The Project Gutenberg Etext The Bible, in Swedish, both Testaments

Credits: Bibeln, Gamla och Nya Testamentet, 1917 (Project Runeberg)
PROJECT RUNEBERG--Nordic literature, art on the Internet since 1992
mailto:runeberg@lysator.liu.se  http://www.lysator.liu.se/runeberg/

Copyright laws are changing all over the world, be sure to check
the copyright laws for your country before posting these files!!

Please take a look at the important information in this header.
We encourage you to keep this file on your own disk, keeping an
electronic path open for the next readers.  Do not remove this.


**Welcome To The World of Free Plain Vanilla Electronic Texts**

**Etexts Readable By Both Humans and By Computers, Since 1971**

*These Etexts Prepared By Hundreds of Volunteers and Donations*

Information on contacting Project Gutenberg to get Etexts, and
further information is included below.  We need your donations.


The Bible, in Swedish, both Testaments

From Project Runeberg

April, 2000  [Etext #2100]


The Project Gutenberg Etext The Bible, in Swedish, both Testaments
*******This file should be named bibls10.txt or bibls10.zip*******

Corrected EDITIONS of our etexts get a new NUMBER, bibls11.txt
VERSIONS based on separate sources get new LETTER, bibls10a.txt


Credits: Bibeln, Gamla och Nya Testamentet, 1917 (Project Runeberg)
PROJECT RUNEBERG--Nordic literature, art on the Internet since 1992
mailto:runeberg@lysator.liu.se  http://www.lysator.liu.se/runeberg/

Project Gutenberg Etexts are usually created from multiple editions,
all of which are in the Public Domain in the United States, unless a
copyright notice is included.  Therefore, we usually do NOT keep any
of these books in compliance with any particular paper edition.


We are now trying to release all our books one month in advance
of the official release dates, leaving time for better editing.

Please note:  neither this list nor its contents are final till
midnight of the last day of the month of any such announcement.
The official release date of all Project Gutenberg Etexts is at
Midnight, Central Time, of the last day of the stated month.  A
preliminary version may often be posted for suggestion, comment
and editing by those who wish to do so.  To be sure you have an
up to date first edition [xxxxx10x.xxx] please check file sizes
in the first week of the next month.  Since our ftp program has
a bug in it that scrambles the date [tried to fix and failed] a
look at the file size will have to do, but we will try to see a
new copy has at least one byte more or less.


Information about Project Gutenberg (one page)

We produce about two million dollars for each hour we work.  The
time it takes us, a rather conservative estimate, is fifty hours
to get any etext selected, entered, proofread, edited, copyright
searched and analyzed, the copyright letters written, etc.  This
projected audience is one hundred million readers.  If our value
per text is nominally estimated at one dollar then we produce $2
million dollars per hour this year as we release thirty-six text
files per month, or 432 more Etexts in 1999 for a total of 2000+
If these reach just 10% of the computerized population, then the
total should reach over 200 billion Etexts given away this year.

The Goal of Project Gutenberg is to Give Away One Trillion Etext
Files by December 31, 2001.  [10,000 x 100,000,000 = 1 Trillion]
This is ten thousand titles each to one hundred million readers,
which is only ~5% of the present number of computer users.

At our revised rates of production, we will reach only one-third
of that goal by the end of 2001, or about 3,333 Etexts unless we
manage to get some real funding; currently our funding is mostly
from Michael Hart's salary at Carnegie-Mellon University, and an
assortment of sporadic gifts; this salary is only good for a few
more years, so we are looking for something to replace it, as we
don't want Project Gutenberg to be so dependent on one person.

We need your donations more than ever!


All donations should be made to "Project Gutenberg/CMU": and are
tax deductible to the extent allowable by law.  (CMU = Carnegie-
Mellon University).

For these and other matters, please mail to:

Project Gutenberg
P. O. Box  2782
Champaign, IL 61825

When all other email fails. . .try our Executive Director:
Michael S. Hart <hart@pobox.com>
hart@pobox.com forwards to hart@prairienet.org and archive.org
if your mail bounces from archive.org, I will still see it, if
it bounces from prairienet.org, better resend later on. . . .

We would prefer to send you this information by email.

******

To access Project Gutenberg etexts, use any Web browser
to view http://promo.net/pg.  This site lists Etexts by
author and by title, and includes information about how
to get involved with Project Gutenberg.  You could also
download our past Newsletters, or subscribe here.  This
is one of our major sites, please email hart@pobox.com,
for a more complete list of our various sites.

To go directly to the etext collections, use FTP or any
Web browser to visit a Project Gutenberg mirror (mirror
sites are available on 7 continents; mirrors are listed
at http://promo.net/pg).

Mac users, do NOT point and click, typing works better.

Example FTP session:

ftp sunsite.unc.edu
login: anonymous
password: your@login
cd pub/docs/books/gutenberg
cd etext90 through etext99
dir [to see files]
get or mget [to get files. . .set bin for zip files]
GET GUTINDEX.??  [to get a year's listing of books, e.g., GUTINDEX.99]
GET GUTINDEX.ALL [to get a listing of ALL books]

***

**Information prepared by the Project Gutenberg legal advisor**

(Three Pages)


***START**THE SMALL PRINT!**FOR PUBLIC DOMAIN ETEXTS**START***
Why is this "Small Print!" statement here?  You know: lawyers.
They tell us you might sue us if there is something wrong with
your copy of this etext, even if you got it for free from
someone other than us, and even if what's wrong is not our
fault.  So, among other things, this "Small Print!" statement
disclaims most of our liability to you.  It also tells you how
you can distribute copies of this etext if you want to.

*BEFORE!* YOU USE OR READ THIS ETEXT
By using or reading any part of this PROJECT GUTENBERG-tm
etext, you indicate that you understand, agree to and accept
this "Small Print!" statement.  If you do not, you can receive
a refund of the money (if any) you paid for this etext by
sending a request within 30 days of receiving it to the person
you got it from.  If you received this etext on a physical
medium (such as a disk), you must return it with your request.

ABOUT PROJECT GUTENBERG-TM ETEXTS
This PROJECT GUTENBERG-tm etext, like most PROJECT GUTENBERG-
tm etexts, is a "public domain" work distributed by Professor
Michael S. Hart through the Project Gutenberg Association at
Carnegie-Mellon University (the "Project").  Among other
things, this means that no one owns a United States copyright
on or for this work, so the Project (and you!) can copy and
distribute it in the United States without permission and
without paying copyright royalties.  Special rules, set forth
below, apply if you wish to copy and distribute this etext
under the Project's "PROJECT GUTENBERG" trademark.

To create these etexts, the Project expends considerable
efforts to identify, transcribe and proofread public domain
works.  Despite these efforts, the Project's etexts and any
medium they may be on may contain "Defects".  Among other
things, Defects may take the form of incomplete, inaccurate or
corrupt data, transcription errors, a copyright or other
intellectual property infringement, a defective or damaged
disk or other etext medium, a computer virus, or computer
codes that damage or cannot be read by your equipment.

LIMITED WARRANTY; DISCLAIMER OF DAMAGES
But for the "Right of Replacement or Refund" described below,
[1] the Project (and any other party you may receive this
etext from as a PROJECT GUTENBERG-tm etext) disclaims all
liability to you for damages, costs and expenses, including
legal fees, and [2] YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE OR
UNDER STRICT LIABILITY, OR FOR BREACH OF WARRANTY OR CONTRACT,
INCLUDING BUT NOT LIMITED TO INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE
OR INCIDENTAL DAMAGES, EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE
POSSIBILITY OF SUCH DAMAGES.

If you discover a Defect in this etext within 90 days of
receiving it, you can receive a refund of the money (if any)
you paid for it by sending an explanatory note within that
time to the person you received it from.  If you received it
on a physical medium, you must return it with your note, and
such person may choose to alternatively give you a replacement
copy.  If you received it electronically, such person may
choose to alternatively give you a second opportunity to
receive it electronically.

THIS ETEXT IS OTHERWISE PROVIDED TO YOU "AS-IS".  NO OTHER
WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, ARE MADE TO YOU AS
TO THE ETEXT OR ANY MEDIUM IT MAY BE ON, INCLUDING BUT NOT
LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR A
PARTICULAR PURPOSE.

Some states do not allow disclaimers of implied warranties or
the exclusion or limitation of consequential damages, so the
above disclaimers and exclusions may not apply to you, and you
may have other legal rights.

INDEMNITY
You will indemnify and hold the Project, its directors,
officers, members and agents harmless from all liability, cost
and expense, including legal fees, that arise directly or
indirectly from any of the following that you do or cause:
[1] distribution of this etext, [2] alteration, modification,
or addition to the etext, or [3] any Defect.

DISTRIBUTION UNDER "PROJECT GUTENBERG-tm"
You may distribute copies of this etext electronically, or by
disk, book or any other medium if you either delete this
"Small Print!" and all other references to Project Gutenberg,
or:

[1]  Only give exact copies of it.  Among other things, this
     requires that you do not remove, alter or modify the
     etext or this "small print!" statement.  You may however,
     if you wish, distribute this etext in machine readable
     binary, compressed, mark-up, or proprietary form,
     including any form resulting from conversion by word pro-
     cessing or hypertext software, but only so long as
     *EITHER*:

     [*]  The etext, when displayed, is clearly readable, and
          does *not* contain characters other than those
          intended by the author of the work, although tilde
          (~), asterisk (*) and underline (_) characters may
          be used to convey punctuation intended by the
          author, and additional characters may be used to
          indicate hypertext links; OR

     [*]  The etext may be readily converted by the reader at
          no expense into plain ASCII, EBCDIC or equivalent
          form by the program that displays the etext (as is
          the case, for instance, with most word processors);
          OR

     [*]  You provide, or agree to also provide on request at
          no additional cost, fee or expense, a copy of the
          etext in its original plain ASCII form (or in EBCDIC
          or other equivalent proprietary form).

[2]  Honor the etext refund and replacement provisions of this
     "Small Print!" statement.

[3]  Pay a trademark license fee to the Project of 20% of the
     net profits you derive calculated using the method you
     already use to calculate your applicable taxes.  If you
     don't derive profits, no royalty is due.  Royalties are
     payable to "Project Gutenberg Association/Carnegie-Mellon
     University" within the 60 days following each
     date you prepare (or were legally required to prepare)
     your annual (or equivalent periodic) tax return.

WHAT IF YOU *WANT* TO SEND MONEY EVEN IF YOU DON'T HAVE TO?
The Project gratefully accepts contributions in money, time,
scanning machines, OCR software, public domain etexts, royalty
free copyright licenses, and every other sort of contribution
you can think of.  Money should be paid to "Project Gutenberg
Association / Carnegie-Mellon University".

*END*THE SMALL PRINT! FOR PUBLIC DOMAIN ETEXTS*Ver.04.29.93*END*





Credits: Bibeln, Gamla och Nya Testamentet, 1917 (Project Runeberg)
PROJECT RUNEBERG--Nordic literature, art on the Internet since 1992
mailto:runeberg@lysator.liu.se  http://www.lysator.liu.se/runeberg/





The Bible, in Swedish, both Testaments




Table of Contents



Book 01 F”rsta Mosebok (Genesis) (1 Mos.)

Book 02 Andra Mosebok (Exodus) (2 Mos.)

Book 03 Tredje Mosebok (Leviticus) (3 Mos.)

Book 04 Fj„rde Mosebok (Numeri) (4 Mos.)

Book 05 Femte Mosebok (Deuteronomium) (5 Mos.)

Book 06 Josua

Book 07 Domareboken

Book 08 Rut

Book 09 F”rsta Samuelsboken (1 Sam.)

Book 10 Andra Samuelsboken (2 Sam.)

Book 11 F”rsta Konungaboken (1 Kon.)

Book 12 Andra Konungaboken (2 Kon.)

Book 13 F”rsta Kr”nikeboken (1 Kr”n.)

Book 14 Andra Kr”nikeboken (2 Kr”n)

Book 15 Esra

Book 16 Nehemja

Book 17 Ester

Book 18 Job

Book 19 Psaltaren

Book 20 Ordspr†ksboken

Book 21 Predikaren

Book 22 H”ga Visan

Book 23 Jesaja

Book 24 Jeremia

Book 25 Klagovisorna

Book 26 Hesekiel

Book 27 Daniel

Book 28 Hosea

Book 29 Joel

Book 30 Amos

Book 31 Obadja

Book 32 Jona

Book 33 Mika

Book 34 Nahum

Book 35 Habackuk

Book 36 Sefanja

Book 37 Haggai

Book 38 Sakarja

Book 39 Malaki




Book 40 Matteus

Book 41 Markus

Book 42 Lukas

Book 43 Johannes

Book 44 Apostlag„rningarna

Book 45 Romarna

Book 46 F”rsta Korinterna (1 Kor.)

Book 47 Andra Korinterna (2 Kor.)

Book 48 Galaterna

Book 49 Efesierna

Book 50 Filipperna

Book 51 Kolosserna

Book 52 F”rsta Tessalonikerna (1 Tess.)

Book 53 Andra Tessalonikerna (2 Tess.)

Book 54 F”rsta Timoteus (1 Tim.)

Book 55 Andra Timoteus (2 Tim.)

Book 56 Titus

Book 57 Filemon

Book 58 Hebr‚erna

Book 59 F”rsta Petrus (1 Petr.)

Book 60 Andra Petrus (2 Petr.)

Book 61 F”rsta Johannes (1 Joh.)

Book 62 Andra Johannes (2 Joh.)

Book 63 Tredje Johannes (3 Joh.)

Book 64 Jakobs

Book 65 Judas

Book 66 Uppenbarelse




The Bible, in Swedish, both Testaments



Book 01 F”rsta Mosebok (Genesis) (1 Mos.)


001:001 I begynnelsen skapade Gud himmel och jord.
001:002 Och jorden var ”de och tom, och m”rker var ”ver djupet, och Guds
	Ande sv„vade ”ver vattnet.
001:003 Och Gud sade: ˝Varde ljus˝; och det vart ljus.
001:004 Och Gud s†g att ljuset var gott; och Gud skilde ljuset fr†n
	m”rkret.
001:005 Och Gud kallade ljuset dag, och m”rkret kallade han natt.  Och
	det vart afton, och det vart morgon, den f”rsta dagen.

001:006 Och Gud sade: ˝Varde mitt i vattnet ett f„ste som skiljer vatten
	fr†n vatten.˝
001:007 Och Gud gjorde f„stet, och skilde vattnet under f„stet fr†n
	vattnet ovan f„stet; och det skedde s†.
001:008 Och Gud kallade f„stet himmel.  Och det vart afton, och det vart
	morgon, den andra dagen.

001:009 Och Gud sade: ˝Samle sig det vatten som „r under himmelen till
	en s„rskild plats, s† att det torra bliver synligt.˝  Och det
	skedde s†.
001:010 Och Gud kallade det torra jord, och vattensamlingen kallade han
	hav.  Och Gud s†g att det var gott.
001:011 Och Gud sade: ˝Frambringe jorden gr”nska, fr”b„rande ”rter och
	frukttr„d, som efter sina arter b„ra frukt, vari de hava sitt
	fr”, p† jorden.˝  Och det skedde s†;
001:012 jorden frambragte gr”nska, fr”b„rande ”rter, efter deras arter,
	och tr„d som efter sina arter buro frukt, vari de hade sitt fr”.
	Och Gud s†g att det var gott.
001:013 Och det vart afton, och det vart morgon, den tredje dagen.

001:014 Och Gud sade: ˝Varde p† himmelens f„ste ljus som skilja dagen
	fr†n natten, och vare de till tecken och till att utm„rka
	s„rskilda tider, dagar och †r,
001:015 och vare de p† himmelens f„ste till ljus som lysa ”ver jorden.˝
	Och det skedde s†;
001:016 Gud gjorde de tv† stora ljusen, det st”rre ljuset till att r†da
	”ver dagen, och det mindre ljuset till att r†da ”ver natten, s†
	ock stj„rnorna.
001:017 Och Gud satte dem p† himmelens f„ste till att lysa ”ver jorden,
001:018 och till att r†da ”ver dagen och ”ver natten, och till att
	skilja ljuset fr†n m”rkret.  Och Gud s†g att det var gott.
001:019 Och det vart afton, och det vart morgon, den fj„rde dagen.

001:020 Och Gud sade: ˝Frambringe vattnet ett vimmel av levande
	varelser; flyge ock f†glar ”ver jorden under himmelens f„ste.˝
001:021 Och Gud skapade de stora havsdjuren och hela det stim av levande
	varelser, som vattnet vimlar av, efter deras arter, s† ock alla
	bevingade f†glar, efter deras arter.  Och Gud s†g att det var
	gott.
001:022 Och Gud v„lsignade dem och sade: ˝Varen fruktsamma och f”r”ken
	eder, och uppfyllen vattnet i haven; f”r”ke sig ock f†glarna p†
	jorden.˝
001:023 Och det vart afton, och det vart morgon, den femte dagen.

001:024 Och Gud sade: ˝Frambringe jorden levande varelser, efter deras
	arter, boskapsdjur och kr„ldjur och vilda djur, efter deras
	arter.˝  Och det skedde s†;
001:025 Gud gjorde de vilda djuren, efter deras arter, och
	boskapsdjuren, efter deras arter, och alla kr„ldjur p† marken,
	efter deras arter.  Och Gud s†g att det var gott.
001:026 Och Gud sade: ˝L†t oss g”ra m„nniskor till v†r avbild, till att
	vara oss lika; och m† de r†da ”ver fiskarna i havet och ”ver
	f†glarna under himmelen och ”ver boskapsdjuren och ”ver hela
	jorden och ”ver alla kr„ldjur som r”ra sig p† jorden.˝
001:027 Och Gud skapade m„nniskan till sin avbild, till Guds avbild
	skapade han henne, till man och kvinna skapade han dem.
001:028 Och Gud v„lsignade dem; Gud sade till dem: ˝Varen fruktsamma och
	f”r”ken eder, och uppfyllen jorden och l„ggen den under eder;
	och r†den ”ver fiskarna i havet och ”ver f†glarna under himmelen
	och ”ver alla djur som r”ra sig p† jorden.˝
001:029 Och Gud sade: ˝Se, jag giver eder alla fr”b„rande ”rter p† hela
	jorden och alla tr„d med fr”b„rande tr„dfrukt; detta skolen I
	hava till f”da.
001:030 Men †t alla djur p† jorden och †t alla f†glar under himmelen och
	†t allt som kr„lar p† jorden, vad som i sig har en levande sj„l,
	†t dessa giver jag alla gr”na ”rter till f”da.˝  Och det skedde
	s†.
001:031 Och Gud s†g p† allt som han hade gjort, och se, det var mycket
	gott.  Och det vart afton, och det vart morgon, den sj„tte
	dagen.
002:001 S† blevo nu himmelen och jorden fullbordade med hela sin
	h„rskara.
002:002 Och Gud fullbordade p† sjunde dagen det verk som han hade gjort;
	och han vilade p† sjunde dagen fr†n allt det verk som han hade
	gjort.
002:003 Och Gud v„lsignade den sjunde dagen och helgade den, d„rf”r att
	han p† den dagen vilade fr†n allt sitt verk, det som Gud hade
	gjort, n„r han skapade.

002:004 Detta „r ber„ttelsen om den ordning i vilken allt blev till p†
	himmelen och jorden, n„r de skapades, d† n„r HERREN Gud gjorde
	jord och himmel.

002:005 D† bar jorden „nnu ingen buske p† marken, och ingen ”rt hade
	„nnu skjutit upp p† marken, ty HERREN Gud hade icke l†tit regna
	p† jorden, och ingen m„nniska fanns, som kunde bruka jorden;
002:006 men en dimma steg upp fr†n jorden och vattnade hela marken.
002:007 Och HERREN Gud danade m„nniskan av stoft fr†n jorden och
	inbl†ste livsande i hennes n„sa, och s† blev m„nniskan en
	levande varelse.

002:008 Och HERREN Gud planterade en lustg†rd i Eden ”sterut och satte
	d„ri m„nniskan som han hade danat.
002:009 HERREN Gud l„t n„mligen alla slags tr„d som voro ljuvliga att se
	p† och goda att „ta av v„xa upp ur marken, och livets tr„d mitt
	i lustg†rden, s† ock kunskapens tr„d p† gott och ont.
002:010 Och fr†n Eden gick en flod ut, som vattnade lustg†rden; sedan
	delade den sig i fyra grenar.
002:011 Den f”rsta heter Pison; det „r den som flyter omkring hela
	landet Havila, d„r guld finnes,
002:012 och det landets guld „r gott; d„r finnes ock bdelliumharts och
	onyxsten.
002:013 Den andra floden heter Gihon; det „r den som flyter omkring hela
	landet Kus.
002:014 Den tredje floden heter Hiddekel; det „r den som har sitt lopp
	”ster om Assyrien.  Den fj„rde floden „r Frat.
002:015 S† tog nu HERREN Gud mannen och satte honom i Edens lustg†rd,
	till att bruka och bevara den.
002:016 Och HERREN Gud bj”d mannen och sade: ˝Av alla andra tr„d i
	lustg†rden m† du fritt „ta,
002:017 men av kunskapens tr„d p† gott och ont skall du icke „ta, ty n„r
	du „ter d„rav, skall du d”den d”.˝

002:018 Och HERREN Gud sade: ˝Det „r icke gott att mannen „r allena.  Jag
	vill g”ra †t honom en hj„lp, en s†dan som honom h”ves.˝
002:019 Och HERREN Gud danade av jord alla markens djur och alla
	himmelens f†glar, och f”rde dem fram till mannen f”r att se huru
	denne skulle kalla dem; ty s†som mannen kallade var levande
	varelse, s† skulle den heta.
002:020 Och mannen gav namn †t alla boskapsdjur, †t f†glarna under
	himmelen och †t alla markens djur.  Men f”r Adam fann han icke
	n†gon hj„lp, s†dan som honom h”vdes.
002:021 D† l„t HERREN Gud en tung s”mn falla p† mannen, och n„r han hade
	somnat, tog han ut ett av hans revben och fyllde dess plats med
	k”tt.
002:022 Och HERREN Gud byggde en kvinna av revbenet som han hade tagit
	av mannen, och f”rde henne fram till mannen.
002:023 D† sade mannen: ˝Ja, denna „r nu ben av mina ben och k”tt av
	mitt k”tt.  Hon skall heta maninna, ty av man „r hon tagen.˝

002:024 F”rdenskull skall en man ”vergiva sin fader och sin moder och
	h†lla sig till sin hustru, och de skola varda ett k”tt.

002:025 Och mannen och hans hustru voro b†da nakna och blygdes icke f”r
	varandra.

003:001 Men ormen var listigare „n alla andra markens djur som HERREN
	Gud hade gjort; och han sade till kvinnan: ˝Skulle d† Gud hava
	sagt: 'I skolen icke „ta av n†got tr„d i lustg†rden'?˝
003:002 Kvinnan svarade ormen: ˝Vi f† „ta av frukten p† de andra tr„den
	i lustg†rden,
003:003 men om frukten p† det tr„d som st†r mitt i lustg†rden har Gud
	sagt: 'I skolen icke „ta d„rav, ej heller komma d„rvid, p† det
	att I icke m†n d”.'˝
003:004 D† sade ormen till kvinnan: ˝Ingalunda skolen I d”;
003:005 men Gud vet, att n„r I „ten d„rav, skola edra ”gon ”ppnas, s†
	att I bliven s†som Gud och f”rst†n vad gott och ont „r.˝
003:006 Och kvinnan s†g att tr„det var gott att „ta av, och att det var en
	lust f”r ”gonen, och att det var ett ljuvligt tr„d, eftersom man
	d„rav fick f”rst†nd, och hon tog av dess frukt och †t; och hon gav
	j„mv„l †t sin man, som var med henne, och han †t.

003:007 D† ”ppnades b†das ”gon, och de blevo varse att de voro
	nakna; och de f„ste ihop fikonl”v och bundo omkring sig.

003:008 Och de h”rde HERREN Gud vandra i lustg†rden, n„r dagen begynte
	svalkas; d† g”mde sig mannen med sin hustru f”r HERREN Guds
	ansikte bland tr„den i lustg†rden.
003:009 Men HERREN Gud kallade p† mannen och sade till honom: ˝Var „r
	du?˝
003:010 Han svarade: ˝Jag h”rde dig i lustg†rden; d† blev jag f”rskr„ckt,
	eftersom jag „r naken; d„rf”r g”mde jag mig.˝
003:011 D† sade han: ˝Vem har l†tit dig f”rst† att du „r naken?  Har du
	icke „tit av det tr„d som jag f”rbj”d dig att „ta av?˝
003:012 Mannen svarade: ˝Kvinnan som du har givit mig till att vara med
	mig, hon gav mig av tr„det, s† att jag †t.˝
003:013 D† sade HERREN Gud till kvinnan: ˝Vad „r det du har gjort!˝
	Kvinnan svarade: ˝Ormen bedrog mig, s† att jag †t.˝

003:014 D† sade HERREN Gud till ormen: ˝Eftersom du har gjort detta,
	vare du f”rbannad bland alla djur, boskapsdjur och vilda djur.
	P† din buk skall du g†, och stoft skall du „ta i alla dina
	livsdagar.
003:015 Och jag skall s„tta fiendskap mellan dig och kvinnan, och
	mellan din s„d och hennes s„d.  Denna skall s”ndertrampa ditt
	huvud, och du skall stinga den i h„len.˝
003:016 Och till kvinnan sade han: ˝Jag skall l†ta dig utst† mycken
	vederm”da, n„r du bliver havande; med sm„rta skall du f”da dina
	barn.  Men till din man skall din †tr† vara, och han skall r†da
	”ver dig.˝
003:017 Och till Adam sade han: ˝Eftersom du lyssnade till din hustrus
	ord och †t av det tr„d om vilket jag hade bjudit dig och sagt:
	'Du skall icke „ta d„rav', d„rf”r vare marken f”rbannad f”r din
	skull.  Med vederm”da skall du n„ra dig av den i alla dina
	livsdagar;
003:018 t”rne och tistel skall den b„ra †t dig, men markens ”rter skola
	vara din f”da.
003:019 I ditt anletes svett skall du „ta ditt br”d, till dess du v„nder
	†ter till jorden; ty av den „r du tagen.  Ty du „r stoft, och
	till stoft skall du †ter varda.˝

003:020 Och mannen gav sin hustru namnet <sp„rr>Eva</sp„rr>, ty hon
	blev en moder †t allt levande.
003:021 Och HERREN Gud gjorde †t Adam och hans hustru kl„der av skinn
	och satte p† dem.

003:022 Och HERREN Gud sade: ˝Se, mannen har blivit s†som en av oss, s†
	att han f”rst†r vad gott och ont „r.  M† han nu icke r„cka ut sin
	hand och taga j„mv„l av livets tr„d och „ta, och s† leva
	evinnerligen.˝
003:023 Och HERREN Gud f”rvisade honom ur Edens lustg†rd, f”r att han
	skulle bruka jorden, varav han var tagen.
003:024 Och han drev ut mannen, och satte ”ster om Edens lustg†rd
	keruberna j„mte det ljungande sv„rdets l†gor, f”r att bevaka
	v„gen till livets tr„d.

004:001 Och mannen k„nde sin hustru Eva, och hon blev havande och f”dde
	Kain; d† sade hon: ˝Jag har <sp„rr>f”tt</sp„rr> en man genom
	HERRENS hj„lp.˝
004:002 Och hon f”dde †ter en son, Abel, den f”rres broder.  Och Abel
	blev en f†rherde, men Kain blev en †kerman.
004:003 Och efter n†gon tid h„nde sig att Kain av markens frukt bar fram
	en offerg†va †t HERREN.
004:004 Ocks† Abel bar fram sin g†va, av det f”rstf”dda i hans hjord, av
	djurens fett.  Och HERREN s†g till Abel och hans offerg†va;
004:005 men till Kain och hans offerg†va s†g han icke.  D† blev Kain
	mycket vred, och hans blick blev m”rk.
004:006 Och HERREN sade till Kain: ˝Varf”r „r du vred, och varf”r „r din
	blick s† m”rk?
004:007 Žr det icke s†: om du har gott i sinnet, d† ser du frimodigt
	upp; men om du icke har gott i sinnet, d† lurar synden vid
	d”rren; till dig st†r hennes †tr†, men du b”r r†da ”ver henne.˝
004:008 Och Kain talade med sin broder Abel; och n„r de voro ute p†
	marken, ”verf”ll Kain sin broder Abel och dr„pte honom.

004:009 D† sade HERREN till Kain: ˝Var „r din broder Abel?˝  Han svarade:
	˝Jag vet icke; skall jag taga vara p† min broder?˝
004:010 D† sade han: ˝Vad har du gjort!  H”r, din broders blod ropar
	till mig fr†n jorden.
004:011 S† vare du nu f”rbannad och f”rvisad ifr†n †kerjorden, som har
	”ppnat sin mun f”r att mottaga din broders blod av din hand.

004:012 N„r du brukar jorden, skall den icke mer giva dig sin gr”da.
	Ostadig och flyktig skall du bliva p† jorden.˝
004:013 D† sade Kain till HERREN: ˝Min missg„rning „r st”rre „n att jag
	kan b„ra den.
004:014 Se, du driver mig nu bort ifr†n †kerjorden, och jag m†ste g”mma
	mig undan f”r ditt ansikte.  Ostadig och flyktig skall jag bliva
	p† jorden, och s† skall ske att vemhelst som m”ter mig, han
	dr„per mig.˝
004:015 Men HERREN sade till honom: ˝Nej, ty Kain skall bliva h„mnad
	sjufalt, vemhelst som dr„per honom.˝  Och HERREN satte ett
	tecken till skydd f”r Kain, s† att ingen som m”tte honom skulle
	sl† honom ihj„l.
004:016 S† gick Kain bort ifr†n HERRENS ansikte och bosatte sig i landet
	Nod, ”ster om Eden.

004:017 Och Kain k„nde sin hustru, och hon blev havande och f”dde Hanok.
	Och han byggde en stad och kallade den staden Hanok, efter sin
	sons namn.
004:018 Och †t Hanok f”ddes Irad, och Irad f”dde Mehujael, och Mehujael
	f”dde Metusael, och Metusael f”dde Lemek.
004:019 Men Lemek tog sig tv† hustrur; den ena hette Ada, den andra
	Silla.
004:020 Och Ada f”dde Jabal; han blev stamfader f”r dem som bo i t„lt
	och idka boskapssk”tsel.
004:021 Och hans broder hette Jubal; han blev stamfader f”r alla dem som
	hantera harpa och pipa.
004:022 Men Silla f”dde ock en son, Tubal-Kain; han var smed och gjorde
	alla slags redskap av koppar och j„rn.  Och Tubal-Kains syster
	var Naama.
004:023 Och Lemek sade till sina hustrur:
	  ˝Ada och Silla,
	      h”ren mina ord;
	  I Lemeks hustrur,
	      lyssnen till mitt tal:
	  Se, en man dr„per jag f”r vart s†r jag f†r,
	  och en yngling f”r var bl†nad jag f†r.
004:024   Ja, sjufalt h„mnad bliver Kain,
	  men Lemek sju- och sjuttiofalt.˝

004:025 Och Adam k„nde †ter sin hustru, och hon f”dde en son och gav
	honom namnet Set, i det hon sade: ˝Gud har
	<sp„rr>besk„rt</sp„rr> mig en annan livsfrukt, till
	ers„ttning f”r Abel, eftersom Kain dr„pte honom.˝
004:026 Men †t Set f”ddes ock en son, och han gav honom namnet Enos.  Vid
	denna tid begynte man †kalla HERRENS namn.

005:001 Detta „r stycket om Adams sl„kt.  N„r Gud skapade m„nniskor,
	gjorde han dem lika Gud.
005:002 Till man och kvinna skapade han dem; och han v„lsignade dem och
	gav dem namnet m„nniska, n„r de blevo skapade.

005:003 N„r Adam var ett hundra trettio †r gammal, f”dde han en son som
	var honom lik, hans avbild, och gav honom namnet Set.
005:004 Och sedan Adam hade f”tt Set, levde han †tta hundra †r och f”dde
	s”ner och d”ttrar.
005:005 Allts† blev Adams hela levnads†lder nio hundra trettio †r;
	d„refter dog han.

005:006 N„r Set var ett hundra fem †r gammal, f”dde han Enos.
005:007 Och sedan Set hade f”tt Enos, levde han †tta hundra sju †r och
	f”dde s”ner och d”ttrar.
005:008 Allts† blev Sets hela †lder nio hundra tolv †r; d„refter dog
	han.

005:009 N„r Enos var nittio †r gammal, f”dde han Kenan.
005:010 Och sedan Enos hade f”tt Kenan, levde han †tta hundra femton †r
	och f”dde s”ner och d”ttrar.
005:011 Allts† blev Enos' hela †lder nio hundra fem †r; d„refter dog
	han.

005:012 N„r Kenan var sjuttio †r gammal, f”dde han Mahalalel.
005:013 Och sedan Kenan f”tt Mahalalel, levde han †tta hundra fyrtio †r
	och f”dde s”ner och d”ttrar.
005:014 Allts† blev Kenans hela †lder nio hundra tio †r; d„refter dog
	han.

005:015 N„r Mahalalel var sextiofem †r gammal, f”dde han Jered.
005:016 Och sedan Mahalalel hade f”tt Jered, levde han †tta hundra
	trettio †r och f”dde s”ner och d”ttrar.
005:017 Allts† blev Mahalalels hela †lder †tta hundra nittiofem †r;
	d„refter dog han.

005:018 N„r Jered var ett hundra sextiotv† †r gammal, f”dde han Hanok.
005:019 Och sedan Jered hade f”tt Hanok, levde han †tta hundra †r och
	f”dde s”ner och d”ttrar.
005:020 Allts† blev Jereds hela †lder nio hundra sextiotv† †r; d„refter
	dog han.

005:021 N„r Hanok var sextiofem †r gammal, f”dde han Metusela.
005:022 Och Hanok vandrade i umg„ngelse med Gud i tre hundra †r, sedan
	han hade f”tt Metusela, och han f”dde s”ner och d”ttrar.
005:023 Allts† blev Hanoks hela †lder tre hundra sextiofem †r.
005:024 Sedan Hanok s† hade vandrat i umg„ngelse med Gud, s†g man honom
	icke mer, ty Gud tog honom bort.

005:025 N„r Metusela var ett hundra †ttiosju †r gammal, f”dde han Lemek.
005:026 Och sedan Metusela hade f”tt Lemek, levde han sju hundra
	†ttiotv† †r och f”dde s”ner och d”ttrar.
005:027 Allts† blev Metuselas hela †lder nio hundra sextionio †r;
	d„refter dog han.

005:028 N„r Lemek var ett hundra †ttiotv† †r gammal, f”dde han en son.
005:029 Och han gav honom namnet <sp„rr>Noa</sp„rr>, i det han sade:
	˝Denne skall <sp„rr>tr”sta</sp„rr> oss vid v†rt arbete och
	v†ra h„nders m”da, n„r vi bruka jorden, som HERREN har
	f”rbannat.˝
005:030 Och sedan Lemek hade f”tt Noa, levde han fem hundra nittiofem †r
	och f”dde s”ner och d”ttrar.
005:031 Allts† blev Lemeks hela †lder sju hundra sjuttiosju †r; d„refter
	dog han.

005:032 N„r Noa var fem hundra †r gammal, f”dde han Sem, Ham och Jafet.

006:001 D† nu m„nniskorna begynte f”r”ka sig p† jorden och d”ttrar
	f”ddes †t dem
006:002 s†go Guds s”ner att m„nniskornas d”ttrar voro fagra, och de
	togo till hustrur dem som de funno mest behag i.
006:003 D† sade HERREN: ˝Min ande skall icke bliva kvar i m„nniskorna
	f”r best„ndigt, eftersom de dock „ro k”tt; s† vare nu deras tid
	best„md till ett hundra tjugu †r.˝

006:004 Vid den tiden, likasom ock efter†t, levde j„ttarna p† jorden,
	sedan Guds s”ner begynte g† in till m„nniskornas d”ttrar och
	dessa f”dde barn †t dem; detta var forntidens v„ldiga m„n, som
	voro s† namnkunniga.

006:005 Men n„r HERREN s†g att m„nniskornas ondska var stor p† jorden,
	och att deras hj„rtans alla upps†t och tankar best„ndigt voro
	allenast onda,
006:006 d† †ngrade HERREN att han hade gjort m„nniskorna p† jorden, och
	han blev bedr”vad i sitt hj„rta.
006:007 Och HERREN sade: ˝M„nniskorna, som jag skapade, vill jag utpl†na
	fr†n jorden, ja, b†de m„nniskor och fyrfotadjur och kr„ldjur och
	himmelens f†glar; ty jag †ngrar att jag har gjort dem.˝
006:008 Men Noa hade funnit n†d f”r HERRENS ”gon.

006:009 Detta „r ber„ttelsen om Noas sl„kt.  Noa var en r„ttf„rdig man
	och ostrafflig bland sitt sl„kte; i umg„ngelse med Gud vandrade
	Noa.
006:010 Och Noa f”dde tre s”ner: Sem, Ham och Jafet.
006:011 Men jorden blev alltmer f”rd„rvad f”r Guds †syn, och jorden
	uppfylldes av v†ld.
006:012 Och Gud s†g att jorden var f”rd„rvad, eftersom allt k”tt
	vandrade i f”rd„rv p† jorden.

006:013 D† sade Gud till Noa: ˝Jag har beslutit att g”ra „nde p† allt
	k”tt, ty jorden „r uppfylld av v†ld som de ”va; se, jag vill
	f”rd„rva dem tillika med jorden.
006:014 S† g”r dig nu en ark av gofertr„, och inred arken med kamrar,
	och bestryk den med jordbeck innan och utan.
006:015 Och s† skall du g”ra arken: Den skall vara tre hundra alnar
	l†ng, femtio alnar bred och trettio alnar h”g;
006:016 en ”ppning f”r ljuset, en aln h”g alltigenom, skall du g”ra
	ovantill p† arken; och en d”rr till arken skall du s„tta p† dess
	sida; och du skall inreda den s†, att den f†r en underv†ning, en
	mellanv†ning och en ”verv†ning.
006:017 Ty se, jag skall l†ta floden komma med vatten ”ver jorden, till
	att f”rd„rva allt k”tt som har i sig n†gon livsande, under
	himmelen; allt som finnes p† jorden skall f”rg†s.
006:018 Men med dig vill jag uppr„tta ett f”rbund: du skall g† in i
	arken med dina s”ner och din hustru och dina s”ners hustrur.
006:019 Och av allt levande, vad k”tt det vara m†, skall du f”ra in i
	arken ett par av vart slag, f”r att beh†lla dem vid liv med dig;
	hank”n och honk”n skola de vara.
006:020 Av f†glarna, efter deras arter, av fyrfotadjuren, efter deras
	arter, av alla kr„ldjur p† marken, efter deras arter, skall ett
	par av vart slag g† in till dig, f”r att du m† beh†lla dem vid
	liv.
006:021 Och du skall taga till dig alla slags livsmedel, s†dant som kan
	„tas, och samla det till dig, f”r att det m† vara dig och dem
	till f”da.

006:022 Och Noa gjorde s†; han gjorde i alla stycken s†som Gud hade
	bjudit honom.

007:001 Och HERREN sade till Noa: ˝G† in i arken med hela ditt hus, ty
	dig har jag funnit r„ttf„rdig inf”r mig bland detta sl„kte.
007:002 Av alla rena fyrfotadjur skall du taga till dig sju par, hanne
	och hona, men av s†dana fyrfotadjur som icke „ro rena ett par,
	hanne och hona,
007:003 sammalunda av himmelens f†glar sju par, hank”n och honk”n, f”r
	att beh†lla deras sl„kten vid liv p† hela jorden.
007:004 Ty sju dagar h„refter skall jag l†ta det regna p† jorden, i
	fyrtio dagar och fyrtio n„tter, och jag skall utpl†na fr†n
	jorden alla varelser som jag har gjort.˝
007:005 Och Noa gjorde i alla stycken s†som HERREN hade bjudit honom.

007:006 Noa var sex hundra †r gammal, n„r floden kom med sitt vatten
	”ver jorden.
007:007 Och Noa gick in i arken med sina s”ner och sin hustru och sina
	s”ners hustrur, undan flodens vatten.
007:008 Och av fyrfotadjur, b†de rena och orena, och av f†glar och av
	allt som kr„lar p† marken
007:009 gingo tv† och tv†, hank”n och honk”n, in till Noa i arken, s†som
	Gud hade bjudit Noa.
007:010 Och efter de sju dagarna kom flodens vatten ”ver jorden.

007:011 I det †r d† Noa var sex hundra †r gammal, i andra m†naden, p†
	sjuttonde dagen i m†naden, den dagen br”to alla det stora
	djupets k„llor fram, och himmelens f”nster ”ppnade sig,
007:012 och ett regn kom ”ver jorden i fyrtio dagar och fyrtio n„tter.
007:013 P† denna samma dag gick Noa in i arken, s† ock Sem, Ham och
	Jafet, Noas s”ner, vidare Noas hustru och hans s”ners tre
	hustrur med dem,
007:014 d„rtill alla vilda djur, efter sina arter, och alla boskapsdjur,
	efter sina arter, och alla kr„ldjur som r”ra sig p† jorden,
	efter sina arter, och alla flygande djur, efter sina arter, allt
	vad f†glar heter, av alla slag.
007:015 De gingo in till Noa i arken, tv† och tv† av allt k”tt som hade
	i sig n†gon livsande.
007:016 Och de som gingo ditin voro hank”n och honk”n av allt slags
	k”tt, s†som Gud hade bjudit honom.

	Och HERREN st„ngde igen om honom.
007:017 Och floden kom ”ver jorden i fyrtio dagar, och vattnet f”r”kade
	sig och lyfte arken, s† att den fl”t h”gt uppe ”ver jorden.
007:018 Och vattnet steg och f”r”kade sig mycket p† jorden, och arken
	drev p† vattnet.
007:019 Och vattnet steg mer och mer ”ver jorden, och alla h”ga berg
	allest„des under himmelen ”vert„cktes.
007:020 Femton alnar h”gt steg vattnet ”ver bergen, s† att de
	”vert„cktes.
007:021 D† f”rgicks allt k”tt som r”rde sig p† jorden, f†glar och
	boskapsdjur och vilda djur och alla sm†djur som r”rde sig p†
	jorden, s† ock alla m„nniskor.
007:022 Allt som fanns p† det torra omkom, allt som d„r hade en fl„kt av
	livsande i sin n„sa.
007:023 S† utpl†nade han alla varelser p† jorden, b†de m„nniskor och
	fyrfotadjur och kr„ldjur och himmelens f†glar; de utpl†nades
	fr†n jorden, och allenast Noa r„ddades, j„mte det som var med
	honom i arken.
007:024 Och vattnet fortfor att stiga ”ver jorden i hundra femtio
	dagar.
008:001 D† t„nkte Gud p† Noa och p† alla de vilda djur och alla de
	boskapsdjur som voro med honom i arken.  Och Gud l„t en vind g†
	fram ”ver jorden, s† att vattnet sj”nk undan;
008:002 och djupets k„llor och himmelens f”nster tillsl”tos, och regnet
	fr†n himmelen upph”rde.
008:003 Och vattnet vek bort ifr†n jorden mer och mer; efter hundra
	femtio dagar begynte vattnet avtaga.
008:004 Och i sjunde m†naden, p† sjuttonde dagen i m†naden, stannade
	arken p† Ararats berg.
008:005 Och vattnet avtog mer och mer intill tionde m†naden.  I tionde
	m†naden, p† f”rsta dagen i m†naden, blevo bergstopparna synliga.
008:006 Och efter fyrtio dagar ”ppnade Noa f”nstret som han hade gjort
	p† arken,
008:007 och l„t en korp flyga ut; denne fl”g fram och †ter, till dess
	vattnet hade torkat bort ifr†n jorden.
008:008 Sedan l„t han en duva flyga ut, f”r att f† se om vattnet hade
	sjunkit undan fr†n marken.
008:009 Men duvan fann ingen plats d„r hon kunde vila sin fot, utan kom
	tillbaka till honom i arken, ty vatten bet„ckte hela jorden.  D†
	r„ckte han ut sin hand och tog henne in till sig i arken.
008:010 Sedan v„ntade han „nnu ytterligare sju dagar och l„t s† duvan „n
	en g†ng flyga ut ur arken.
008:011 Och duvan kom till honom mot aftonen, och se, d† hade hon ett
	friskt olivl”v i sin n„bb.  D† f”rstod Noa att vattnet hade
	sjunkit undan fr†n jorden.
008:012 Men han v„ntade „nnu ytterligare sju dagar och l„t s† duvan †ter
	flyga ut; d† kom hon icke mer tillbaka till honom.

008:013 I det sexhundraf”rsta †ret, i f”rsta m†naden, p† f”rsta dagen i
	m†naden, hade vattnet sinat bort ifr†n jorden.  D† tog Noa av
	taket p† arken och s†g nu att marken var fri ifr†n vatten.
008:014 Och i andra m†naden, p† tjugusjunde dagen i m†naden, var jorden
	alldeles torr.
008:015 D† talade Gud till Noa och sade:
008:016 ˝G† ut ur arken med din hustru och dina s”ner och dina s”ners
	hustrur.
008:017 Alla djur som du har hos dig, vad slags k”tt det vara m†, b†de
	f†glar och fyrfotadjur och alla kr„ldjur som r”ra sig p†
	jorden, skall du l†ta g† ut med dig, f”r att de m† v„xa till p†
	jorden och vara fruktsamma och f”r”ka sig p† jorden.˝
008:018 S† gick d† Noa ut med sina s”ner och sin hustru och sina s”ners
	hustrur.
008:019 Och alla fyrfotadjur, alla kr„ldjur och alla f†glar, alla slags
	djur som r”ra sig p† jorden, gingo ut ur arken, efter sina
	sl„kten.

008:020 Och Noa byggde ett altare †t HERREN och tog av alla rena
	fyrfotadjur och av alla rena f†glar och offrade br„nnoffer p†
	altaret.
008:021 N„r HERREN k„nde den v„lbehagliga lukten, sade han vid sig
	sj„lv: ˝Jag skall h„refter icke mer f”rbanna marken f”r
	m„nniskans skull, eftersom ju m„nniskans hj„rtas upps†t „r ont
	allt ifr†n ungdomen.  Och jag skall h„refter icke mer dr„pa allt
	levande, s†som jag nu har gjort.
008:022 S† l„nge jorden best†r, skola h„refter s†dd och sk”rd, k”ld och
	v„rme, sommar och vinter, dag och natt aldrig upph”ra.˝
009:001 Och Gud v„lsignade Noa och hans s”ner och sade till dem: ˝Varen
	fruktsamma och f”r”ken eder, och uppfyllen jorden.
009:002 Och m† fruktan och f”rskr„ckelse f”r eder komma ”ver alla djur
	p† jorden och alla f†glar under himmelen; j„mte allt som kr„lar
	p† marken och alla fiskar i havet vare de givna i eder hand.
009:003 Allt som r”r sig och har liv skolen I hava till f”da; s†som jag
	har givit eder gr”na ”rter, s† giver jag eder allt detta.
009:004 K”tt som har i sig sin sj„l, det „r sitt blod, skolen I dock
	icke „ta.
009:005 Men edert eget blod, vari eder sj„l „r, skall jag utkr„va.  Jag
	skall utkr„va det av vilket djur det vara m†.  Jag skall ock av
	den ena m„nniskan utkr„va den andres sj„l;
009:006 den som utgjuter m„nniskoblod, hans blod skall av m„nniskor
	bliva utgjutet, ty Gud har gjort m„nniskan till sin avbild.
009:007 Och varen I fruktsamma och f”r”ken eder; v„xen till p† jorden
	och f”r”ken eder p† den.˝

009:008 Ytterligare sade Gud till Noa och till hans s”ner med honom:
009:009 ˝Se, jag vill uppr„tta ett f”rbund med eder, och med edra
	efterkommande efter eder,
009:010 och med alla levande varelser som I haven hos eder: f†glar,
	boskapsdjur och alla vilda djur hos eder, alla jordens djur som
	hava g†tt ut ur arken.
009:011 Jag vill uppr„tta ett f”rbund med eder: h„refter skall icke mer
	ske att allt k”tt utrotas genom flodens vatten; ingen flod skall
	mer komma och f”rd„rva jorden.˝
009:012 Och Gud sade: ˝Detta skall vara tecknet till det f”rbund som jag
	g”r mellan mig och eder, j„mte alla levande varelser hos eder,
	f”r eviga tider:
009:013 min b†ge s„tter jag i skyn; den skall vara tecknet till
	f”rbundet mellan mig och jorden.
009:014 Och n„r jag h„refter l†ter skyar stiga upp ”ver jorden och b†gen
	d† synes i skyn,
009:015 skall jag t„nka p† det f”rbund som har blivit slutet mellan mig
	och eder, j„mte alla levande varelser, vad slags k”tt det vara
	m†; och vattnet skall d† icke mer bliva en flod som f”rd„rvar
	allt k”tt.
009:016 N„r allts† b†gen synes i skyn och jag ser p† den, skall jag
	t„nka p† det eviga f”rbund som har blivit slutet mellan Gud och
	alla levande varelser, vad slags k”tt det vara m† p† jorden.˝
009:017 S† sade nu Gud till Noa: ˝Detta skall vara tecknet till det
	f”rbund som jag har uppr„ttat mellan mig och allt k”tt p†
	jorden.˝

009:018 Noas s”ner, som gingo ut ur arken, voro Sem, Ham och Jafet; men
	Ham var Kanaans fader.
009:019 Dessa tre voro Noas s”ner och fr†n dessa hava alla jordens folk
	utgrenat sig.

009:020 Och Noa var en †kerman och var den f”rste som planterade en
	ving†rd.
009:021 Men n„r han drack av vinet, blev han drucken och l†g blottad i
	sitt t„lt.
009:022 Och Ham, Kanaans fader, s†g d† sin faders blygd och ber„ttade
	det f”r sina b†da br”der, som voro utanf”r.
009:023 Men Sem och Jafet togo en mantel och lade den p† sina skuldror,
	b†da tillsammans, och gingo s† bakl„nges in och t„ckte ”ver sin
	faders blygd; de h”llo d„rvid sina ansikten bortv„nda, s† att de
	icke s†go sin faders blygd.
009:024 N„r sedan Noa vaknade upp fr†n ruset och fick veta vad hans
	yngste son hade gjort honom, sade han:
009:025   ˝F”rbannad vare Kanaan,
	  en tr„lars tr„l vare han †t sina br”der!˝
009:026 Ytterligare sade han:
	  ˝V„lsignad vare HERREN, Sems Gud,
	  och Kanaan vare deras tr„l!
009:027   Gud utvidge Jafet,
	  han tage sin boning i Sems hyddor,
	  och Kanaan vare deras tr„l.˝

009:028 Och Noa levde efter floden tre hundra femtio †r;
009:029 allts† blev Noas hela †lder nio hundra femtio †r; d„refter dog
	han.
010:001 Detta „r ber„ttelsen om Noas s”ners sl„kt.  De voro Sem, Ham och
	Jafet; och †t dem f”ddes s”ner efter floden.

010:002 Jafets s”ner voro Gomer, Magog, Madai, Javan, Tubal, Mesek och
	Tiras.
010:003 Gomers s”ner voro Askenas, Rifat och Togarma.
010:004 Javans s”ner voro Elisa och Tarsis, kitt‚erna och dodan‚erna.
010:005 Fr†n dessa hava inbyggarna i hedningarnas Havsl„nder utbrett sig
	i sina l„nder, var efter sitt tungom†l, efter sina sl„kter, i
	sina folk.

010:006 Hams s”ner voro Kus, Misraim, Put och Kanaan.
010:007 Kus' s”ner voro Seba, Havila, Sabta, Raema och Sabteka.  Raemas
	s”ner voro Saba och Dedan.

010:008 Men Kus f”dde Nimrod; han var den f”rste som uppr„ttade ett
	v„lde p† jorden.
010:009 Han var ock en v„ldig j„gare inf”r HERREN; d„rf”r pl„gar man
	s„ga: ˝En v„ldig j„gare inf”r HERREN s†som Nimrod.˝
010:010 Och hans rike hade sin begynnelse i Babel, Erek, Ackad och
	Kalne, i Sinears land.
010:011 Fr†n det landet drog han sedan ut till Assyrien och byggde
	Nineve, Rehobot-Ir och Kela,
010:012 och d„rtill Resen mellan Nineve och Kela; detta „r ˝den stora
	staden˝.

010:013 Och Misraim f”dde lud‚erna, anam‚erna, lehab‚erna, naftuh‚erna,
010:014 patros‚erna, kasluh‚erna, fr†n vilka filist‚erna hava utg†tt,
	och kaftor‚erna.
010:015 Och Kanaan f”dde Sidon, som var hans f”rstf”dde, och Het,
010:016 s† ock jebus‚erna, amor‚erna, girgas‚erna,
010:017 hiv‚erna, ark‚erna, sin‚erna,
010:018 arvad‚erna, semar‚erna och hamat‚erna.  Sedan utgrenade sig
	kanan‚ernas sl„kter allt vidare,
010:019 s† att kanan‚ernas omr†de str„ckte sig fr†n Sidon fram emot
	Gerar „nda till Gasa, och fram emot Sodom, Gomorra, Adma och
	Seboim „nda till Lesa.

010:020 Dessa voro Hams s”ner, efter deras sl„kter och tungom†l, i deras
	l„nder och folk.
010:021 S”ner f”ddes ock †t Sem, Jafets „ldre broder, som blev stamfader
	f”r alla Ebers s”ner.
010:022 Sems s”ner voro Elam, Assur, Arpaksad, Lud och Aram.
010:023 Arams s”ner voro Us, Hul, Geter och Mas.
010:024 Arpaksad f”dde Sela, och Sela f”dde Eber.
010:025 Men †t Eber f”ddes tv† s”ner; den ene hette
	<sp„rr>Peleg</sp„rr>, ty i hans tid blev jorden f”rdelad; och
	hans broder hette Joktan.
010:026 Och Joktan f”dde Almodad, Selef, Hasarmavet, Jera,
010:027 Hadoram, Usal, Dikla,
010:028 Obal, Abimael, Saba,
010:029 Ofir, Havila och Jobab; alla dessa voro Joktans s”ner.
010:030 Och de hade sina boningsorter fr†n Mesa fram emot Sefar, emot
	™stra berget.
010:031 Dessa voro Sems s”ner, efter deras sl„kter och tungom†l, i deras
	l„nder, efter deras folk.

010:032 Dessa voro Noas s”ners sl„kter, efter deras „ttf”ljd, i deras
	folk.  Och fr†n dem hava folken efter floden utbrett sig p†
	jorden.

011:001 Och hela jorden hade enahanda tungom†l och talade p† enahanda
	s„tt.
011:002 Men n„r de br”to upp och drogo ”sterut, funno de en l†gsl„tt i
	Sinears land och bosatte sig d„r.
011:003 Och de sade till varandra: ˝Kom, l†t oss sl† tegel och br„nna
	det.˝  Och teglet begagnade de s†som sten, och s†som murbruk
	begagnade de jordbeck.
011:004 Och de sade: ˝Kom, l†t oss bygga en stad †t oss och ett torn
	vars spets r„cker upp i himmelen, och s† g”ra oss ett namn; vi
	kunde eljest bliva kringspridda ”ver hela jorden.˝
011:005 D† steg HERREN ned f”r att se staden och tornet som
	m„nniskobarnen byggde.
011:006 Och HERREN sade: ˝Se, de „ro ett enda folk och hava alla enahanda
	tungom†l, och detta „r deras f”rsta tilltag; h„refter skall
	intet bliva dem om”jligt, vad de „n besluta att g”ra.
011:007 V„lan, l†t oss stiga dit ned och f”rbistra deras tungom†l, s†
	att den ene icke f”rst†r den andres tungom†l.˝
011:008 Och s† spridde HERREN dem d„rifr†n ut ”ver hela jorden, s† att
	de m†ste upph”ra att bygga p† staden.
011:009 D„rav fick den namnet Babel, eftersom HERREN d„r
	<sp„rr>f”rbistrade</sp„rr> hela jordens tungom†l; d„rifr†n
	spridde ock HERREN ut dem ”ver hela jorden.

011:010 Detta „r ber„ttelsen om Sems sl„kt.  N„r Sem var hundra †r
	gammal, f”dde han Arpaksad, tv† †r efter floden.
011:011 Och sedan Sem hade f”tt Arpaksad, levde han fem hundra †r och
	f”dde s”ner och d”ttrar.
011:012 N„r Arpaksad var trettiofem †r gammal, f”dde han Sela.
011:013 Och sedan Arpaksad hade f”tt Sela, levde han fyra hundra tre †r
	och f”dde s”ner och d”ttrar.
011:014 N„r Sela var trettio †r gammal, f”dde han Eber.
011:015 Och sedan Sela hade f”tt Eber, levde han fyra hundra tre †r och
	f”dde s”ner och d”ttrar.
011:016 N„r Eber var trettiofyra †r gammal, f”dde han Peleg.
011:017 Och sedan Eber hade f”tt Peleg, levde han fyra hundra trettio †r
	och f”dde s”ner och d”ttrar.
011:018 N„r Peleg var trettio †r gammal, f”dde han Regu.
011:019 Och sedan Peleg hade f”tt Regu, levde han tv† hundra nio †r och
	f”dde s”ner och d”ttrar.
011:020 N„r Regu var trettiotv† †r gammal, f”dde han Serug.
011:021 Och sedan Regu hade f”tt Serug, levde han tv† hundra sju †r och
	f”dde s”ner och d”ttrar.
011:022 N„r Serug var trettio †r gammal, f”dde han Nahor.
011:023 Och sedan Serug hade f”tt Nahor, levde han tv† hundra †r och
	f”dde s”ner och d”ttrar.
011:024 N„r Nahor var tjugunio †r gammal, f”dde han Tera.
011:025 Och sedan Nahor hade f”tt Tera, levde han ett hundra nitton †r
	och f”dde s”ner och d”ttrar.
011:026 N„r Tera var sjuttio †r gammal, f”dde han Abram, Nahor och
	Haran.

011:027 Och detta „r ber„ttelsen om Teras sl„kt.  Tera f”dde Abram,
	Nahor och Haran.  Och Haran f”dde Lot.
011:028 Och Haran dog hos sin fader Tera i sitt f„dernesland, i det
	kaldeiska Ur.
011:029 Och Abram och Nahor togo sig hustrur; Abrams hustru hette Sarai,
	och Nahors hustru hette Milka, dotter till Haran, som var fader
	till Milka och Jiska.
011:030 Men Sarai var ofruktsam och hade inga barn.
011:031 Och Tera tog med sig sin son Abram och sin sonson Lot, Harans
	son, och sin sonhustru Sarai, som var hans son Abrams hustru;
	och de drogo tillsammans ut fr†n det kaldeiska Ur p† v„g till
	Kanaans land; men n„r de kommo till Haran, bosatte de sig d„r.
011:032 Och Teras †lder blev tv† hundra fem †r; d„refter dog Tera i
	Haran.

012:001 Och HERREN sade till Abram: ˝G† ut ur ditt land och fr†n din
	sl„kt och fr†n din faders hus, bort till det land som jag skall
	visa dig.
012:002 S† skall jag g”ra dig till ett stort folk; jag skall v„lsigna
	dig och g”ra ditt namn stort, och du skall bliva en v„lsignelse.
012:003 Och jag skall v„lsigna dem som v„lsigna dig, och den som
	f”rbannar dig skall jag f”rbanna, och i dig skola alla sl„kter
	p† jorden varda v„lsignade.˝
012:004 Och Abram gick †stad, s†som HERREN hade tillsagt honom, och Lot
	gick med honom.  Och Abram var sjuttiofem †r gammal, n„r han drog
	ut fr†n Haran.
012:005 Och Abram tog sin hustru Sarai och sin brorson Lot och alla
	„godelar som de hade f”rv„rvat och tj„narna som de hade skaffat
	sig i Haran; och de drogo †stad p† v„g mot Kanaans land
012:006 och kommo s† till Kanaans land.

	Och Abram drog fram i landet „nda till den heliga platsen vid
	Sikem, till Mores terebint.  Och p† den tiden bodde kanan‚erna
	d„r i landet.
012:007 Men HERREN uppenbarade sig f”r Abram och sade: ˝Źt din s„d skall
	jag giva detta land.˝  D† byggde han d„r ett altare †t HERREN,
	som hade uppenbarat sig f”r honom.
012:008 Sedan flyttade han d„rifr†n till bergsbygden ”ster om Betel och
	slog d„r upp sitt t„lt, s† att han hade Betel i v„ster och Ai i
	”ster; och han byggde d„r ett altare †t HERREN och †kallade
	HERRENS namn.
012:009 Sedan br”t Abram upp d„rifr†n och drog sig allt l„ngre mot
	Sydlandet.

012:010 Men hungersn”d uppstod i landet, och Abram drog ned till Egypten
	f”r att bo d„r n†gon tid, eftersom hungersn”den var s† sv†r i
	landet.
012:011 Men n„r han nalkades Egypten sade han till sin hustru Sarai:
	˝Jag vet ju att du „r en sk”n kvinna.
012:012 Om nu egyptierna t„nka, n„r de f† se dig: 'Hon „r hans hustru',
	s† skola de dr„pa mig, under det att de l†ta dig leva.
012:013 S„g d„rf”r att du „r min syster, s† att det g†r mig v„l f”r din
	skull, och s† att jag f”r din skull f†r leva.˝
012:014 D† nu Abram kom till Egypten, s†go egyptierna att hon var en
	mycket sk”n kvinna.
012:015 Och n„r Faraos h”vdingar fingo se henne, prisade de henne f”r
	Farao, och s† blev kvinnan tagen in i Faraos hus.
012:016 Och Abram blev av honom v„l behandlad f”r hennes skull, s† att
	han fick f†r, f„kreatur och †snor, tj„nare och tj„narinnor,
	†sninnor och kameler.
012:017 Men HERREN hems”kte Farao och hans hus med stora pl†gor f”r
	Sarais, Abrams hustrus, skull.
012:018 D† kallade Farao Abram till sig och sade: ˝Vad har du gjort mot
	mig!  Varf”r l„t du mig icke veta att hon var din hustru?
012:019 Varf”r sade du: 'Hon „r min syster' och v†llade s†, att jag tog
	henne till hustru †t mig?  Se, h„r har du nu din hustru, tag
	henne och g†.˝
012:020 Och Farao gav sina m„n befallning om honom, att de skulle
	ledsaga honom till v„gs med hans hustru och allt vad han „gde.
013:001 S† drog d† Abram upp fr†n Egypten med sin hustru och allt vad
	han „gde, och Lot j„mte honom, till Sydlandet.
013:002 Och Abram var mycket rik p† boskap och p† silver och guld.
013:003 Och han f„rdades ifr†n l„gerplats till l„gerplats och kom s†
	fr†n Sydlandet „nda till Betel, till det st„lle d„r hans t„lt
	f”rut hade st†tt, mellan Betel och Ai,
013:004 dit d„r han f”rra g†ngen hade rest ett altare.  Och d„r †kallade
	Abram HERRENS namn.

013:005 Men Lot, som drog med Abram, hade ocks† f†r och f„kreatur och
	t„lt.
013:006 Och landet r„ckte icke till f”r dem, s† att de kunde bo
	tillsammans; ty deras „godelar voro f”r stora f”r att de skulle
	kunna bo tillsammans;
013:007 och tvister uppstodo mellan Abrams och Lots boskapsherdar.
	Tillika bodde p† den tiden kanan‚erna och periss‚erna d„r i
	landet.
013:008 D† sade Abram till Lot: ˝Icke skall n†gon tvist vara mellan mig
	och dig, och mellan mina herdar och dina herdar; vi „ro ju
	fr„nder.
013:009 Ligger icke hela landet ”ppet f”r dig?  Skilj dig ifr†n mig;
	vill du †t v„nster, s† g†r jag †t h”ger, och vill du †t h”ger, s†
	g†r jag †t v„nster.˝
013:010 D† lyfte Lot upp sina ”gon och s†g att hela Jordansl„tten
	”verallt var vattenrik.  Innan HERREN f”rd„rvade Sodom och
	Gomorra, var den n„mligen s†som HERRENS lustg†rd, s†som Egyptens
	land, „nda fram emot Soar.
013:011 S† utvalde d† Lot †t sig hela Jordansl„tten.  Och Lot br”t upp
	och drog ”sterut, och de skildes s† fr†n varandra.
013:012 Abram f”rblev boende i Kanaans land, och Lot bodde i st„derna p†
	Sl„tten och drog med sina t„lt „nda inemot Sodom.
013:013 Men folket i Sodom var mycket ont och syndigt inf”r HERREN.

013:014 Och HERREN sade till Abram, sedan Lot hade skilt sig fr†n honom:
	˝Lyft upp dina ”gon och se, fr†n den plats d„r du st†r, mot norr
	och s”der och ”ster och v„ster.˝
013:015 Ty hela det land som du nu ser skall jag giva †t dig och din s„d
	f”r ev„rdlig tid.
013:016 Och jag skall l†ta din s„d bliva s†som stoftet p† jorden; kan
	n†gon r„kna stoftet p† jorden, s† skall ock din s„d kunna
	r„knas.
013:017 St† upp och drag igenom landet efter dess l„ngd och dess bredd,
	ty †t dig skall jag giva det.˝
013:018 Och Abram drog †stad med sina t„lt och kom och bosatte sig vid
	Mamres terebintlund invid Hebron; och han byggde d„r ett altare
	†t HERREN.
014:001 P† den tid d† Amrafel var konung i Sinear, Arjok konung i
	Ellasar, Kedorlaomer konung i Elam och Tideal konung ”ver Goim,
	h„nde sig
014:002 att dessa begynte krig mot Bera, konungen i Sodom, Birsa,
	konungen i Gomorra, Sinab, konungen i Adma, Semeber, konungen i
	Seboim, och mot konungen i Bela, det „r Soar.
014:003 De f”renade sig alla och t†gade till Siddimsdalen, d„r Salthavet
	nu „r.
014:004 I tolv †r hade de varit under Kedorlaomer, men i det trettonde
	†ret hade de avfallit.
014:005 S† kom nu i det fjortonde †ret Kedorlaomer med de konungar som
	voro p† hans sida; och de slogo rafa‚erna i Asterot-Karnaim,
	sus‚erna i Ham, em‚erna i Save-Kirjataim
014:006 och hor‚erna p† deras berg Seir och drevo dem „nda till El-Paran
	vid ”knen.
014:007 Sedan v„nde de om och kommo till En-Mispat, det „r Kades, och
	h„rjade amalekiternas hela land; de slogo ock amor‚erna som
	bodde i Hasason-Tamar.
014:008 D† drogo konungen i Sodom, konungen i Gomorra, konungen i Adma,
	konungen i Seboim och konungen i Bela, det „r Soar, ut och
	st„llde upp sig i Siddimsdalen till strid mot dem --
014:009 mot Kedorlaomer, konungen i Elam, Tideal, konungen ”ver Goim,
	Amrafel, konungen i Sinear, och Arjok, konungen i Ellasar, fyra
	konungar mot de fem.
014:010 Men Siddimsdalen var full av jordbecksgropar.  Och konungarna i
	Sodom och Gomorra m†ste fly och f”llo d† i dessa, och de som
	kommo undan flydde till bergsbygden.
014:011 S† togo de allt gods som fanns i Sodom och Gomorra, och alla
	livsmedel d„r, och t†gade bort;
014:012 de togo ock med sig Lot, Abrams brorson, och hans „godelar, n„r
	de t†gade bort; ty denne bodde i Sodom.
014:013 Men en av de r„ddade kom och ber„ttade detta f”r Abram, hebr‚en;
	denne bodde vid den terebintlund som tillh”rde amor‚en Mamre,
	Eskols och Aners broder, och dessa voro i f”rbund med Abram.
014:014 D† nu Abram h”rde att hans fr„nde var f†ngen, l„t han sina mest
	bepr”vade tj„nare, s†dana som voro f”dda i hans hus, tre hundra
	aderton m„n, rycka ut, och f”rf”ljde fienderna „nda till Dan.
014:015 Och han delade sitt folk och ”verf”ll dem s† om natten med sina
	tj„nare och slog dem, och f”rf”ljde dem sedan „nda till Hoba,
	norr om Damaskus,
014:016 och tog tillbaka allt godset; sin fr„nde Lot och hans „godelar
	tog han ock tillbaka, „vensom kvinnorna och det ”vriga folket.

014:017 D† han nu var p† †terv„gen, sedan han hade slagit Kedorlaomer
	och de konungar som voro p† hans sida, gick konungen i Sodom
	honom till m”tes i Savedalen, det „r Konungsdalen.
014:018 Och Melki-Sedek, konungen i Salem, l„t b„ra ut br”d och vin;
	denne var pr„st †t Gud den H”gste.
014:019 Och han v„lsignade honom och sade: ˝V„lsignad vare Abram av Gud
	den H”gste, himmelens och jordens skapare!
014:020 Och v„lsignad vare Gud den H”gste, som har givit dina ov„nner i
	din hand!˝  Och Abram gav honom tionde av allt.
014:021 Och konungen i Sodom sade till Abram: ˝Giv mig folket; godset m†
	du beh†lla f”r dig sj„lv.˝
014:022 Men Abram svarade konungen i Sodom: ˝Jag lyfter min hand upp
	till HERREN, till Gud den H”gste, himmelens och jordens skapare,
	och betygar
014:023 att jag icke vill taga ens en tr†d eller en skorem, „n mindre
	n†got annat som tillh”r dig.  Du skall icke kunna s„ga: 'Jag har
	riktat Abram.'
014:024 Jag vill intet hava; det „r nog med vad mina m„n hava f”rt„rt
	och den del som tillkommer mina f”ljeslagare.  Aner, Eskol och
	Mamre, de m† f† sin del.˝
015:001 En tid h„refter kom HERRENS ord i en syn till Abram; han sade:
	˝Frukta icke, Abram, jag „r din sk”ld, din l”n skall bliva
	mycket stor.˝
015:002 Men Abram sade: ˝Herre, HERRE, vad vill du d† giva mig?  Jag g†r
	ju barnl”s bort, och arvinge till mitt hus bliver en man fr†n
	Damaskus, Elieser.˝
015:003 Och Abram sade ytterligare: ˝Mig har du icke givit n†gon
	livsfrukt; en av mitt husfolk skall bliva min arvinge.˝
015:004 Men se, HERRENS ord kom till honom; han sade: ˝Nej, denne skall
	icke bliva din arvinge, utan en som utg†r fr†n ditt eget liv
	skall bliva din arvinge.˝
015:005 Och han f”rde honom ut och sade: ˝Sk†da upp till himmelen, och
	r„kna stj„rnorna, om du kan r„kna dem.˝  Och han sade till
	honom: ˝S† skall din s„d bliva.˝
015:006 Och han trodde p† HERREN; och han r„knade honom det till
	r„ttf„rdighet.

015:007 Och han sade till honom: ˝Jag „r HERREN, som har f”rt dig ut
	fr†n det kaldeiska Ur f”r att giva dig detta land till
	besittning.˝
015:008 Han svarade: ˝Herre, HERRE, varav skall jag veta att jag skall
	besitta det?˝
015:009 D† sade han till honom: ˝Tag †t mig en tre†rig kviga, en tre†rig
	get och en tre†rig v„dur, d„rtill en turturduva och en ung
	duva.˝
015:010 Och han tog †t honom alla dessa djur och styckade dem mitt itu
	och lade styckena mitt emot varandra; dock styckade han icke
	f†glarna.
015:011 Och rovf†glarna slogo ned p† de d”da kropparna, men Abram drev
	bort dem.

015:012 N„r nu solen var n„ra att g† ned och en tung s”mn hade fallit p†
	Abram, se, d† kom en f”rskr„ckelse ”ver honom och ett stort
	m”rker.
015:013 Och han sade till Abram: ˝Det skall du veta, att din s„d skall
	komma att leva s†som fr„mlingar i ett land som icke tillh”r dem,
	och de skola d„r vara tr„lar, och man skall f”rtrycka dem; s†
	skall ske i fyra hundra †r.˝
015:014 Men det folk vars tr„lar de bliva skall jag ock d”ma.  Sedan
	skola de draga ut med stora „godelar.
015:015 Men du sj„lv skall g† till dina f„der i frid och bliva begraven
	i en god †lder.
015:016 Och i det fj„rde sl„ktet skall din s„d komma hit tillbaka.  Ty
	„nnu hava icke amor‚erna fyllt sin missg„rnings m†tt.˝

015:017 D† nu solen hade g†tt ned och det hade blivit alldeles m”rkt,
	syntes en rykande ugn med flammande l†ga, som for fram mellan
	styckena.
015:018 P† den dagen sl”t HERREN ett f”rbund med Abram och sade: ˝Źt din
	s„d skall jag giva detta land, fr†n Egyptens flod „nda till den
	stora floden, till floden Frat:
015:019 kain‚ernas, kenas‚ernas, kadmon‚ernas,
015:020 hetiternas, periss‚ernas, rafa‚ernas,
015:021 amor‚ernas, kanan‚ernas, girgas‚ernas och jebus‚ernas land.˝
016:001 Och Sarai, Abrams hustru, hade icke f”tt barn †t honom.  Men hon
	hade en egyptisk tj„nstekvinna, som hette Hagar;
016:002 och Sarai sade till Abram: ˝Se, HERREN har gjort mig ofruktsam,
	s† att jag icke f”der barn; g† in till min tj„nstekvinna,
	kanh„nda skall jag f† avkomma genom henne.˝  Abram lyssnade till
	Sarais ord;
016:003 och Sarai, Abrams hustru, tog sin egyptiska tj„nstekvinna Hagar
	och gav henne till hustru †t sin man Abram, sedan denne hade
	bott tio †r i Kanaans land.
016:004 Och han gick in till Hagar, och hon blev havande.  N„r hon nu
	s†g att hon var havande, ringaktade hon sin fru.
016:005 D† sade Sarai till Abram: ˝Den or„tt mig sker komme ”ver dig.
	Jag sj„lv lade min tj„nstekvinna i din famn, men d† hon nu ser
	att hon „r havande, ringaktar hon mig.  HERREN d”me mellan mig
	och dig.˝
016:006 Abram sade till Sarai: ˝Din tj„nstekvinna „r ju i din hand, g”r
	med henne vad du finner f”r gott.˝  N„r d† Sarai tuktade henne,
	flydde hon bort ifr†n henne.

016:007 Men HERRENS „ngel kom emot henne vid en vattenk„lla i ”knen, den
	k„lla som ligger vid v„gen till Sur.
016:008 Och han sade: ˝Hagar, Sarais tj„nstekvinna, varifr†n kommer du,
	och vart g†r du?˝  Hon svarade: ˝Jag „r stadd p† flykt ifr†n min
	fru Sarai.˝
016:009 D† sade HERRENS „ngel till henne: ˝V„nd tillbaka till din fru,
	och ”dmjuka dig under henne.˝
016:010 Och HERRENS „ngel sade till henne: ˝Jag skall g”ra din s„d
	mycket talrik, s† att man icke skall kunna r„kna den f”r dess
	myckenhets skull.˝
016:011 Ytterligare sade HERRENS „ngel till henne: ˝Se, du „r havande
	och skall f”da en son; honom skall du giva namnet Ismael,
	d„rf”r att HERREN har h”rt ditt lidande.
016:012 Och han skall bliva lik en vild†sna; hans hand skall vara emot
	var man, och var mans hand emot honom; och han skall ligga i
	strid med alla sina br”der.˝
016:013 Och hon gav HERREN, som hade talat med henne, ett namn, i det
	hon sade: ˝Du „r Seendets Gud.˝  Hon t„nkte n„mligen: ˝Har jag
	d† verkligen h„r f†tt se en skymt av <sp„rr>honom som ser
	mig</sp„rr>?˝
016:014 D„rav kallades brunnen Beer-Lahai-Roi; den ligger mellan Kades
	och Bered.

016:015 Och Hagar f”dde †t Abram en son; och Abram gav den son som Hagar
	hade f”tt †t honom namnet Ismael.
016:016 Och Abram var †ttiosex †r gammal, n„r Hagar f”dde Ismael †t
	Abram.

017:001 N„r Abram var nittionio †r gammal, uppenbarade sig HERREN f”r
	honom och sade till honom: ˝Jag „r Gud den Allsm„ktige.  Vandra
	inf”r mig och var ostrafflig.
017:002 Jag vill g”ra ett f”rbund mellan mig och dig, och jag skall
	f”r”ka dig ”verm†ttan.˝
017:003 D† f”ll Abram ned p† sitt ansikte, och Gud talade s† med honom:
017:004 ˝Se, det f”rbund som jag † min sida g”r med dig „r detta, att du
	skall bliva en fader till m†nga folk.
017:005 D„rf”r skall du icke mer heta Abram, utan
	<sp„rr>Abraham</sp„rr> skall vara ditt namn, ty jag skall
	l†ta dig bliva en fader till m†nga folk.
017:006 Och jag skall g”ra dig ”verm†ttan fruktsam och l†ta folkslag
	komma av dig, och konungar skola utg† fr†n dig.
017:007 Och jag skall uppr„tta ett f”rbund mellan mig och dig och din
	s„d efter dig, fr†n sl„kte till sl„kte, ett evigt f”rbund, s†
	att jag skall vara din Gud och din s„ds efter dig;
017:008 och jag skall giva dig och din s„d efter dig det land d„r du nu
	bor s†som fr„mling, hela Kanaans land, till ev„rdlig besittning,
	och jag skall vara deras Gud.
017:009 Och Gud sade ytterligare till Abraham: ˝Du †ter skall h†lla mitt
	f”rbund, du och din s„d efter dig, fr†n sl„kte till sl„kte.˝
017:010 Och detta „r det f”rbund mellan mig och eder och din s„d efter
	dig, som I skolen h†lla: allt mank”n bland eder skall omsk„ras;
017:011 p† eder f”rhud skolen I omsk„ras, och detta skall vara tecknet
	till f”rbundet mellan mig och eder.
017:012 Sl„kte efter sl„kte skall vart gossebarn bland eder omsk„ras,
	n„r det „r †tta dagar gammalt, j„mv„l den hemf”dde tj„naren och
	den som „r k”pt f”r penningar fr†n n†got fr„mmande folk, och som
	icke „r av din s„d.
017:013 Omsk„ras skall b†de din hemf”dde tj„nare och den som du har k”pt
	f”r penningar; och s† skall mitt f”rbund vara p† edert k”tt
	betygat s†som ett evigt f”rbund.
017:014 Men en oomskuren av mank”n, en vilkens f”rhud icke har blivit
	omskuren, han skall utrotas ur sin sl„kt; han har brutit mitt
	f”rbund.˝

017:015 Och Gud sade †ter till Abraham: ˝Din hustru Sarai skall du icke
	mer kalla Sarai, utan <sp„rr>Sara</sp„rr> skall vara hennes
	namn.
017:016 Och jag skall v„lsigna henne och skall ocks† med henne giva dig
	en son; ja, jag skall v„lsigna henne, och folkslag skola komma
	av henne, konungar ”ver folk skola h„rstamma fr†n henne.˝
017:017 D† f”ll Abraham ned p† sitt ansikte och log, ty han sade vid sig
	sj„lv: ˝Skulle barn f”das †t en man som „r hundra †r gammal?
	Och skulle Sara f”da barn, hon som „r nittio †r gammal?˝
017:018 Och Abraham sade till Gud: ˝M†tte allenast Ismael f† leva inf”r
	dig!˝
017:019 D† sade Gud: ˝Nej, din hustru Sara skall f”da dig en son, och du
	skall giva honom namnet Isak; och med honom skall jag uppr„tta
	mitt f”rbund, ett evigt f”rbund, som skall g„lla hans s„d efter
	honom.
017:020 Men ang†ende Ismael har jag ock h”rt din b”n; se, jag skall
	v„lsigna honom och g”ra honom fruktsam och f”r”ka honom
	”verm†ttan.  Tolv h”vdingar skall han f† till s”ner, och jag
	skall g”ra honom till ett stort folk.
017:021 Men mitt f”rbund skall jag uppr„tta med Isak, honom som Sara
	skall f”da †t dig vid denna tid n„sta †r.˝
017:022 D† Gud nu hade talat ut med Abraham, for han upp fr†n honom.

017:023 Och Abraham tog sin son Ismael och alla sina tj„nare, de
	hemf”dda och de som voro k”pta f”r penningar, allt mank”n bland
	Abrahams husfolk, och omskar p† denna samma dag deras f”rhud,
	s†som Gud hade tillsagt honom.
017:024 Och Abraham var nittionio †r gammal, n„r hans f”rhud blev
	omskuren.
017:025 Och hans son Ismael var tretton †r gammal, n„r hans f”rhud blev
	omskuren.
017:026 P† denna samma dag omskuros Abraham och hans son Ismael;
017:027 och alla m„n i hans hus, de hemf”dda tj„narna och de som voro
	k”pta f”r penningar ifr†n fr„mmande folk, blevo omskurna tillika
	med honom.

018:001 Och HERREN uppenbarade sig f”r honom vid Mamres terebintlund, d„r
	han satt vid ing†ngen till sitt t„lt, d† det var som hetast p†
	dagen.
018:002 N„r han lyfte upp sina ”gon, fick han se tre m„n st† framf”r sig.
	Och d† han s†g dem, skyndade han emot dem fr†n t„ltets ing†ng och
	bugade sig ned till jorden
018:003 och sade: ˝Herre, har jag funnit n†d f”r dina ”gon, s† g† icke
	f”rbi din tj„nare.
018:004 L†t mig h„mta litet vatten, s† att I kunnen tv† edra f”tter; och
	vilen eder under tr„det.
018:005 Jag vill ock h„mta ett stycke br”d, s† att I kunnen vederkvicka
	eder, innan I g†n vidare, eftersom I nu haven tagit v„gen f”rbi
	eder tj„nare.˝  De sade: ˝G”r s†som du har sagt.˝
018:006 Och Abraham skyndade in i t„ltet till Sara och sade: ˝Skynda dig
	och tag tre sea-m†tt fint mj”l, kn†da det och baka kakor.˝
018:007 Men sj„lv hastade Abraham bort till boskapen och tog en god
	ungkalv och gav den †t sin tj„nare, och denne skyndade sig att
	tillreda den.
018:008 Och han tog gr„ddmj”lk och s”t mj”lk och kalven, som han hade
	l†tit tillreda, och satte fram f”r dem; och han stod sj„lv hos
	dem under tr„det, medan de †to.

018:009 Och de sade till honom: ˝Var „r din hustru Sara?˝  Han svarade:
	˝D„rinne i t„ltet.˝
018:010 D† sade han: ˝Jag skall komma tillbaka till dig n„sta †r vid
	denna tid, och se, d† skall din hustru Sara hava en son.˝  Detta
	h”rde Sara, d„r hon stod i ing†ngen till t„ltet, som var bakom
	honom.
018:011 Men Abraham och Sara voro gamla och komna till h”g †lder, och
	Sara hade icke mer, s†som kvinnor pl„ga hava.
018:012 D„rf”r log Sara vid sig sj„lv och t„nkte: ˝Skulle jag v„l nu p†
	min †lderdom giva mig till lusta, nu d† ocks† min herre „r
	gammal?˝
018:013 Men HERREN sade till Abraham: ˝Varf”r log Sara och t„nkte:
	'Skulle jag verkligen f”da barn, s† gammal som jag „r?'
018:014 Žr d† n†got s† underbart, att HERREN icke skulle f”rm† det?  P†
	den best„mda tiden skall jag komma tillbaka till dig, vid denna
	tid n„sta †r, och d† skall Sara hava en son.˝
018:015 D† nekade Sara och sade: ˝Jag log icke˝; ty hon blev f”rskr„ckt.
	Men han sade: ˝Jo, du log.˝

018:016 Och m„nnen stodo upp f”r att g† d„rifr†n och v„nde sina blickar
	ned mot Sodom, och Abraham gick med f”r att ledsaga dem.
018:017 Och HERREN sade: ˝Kan jag v„l d”lja f”r Abraham vad jag t„nker
	g”ra?
018:018 Av Abraham skall ju bliva ett stort och m„ktigt folk, och i
	honom skola alla folk p† jorden varda v„lsignade.
018:019 Ty d„rtill har jag utvalt honom, f”r att han skall bjuda sina
	barn och sitt hus efter sig att h†lla HERRENS v„g och ”va
	r„ttf„rdighet och r„tt, p† det att HERREN m† l†ta det komma ”ver
	Abraham, som han har lovat honom.˝

018:020 Och HERREN sade: ˝Ropet fr†n Sodom och Gomorra „r stort, och
	deras synd „r mycket sv†r;
018:021 d„rf”r vill jag g† ditned och se om de verkligen i allt hava
	gjort efter det rop som har kommit till mig; om s† icke „r, vill
	jag veta det.˝
018:022 Och m„nnen beg†vo sig d„rifr†n och gingo mot Sodom; men Abraham
	stod „nnu kvar inf”r HERREN.
018:023 Och Abraham tr„dde n„rmare och sade: ˝Vill du d† f”rg”ra den
	r„ttf„rdige tillika med den ogudaktige?
018:024 Kanh„nda finnas femtio r„ttf„rdiga i staden; vill du d† f”rg”ra
	den och icke skona orten f”r de femtio r„ttf„rdigas skull som
	finnas d„r?
018:025 Bort det, att du skulle s† g”ra och d”da den r„ttf„rdige tillika
	med den ogudaktige, s† att det skulle g† den r„ttf„rdige likasom
	den ogudaktige; bort det ifr†n dig!  Skulle han som „r hela
	jordens domare icke g”ra vad r„tt „r?˝
018:026 HERREN sade: ˝Om jag i Sodom finner femtio r„ttf„rdiga inom
	staden, s† vill jag skona orten f”r deras skull.˝
018:027 Men Abraham svarade och sade: ˝Se, jag har dristat mig att tala
	till Herren, fast„n jag „r stoft och aska.˝
018:028 Kanh„nda skall det fattas fem i de femtio r„ttf„rdiga; vill du
	d† f”r de fems skull f”rd„rva hela staden?˝  Han sade: ˝Om jag
	d„r finner fyrtiofem; s† skall jag icke f”rd„rva den.˝
018:029 Men han fortfor att tala till honom och sade: ˝Kanh„nda skola
	fyrtio finnas d„r.˝  Han svarade: ˝Jag skall d† icke g”ra det,
	f”r de fyrtios skull.˝
018:030 D† sade han: ˝Herre, vredgas icke ”ver att jag „nnu talar n†got.
	Kanh„nda skola trettio finnas d„r.˝  Han svarade: ˝Om jag d„r
	finner trettio, s† skall jag icke g”ra det.˝
018:031 Men han sade: ˝Se, jag har dristat mig att tala till Herren.
	Kanh„nda skola tjugu finnas d„r.˝  Han svarade: ˝Jag skall d†
	icke f”rd„rva den, f”r de tjugus skull.˝
018:032 D† sade han: ˝Herre, vredgas icke ”ver att jag talar allenast
	„nnu en g†ng.  Kanh„nda skola tio finnas d„r.˝  Han svarade: ˝Jag
	skall d† icke f”rd„rva den, f”r de tios skull.˝
018:033 Och HERREN gick bort, sedan han hade talat ut med Abraham; och
	Abraham v„nde tillbaka hem.
019:001 Och de tv† „nglarna kommo om aftonen till Sodom, och Lot satt d†
	i Sodoms port.  N„r Lot fick se dem, stod han upp och gick emot
	dem och f”ll ned till jorden p† sitt ansikte
019:002 och sade: ˝I herrar, tagen h„rb„rge i eder tj„nares hus och
	stannen d„r ”ver natten, och tv†n edra f”tter; sedan kunnen I i
	morgon bittida forts„tta eder f„rd.˝  De svarade: ˝Nej, vi vilja
	stanna p† gatan ”ver natten.˝
019:003 Men han bad dem s† entr„get, att de togo h„rb„rge hos honom och
	kommo in i hans hus.  Och han tillredde en m†ltid †t dem och
	bakade osyrat br”d, och de †to.

019:004 Men innan de hade lagt sig, omringades huset av m„nnen i staden,
	Sodoms m„n, b†de unga och gamla, allt folket, s† m†nga de voro.
019:005 Dessa kallade p† Lot och sade till honom: ˝Var „ro de m„n som
	hava kommit till dig i natt?  F”r dem ut till oss, s† att vi f†
	k„nna dem.˝
019:006 D† gick Lot ut till dem i porten och st„ngde d”rren efter sig
019:007 och sade: ˝Mina br”der, g”ren icke s† illa.
019:008 Se, jag har tv† d”ttrar, som „nnu icke veta av n†gon man.  Dem
	vill jag f”ra ut till eder, s† kunnen I g”ra med dem vad I
	finnen f”r gott.  G”ren allenast icke n†got mot dessa m„n,
	eftersom de nu hava g†tt in under skuggan av mitt tak.˝
019:009 Men de svarade: ˝Bort med dig!˝  Och de sade ytterligare: ˝Denne,
	en ensam man, har kommit hit och bor h„r s†som fr„mling, och han
	vill dock st„ndigt upph„va sig som domare.  Men nu skola vi g”ra
	dig mer ont „n dem.˝  Och de tr„ngde med v†ld in p† mannen Lot
	och stormade fram f”r att spr„nga d”rren.
019:010 D† r„ckte m„nnen ut sina h„nder och togo Lot in till sig i huset
	och st„ngde d”rren.
019:011 Och de m„n som stodo utanf”r husets port slogo de med blindhet,
	b†de sm† och stora, s† att de f”rg„ves s”kte finna porten.
019:012 Och m„nnen sade till Lot: ˝Har du n†gon mer h„r, n†gon m†g,
	eller n†gra s”ner eller d”ttrar, eller n†gon annan som tillh”r
	dig i staden, s† f”r dem bort ifr†n detta st„lle.
019:013 Ty vi skola f”rd„rva detta st„lle; ropet fr†n dem har blivit s†
	stort inf”r HERREN, att HERREN har uts„nt oss till att f”rd„rva
	dem.˝
019:014 D† gick Lot ut och talade till sina m†gar, som skulle f† hans
	d”ttrar, och sade: ˝St†n upp och g†n bort ifr†n detta st„lle; ty
	HERREN skall f”rd„rva staden.˝  Men hans m†gar menade att han
	sk„mtade.

019:015 N„r nu morgonrodnaden gick upp, manade „nglarna p† Lot och sade:
	˝St† upp och tag med dig din hustru och dina b†da d”ttrar, som
	du har hos dig, p† det att du icke m† f”rg†s genom stadens
	missg„rning.˝
019:016 Och d† han „nnu dr”jde, togo m„nnen honom vid handen j„mte hans
	hustru och hans b†da d”ttrar, ty HERREN ville skona honom; och
	de f”rde honom ut, och n„r de voro utanf”r staden, sl„ppte de
	honom.
019:017 Och medan de f”rde dem ut, sade den ene: ˝Fly f”r ditt livs
	skull; se dig icke tillbaka, och dr”j ingenst„des p† Sl„tten.
	Fly undan till bergen, s† att du icke f”rg†s.˝
019:018 Men Lot sade till dem: ˝Ack nej, Herre.
019:019 Se, din tj„nare har ju funnit n†d f”r dina ”gon, och stor „r den
	barmh„rtighet som du g”r med mig, d† du vill r„dda mitt liv; men
	jag f”rm†r icke fly undan till bergen; jag r„des att olyckan
	hinner mig, s† att jag omkommer.
019:020 Se, staden d„rborta ligger helt n„ra, och det „r l„tt att fly
	dit, och den „r liten; l†t mig fly undan dit -- den „r ju s†
	liten -- p† det att jag m† bliva vid liv.˝
019:021 D† svarade han honom: ˝V„lan, jag skall ock h„ri g”ra dig till
	viljes; jag skall icke omst”rta den stad som du talar om.
019:022 Men skynda att fly undan dit; ty jag kan intet g”ra, f”rr„n du
	har kommit dit.˝  D„rav fick staden namnet
	<sp„rr>Soar</sp„rr>.

019:023 D† nu solen hade g†tt upp ”ver jorden och Lot hade kommit till
	Soar,
019:024 l„t HERREN svavel och eld regna fr†n himmelen, fr†n HERREN, ”ver
	Sodom och Gomorra;
019:025 och han omst”rtade dessa st„der med hela Sl„tten och alla dem
	som bodde i st„derna och det som v„xte p† marken.
019:026 Och Lots hustru, som f”ljde efter honom, s†g sig tillbaka; d†
	blev hon en saltstod.
019:027 Och n„r Abraham bittida f”ljande morgon gick till den plats d„r
	han hade st†tt inf”r HERREN,
019:028 och blickade ned ”ver Sodom och Gomorra och ”ver hela
	Sl„ttlandet, d† fick han se en r”k stiga upp fr†n landet, lik
	r”ken fr†n en sm„ltugn.

019:029 S† skedde d†, att n„r Gud f”rd„rvade st„derna p† Sl„tten, t„nkte
	han p† Abraham och l„t Lot komma undan omst”rtningen, d† han
	omst”rtade st„derna d„r Lot hade bott.

019:030 Och Lot drog upp fr†n Soar till bergsbygden och bodde d„r med
	sina b†da d”ttrar, ty han fruktade f”r att bo kvar i Soar; och
	han bodde med sina b†da d”ttrar i en grotta.
019:031 D† sade den „ldre till den yngre: ˝V†r fader „r gammal, och
	ingen man finnes i landet, som kan g† in till oss efter all
	v„rldens sedv„nja.
019:032 Kom, l†t oss giva v†r fader vin att dricka och l„gga oss hos
	honom, f”r att vi m† skaffa oss livsfrukt genom v†r fader.˝
019:033 S† g†vo de sin fader vin att dricka den natten, och den „ldre
	gick in och lade sig hos sin fader, och han m„rkte icke n„r hon
	lade sig, ej heller n„r hon stod upp.
019:034 Dagen d„refter sade den „ldre till den yngre: ˝Se, jag l†g i
	natt hos min fader; l†t oss ocks† denna natt giva honom vin att
	dricka, och g† du in och l„gg dig hos honom, f”r att vi m† skaffa
	oss livsfrukt genom v†r fader.˝
019:035 S† g†vo de ocks† den natten sin fader vin att dricka; och den
	yngre gick och lade sig hos honom, och han m„rkte icke n„r hon
	lade sig, ej heller n„r hon stod upp.
019:036 S† blevo Lots b†da d”ttrar havande genom sin fader.
019:037 Och den „ldre f”dde en son, och hon gav honom namnet Moab; fr†n
	honom h„rstamma moabiterna „nda till denna dag.
019:038 Den yngre f”dde ock en son, och hon gav honom namnet Ben-Ammi;
	fr†n honom h„rstamma Ammons barn „nda till denna dag.

020:001 Och Abraham br”t upp d„rifr†n och drog till Sydlandet; d„r
	uppeh”ll han sig mellan Kades och Sur, och n†gon tid bodde han i
	Gerar.
020:002 Och Abraham sade om sin hustru Sara att hon var hans syster.  D†
	s„nde Abimelek, konungen i Gerar, och l„t h„mta Sara till sig.
020:003 Men Gud kom till Abimelek i en dr”m om natten och sade till
	honom: ˝Se, du m†ste d” f”r den kvinnas skull som du har tagit
	till dig, fast hon „r en annan mans „kta hustru.˝
020:004 Men Abimelek hade icke kommit vid henne.  Och han svarade:
	˝Herre, vill du d† dr„pa ocks† r„ttf„rdiga m„nniskor?
020:005 Sade han icke sj„lv till mig: 'Hon „r min syster'?  Och likas†
	sade hon: 'Han „r min broder.'  I mitt hj„rtas oskuld och med
	rena h„nder har jag gjort detta.˝
020:006 D† sade Gud till honom i dr”mmen: ˝Ja, jag vet att du har gjort
	detta i ditt hj„rtas oskuld, och jag har sj„lv hindrat dig fr†n
	att synda mot mig; d„rf”r har jag icke tillstatt dig att komma
	vid henne.
020:007 Men giv nu mannen hans hustru tillbaka; ty han „r en profet.
	Och han m† bedja f”r dig, s† att du f†r leva.  Men om du icke
	giver henne tillbaka, s† vet att du skall d”den d”, du sj„lv och
	alla som tillh”ra dig.

020:008 D† stod Abimelek upp bittida om morgonen och kallade till sig
	alla sina tj„nare och ber„ttade allt detta f”r dem; och m„nnen
	blevo mycket f”rskr„ckta.
020:009 Sedan kallade Abimelek Abraham till sig och sade till honom:
	˝Vad har du gjort mot oss!  Vari har jag f”rsyndat mig mot dig,
	eftersom du har velat komma mig och mitt rike att beg† en s†
	stor synd?  P† otillb”rligt s„tt har du handlat mot mig.˝
020:010 Och Abimelek sade ytterligare till Abraham: ˝Vad var din mening,
	n„r du gjorde detta?˝
020:011 Abraham svarade: ˝Jag t„nkte: 'P† denna ort fruktar man nog icke
	Gud; de skola dr„pa mig f”r min hustrus skull.'
020:012 Hon „r ocks† verkligen min syster, min faders dotter, fast„n
	icke min moders dotter; och s† blev hon min hustru.
020:013 Men n„r Gud s„nde mig ut p† vandring bort ifr†n min faders hus,
	sade jag till henne: 'Bevisa mig din k„rlek d„rmed att du s„ger
	om mig, varthelst vi komma, att jag „r din broder.'˝
020:014 D† tog Abimelek f†r och f„kreatur, tj„nare och tj„narinnor och
	gav dem †t Abraham.  Han gav honom ock hans hustru Sara
	tillbaka.
020:015 Och Abimelek sade: ˝Se, mitt land ligger ”ppet f”r dig; du m† bo
	var du finner f”r gott.˝
020:016 Och till Sara sade han: ˝Se, jag giver †t din broder tusen
	siklar silver; det skall f”r dig vara en f”rsoningsg†va inf”r
	allt ditt folk.  S† har du inf”r alla f†tt uppr„ttelse.˝
020:017 Och Abraham bad till Gud, och Gud botade Abimelek och hans hustru
	och hans tj„nstekvinnor, s† att de †ter kunde f”da barn.
020:018 HERREN hade n„mligen gjort alla kvinnor i Abimeleks hus
	ofruktsamma, f”r Saras, Abrahams hustrus, skull.
021:001 Och HERREN s†g till Sara, s†som han hade lovat, och HERREN
	gjorde med Sara s†som han hade sagt.
021:002 Sara blev havande och f”dde †t Abraham en son p† hans †lderdom,
	vid den best„mda tid som Gud hade sagt honom.
021:003 Och Abraham gav den son som var f”dd †t honom, den som Sara hade
	f”tt †t honom, namnet Isak.
021:004 Och Abraham omskar sin son Isak, n„r denne var †tta dagar
	gammal, s†som Gud hade bjudit honom.
021:005 Och Abraham var hundra †r gammal, n„r hans son Isak f”ddes †t
	honom.
021:006 Och Sara sade: ˝Gud har berett mig ett l”je; var och en som f†r
	h”ra detta skall le mot mig.˝
021:007 Och hon sade: ˝Vem skulle hava sagt Abraham att Sara skulle giva
	barn di?  Och nu har jag f”tt honom en son p† hans †lderdom!˝

021:008 Och barnet v„xte upp och blev avvant; och den dag d† Isak
	avvandes gjorde Abraham ett stort g„stabud.
021:009 D† fick Sara se Hagars, den egyptiska kvinnans, son, som denna
	hade f”tt †t Abraham, leka och sk„mta;
021:010 och hon sade till Abraham: ˝Driv ut denna tj„nstekvinna och
	hennes son, ty denna tj„nstekvinnas son skall icke „rva med min
	son Isak.˝
021:011 Det talet misshagade Abraham mycket f”r hans sons skull.
021:012 Men Gud sade till Abraham: ˝Du m† icke f”r gossens och f”r din
	tj„nstekvinnas skull l†ta detta misshaga dig.  Lyssna till Sara
	i allt vad hon s„ger dig; ty genom Isak „r det som s„d skall
	uppkallas efter dig.
021:013 Men ocks† tj„nstekvinnans son skall jag g”ra till ett folk,
	d„rf”r att han „r din s„d.˝

021:014 Bittida f”ljande morgon tog Abraham br”d och en l„gel med vatten
	och gav det †t Hagar; han lade det p† hennes rygg och gav henne
	barnet med och l„t henne g†.  Och hon begav sig †stad och irrade
	omkring i Beer-Sebas ”ken.
021:015 Men n„r vattnet i l„geln hade tagit slut, kastade hon barnet
	ifr†n sig under en buske
021:016 och gick bort och satte sig ett stycke d„rifr†n, p† ett
	b†gskotts avst†nd, ty hon t„nkte: ˝Jag f”rm†r icke se p†, huru
	barnet d”r.˝  Och d„r hon nu satt, p† n†got avst†nd, brast hon ut
	i gr†t.
021:017 D† h”rde Gud gossens r”st, och Guds „ngel ropade till Hagar fr†n
	himmelen och sade till henne: ˝Vad fattas dig, Hagar?  Frukta
	icke; ty Gud har h”rt gossens r”st, d„r han ligger.
021:018 G† och lyft upp gossen, och tag honom vid handen; jag skall g”ra
	honom till ett stort folk.˝
021:019 Och Gud ”ppnade hennes ”gon, s† att hon blev varse en
	vattenbrunn.  Och hon gick dit och fyllde sin l„gel med vatten
	och gav gossen att dricka.
021:020 Och Gud var med gossen, och han v„xte upp och bodde i ”knen och
	blev med tiden en b†gskytt.
021:021 Han bodde i ”knen Paran; och hans moder tog en hustru †t honom
	fr†n Egyptens land.

021:022 Vid den tiden kom Abimelek med Pikol, sin h„rh”vitsman, och
	talade med Abraham och sade: ˝Gud „r med dig i allt vad du g”r.
021:023 S† lova mig nu h„r med ed vid Gud att du icke skall g”ra dig
	skyldig till n†got svek mot mig eller mina barn och
	efterkommande, utan att du skall bevisa mig och det land d„r du
	nu bor s†som fr„mling samma godhet som jag har bevisat dig.˝
021:024 Abraham sade: ˝Det vill jag lova dig.˝
021:025 Dock gjorde Abraham Abimelek f”rebr†elser ang†ende en
	vattenbrunn som Abimeleks tj„nare hade tagit ifr†n honom.
021:026 Men Abimelek svarade: ˝Jag vet icke vem som har gjort detta;
	sj„lv har du ingenting sagt mig, och jag har icke h”rt n†got
	d„rom f”rr„n i dag.˝
021:027 D† tog Abraham f†r och f„kreatur och gav †t Abimelek; och de
	sl”to f”rbund med varandra.
021:028 Men Abraham st„llde sju lamm av hjorden avsides.
021:029 D† sade Abimelek till Abraham: ˝Vad betyda de sju lammen som du
	har st„llt d„r avsides?˝
021:030 Han svarade: ˝Dessa sju lamm skall du taga emot av mig, f”r att
	detta m† vara mig till ett vittnesb”rd d„rom att det „r jag som
	har gr„vt denna brunn.˝
021:031 D„rav kallades det st„llet <sp„rr>Beer-Seba</sp„rr>, eftersom
	de b†da d„r gingo eden.
021:032 N„r de s† hade slutit f”rbund vid Beer-Seba, stodo Abimelek och
	hans h„rh”vitsman Pikol upp och v„nde tillbaka till filist‚ernas
	land.

021:033 Och Abraham planterade en tamarisk vid Beer-Seba och †kallade
	d„r HERRENS, den evige Gudens, namn.
021:034 Och Abraham bodde i filist‚ernas land en l†ng tid.

022:001 En tid h„refter h„nde sig att Gud satte Abraham p† prov.  Han
	sade till honom: ˝Abraham!˝  Han svarade: ˝H„r „r jag.˝
022:002 D† sade han: ˝Tag din son Isak, din ende son, som du har k„r,
	och g† bort till Moria land, och offra honom d„r s†som
	br„nnoffer, p† ett berg som jag skall s„ga dig.˝

022:003 Bittida f”ljande morgon lastade Abraham sin †sna och tog med sig
	tv† sina tj„nare och sin son Isak; och sedan han hade huggit
	s”nder ved till br„nnoffer, br”t han upp och begav sig p† v„g
	till den plats som Gud hade sagt honom.
022:004 N„r nu Abraham p† tredje dagen lyfte upp sina ”gon och fick se
	platsen p† avst†nd,
022:005 sade han till sina tj„nare: ˝Stannen I h„r med †snan; jag och
	gossen vilja g† ditbort.  N„r vi hava tillbett, skola vi komma
	tillbaka till eder.˝
022:006 Och Abraham tog veden till br„nnoffret och lade den p† sin son
	Isak, men sj„lv tog han elden och kniven, och de gingo s† b†da
	tillsammans.
022:007 D† talade Isak till sin fader Abraham och sade: ˝Min fader!˝
	Han svarade: ˝Vad vill du, min son?˝  Han sade: ˝Se, h„r „r
	elden och veden, men var „r f†ret till br„nnoffret?˝
022:008 Abraham svarade: ˝Gud utser nog †t sig f†ret till br„nnoffret,
	min son.˝  S† gingo de b†da tillsammans.

022:009 N„r de nu hade kommit till den plats som Gud hade sagt Abraham,
	byggde han d„r ett altare och lade veden d„rp†, sedan band han
	sin son Isak och lade honom p† altaret ovanp† veden.
022:010 Och Abraham r„ckte ut sin hand och tog kniven f”r att slakta sin
	son.
022:011 D† ropade HERRENS „ngel till honom fr†n himmelen och sade:
	˝Abraham!  Abraham!˝  Han svarade: ˝H„r „r jag.˝
022:012 D† sade han: ˝L†t icke din hand komma vid gossen, och g”r honom
	intet; ty nu vet jag att du fruktar Gud, nu d† du icke har
	undanh†llit mig din ende son.˝
022:013 N„r d† Abraham lyfte upp sina ”gon, fick han bakom sig se en
	v„dur, som hade fastnat med sina horn i ett sn†r; och Abraham
	gick dit och tog v„duren och offrade den till br„nnoffer i sin
	sons st„lle.
022:014 Och Abraham gav den platsen namnet <sp„rr>HERREN utser</sp„rr>;
	nu f”r tiden heter den <sp„rr>Berget d„r HERREN l†ter se
	sig</sp„rr>.

022:015 Och HERRENS „ngel ropade f”r andra g†ngen till Abraham fr†n
	himmelen
022:016 och sade: ˝Jag sv„r vid mig sj„lv, s„ger HERREN: Eftersom du
	har gjort detta och icke undanh†llit mig din ende son
022:017 d„rf”r skall jag rikligen v„lsigna dig och g”ra din s„d talrik
	s†som stj„rnorna p† himmelen och s†som sanden p† havets strand;
	och din s„d skall intaga sina fienders portar.
022:018 Och i din s„d skola alla folk p† jorden v„lsigna sig, d„rf”r
	att du lyssnade till mina ord.˝
022:019 Sedan v„nde Abraham tillbaka till sina tj„nare; och de stodo upp
	och gingo tillsammans till Beer-Seba.  Och Abraham bodde i
	Beer-Seba.

022:020 En tid h„refter blev s† ber„ttat f”r Abraham: ˝Se, Milka har ock
	f”tt barn †t din broder Nahor.˝
022:021 Barnen voro Us, hans f”rstf”dde, och Bus, dennes broder, och
	Kemuel, Arams fader,
022:022 vidare Kesed, Haso, Pildas, Jidlaf och Betuel.
022:023 Men Betuel f”dde Rebecka.  Dessa †tta f”ddes av Milka †t Nahor,
	Abrahams broder.
022:024 Och hans bihustru, som hette Reuma, f”dde ock barn, n„mligen
	Teba, Gaham, Tahas och Maaka.

023:001 Och Sara blev ett hundra tjugusju †r gammal; s† gammal blev
	Sara.
023:002 Och Sara dog i Kirjat-Arba, det „r Hebron, i Kanaans land.  Och
	Abraham kom och h”ll d”dsklagan efter Sara och begr„t henne.

023:003 D„refter stod Abraham upp och gick bort ifr†n den d”da och
	talade s† till Hets barn:
023:004 ˝Jag „r en fr„mling och g„st hos eder.  L†ten mig nu f† en egen
	grav hos eder, s† att jag kan f”ra min d”da dit och begrava
	henne.˝
023:005 D† svarade Hets barn Abraham och sade till honom:
023:006 ˝H”r oss, herre.  Du „r en Guds h”vding bland oss; begrav din
	d”da i den f”rn„mligaste av v†ra gravar.  Ingen av oss skall
	v„gra att giva dig sin grav till att d„r begrava din d”da.˝
023:007 Men Abraham stod upp och bugade sig f”r landets folk, Hets barn;
023:008 och han talade med dem och sade: ˝Om I tillst„djen att jag f”r
	ut min d”da och begraver henne, s† h”ren mig och l„ggen eder ut
	f”r mig hos Efron, Sohars son,
023:009 s† att han giver mig den grotta i Makpela, som tillh”r honom,
	och som ligger vid „ndan av hans †ker.  Mot full betalning i
	eder krets m† han giva mig den till egen grav.˝
023:010 Men Efron satt d„r bland Hets barn.  Och Efron, hetiten, svarade
	Abraham i n„rvaro av Hets barn, alla som bodde inom hans
	stadsport; han sade:
023:011 ˝Icke s†, min herre.  H”r mig: Jag sk„nker dig †kern; grottan
	som finnes d„r sk„nker jag dig ock; jag sk„nker dig den inf”r
	mina landsm„ns ”gon; begrav d„r din d”da.˝
023:012 Men Abraham bugade sig f”r landets folk;
023:013 och han talade till Efron i n„rvaro av landets folk och sade:
	˝V„rdes dock h”ra mig.  Jag vill betala †kerns v„rde; tag emot
	det av mig, och l†t mig d„r begrava min d”da.˝
023:014 D† svarade Efron Abraham och sade till honom:
023:015 ˝Min herre, h”r mig.  Ett jordstycke till ett v„rde av fyra
	hundra siklar silver, vad betyder det mellan mig och dig?
	Begrav du din d”da.˝

023:016 Och Abraham f”rstod Efron och v„gde upp †t honom den summa som
	Efron hade uppgivit i n„rvaro av Hets barn, fyra hundra siklar
	silver, s†dant silver som var g†ngbart i handel.
023:017 S† skedde det att Efrons †ker i Makpela, gent emot Mamre, sj„lva
	†kern med grottan som fanns d„r och alla tr„d p† †kern, s†
	l†ngt dess omr†de str„ckte sig runt omkring, blev ”verl†ten †t
	Abraham till egendom
023:018 inf”r Hets barns ”gon, inf”r alla som bodde inom hans stadsport.

023:019 D„refter begrov Abraham sin hustru Sara i grottan p† †kern i
	Makpela, gent emot Mamre, det „r Hebron, i Kanaans land.
023:020 Źkern med grottan som fanns d„r blev s† av Hets barn ”verl†ten
	†t Abraham till egen grav.
024:001 Abraham var nu gammal och kommen till h”g †lder, och HERREN hade
	v„lsignat Abraham i alla stycken.
024:002 D† sade han till sin „ldste hustj„nare, den som f”restod all
	hans egendom: ˝L„gg din hand under min l„nd;
024:003 jag vill av dig taga en ed vid HERREN, himmelens Gud och jordens
	Gud, att du icke till hustru †t min son skall taga en dotter
	till n†gon av kanan‚erna bland vilka jag bor,
024:004 utan att du skall g† till mitt eget land och till min sl„kt och
	d„r taga hustru †t min son Isak.˝
024:005 Tj„naren sade till honom: ˝Men om s† h„nder, att kvinnan icke
	vill f”lja mig hit till landet, m†ste jag d† f”ra din son
	tillbaka till det land som du har kommit ifr†n?˝
024:006 Abraham svarade honom: ˝Tag dig till vara f”r att f”ra min son
	dit tillbaka.
024:007 HERREN, himmelens Gud, som har f”rt mig bort ifr†n min faders
	hus och ifr†n mitt f„dernesland, han som har talat till mig och
	svurit och sagt: 'Źt din s„d skall jag giva detta land', han
	skall s„nda sin „ngel framf”r dig, s† att du d„rifr†n skall
	kunna f† en hustru †t min son.
024:008 Men om kvinnan icke vill f”lja dig, s† „r du fri ifr†n denna din
	ed till mig.  Allenast m† du icke f”ra min son dit tillbaka.˝
024:009 D† lade tj„naren sin hand under sin herre Abrahams l„nd och
	lovade honom detta med ed.

024:010 Och tj„naren tog tio av sin herres kameler och drog †stad med
	allahanda dyrbara g†vor fr†n sin herre; han stod upp och drog
	†stad till Nahors stad i Aram-Naharaim.
024:011 D„r l„t han kamelerna l„gra sig utanf”r staden, vid en
	vattenbrunn; och det led mot aftonen, den tid d† kvinnorna
	pl„gade komma ut f”r att h„mta vatten.
024:012 Och han sade: ˝HERRE, min herre Abrahams Gud, l†t mig i dag f†
	ett lyckosamt m”te, och g”r n†d med min herre Abraham.
024:013 Se, jag st†r h„r vid vattenk„llan, och stadsbornas d”ttrar komma
	hitut f”r att h„mta vatten.
024:014 Om jag nu s„ger till en flicka: 'H†ll hit din kruka, och l†t mig
	f† dricka' och hon d† svarar: 'Drick; dina kameler vill jag ock
	vattna', m† hon d† vara den som du har utsett †t din tj„nare
	Isak, s† skall jag d„rav veta att du har gjort n†d med min
	herre.˝

024:015 Och se, innan han hade slutat att tala, kom Rebecka ditut, en
	dotter till Betuel, som var son till Milka, Abrahams broder
	Nahors hustru; och hon bar sin kruka p† axeln.
024:016 Och flickan var mycket fager att sk†da, en jungfru som ingen man
	hade k„nt.  Hon gick nu ned till k„llan och fyllde sin kruka och
	steg s† upp igen.
024:017 D† skyndade tj„naren emot henne och sade: ˝L†t mig f† dricka
	litet vatten ur din kruka.˝
024:018 Hon svarade: ˝Drick, min herre˝ och lyfte strax ned krukan p†
	sin hand och gav honom att dricka.
024:019 Och sedan hon hade givit honom att dricka, sade hon: ˝Jag vill
	ock ”sa upp vatten †t dina kameler, till dess att de alla hava
	f†tt dricka.˝
024:020 Och hon t”mde strax sin kruka i vattenhon och skyndade †ter till
	brunnen f”r att h„mta vatten och ”ste s† upp †t alla hans
	kameler.
024:021 Men mannen s†g p† henne under tystnad och undrade om HERREN hade
	gjort hans resa lyckosam eller icke.
024:022 Och n„r alla kamelerna hade druckit, tog mannen fram en n„sring
	av guld, en halv sikel i vikt, och tv† armband av guld, tio
	siklar i vikt,
024:023 och fr†gade: ˝Vems dotter „r du?  S„g mig det.  Och s„g mig om
	vi kunna f† natth„rb„rge i din faders hus?˝
024:024 Hon svarade honom: ˝Jag „r dotter till Betuel, Milkas son, som
	av henne f”ddes †t Nahor.˝
024:025 Och hon sade ytterligare till honom: ˝Vi hava rikligt med b†de
	halm och foder; natth„rb„rge kan du ock f†.˝
024:026 D† b”jde mannen sig ned och tillbad HERREN
024:027 och sade: ˝Lovad vare HERREN, min herre Abrahams Gud, som icke
	har tagit sin n†d och trofasthet ifr†n min herre!  Mig har
	HERREN ledsagat p† v„gen, hem till min herres fr„nder.˝
024:028 Och flickan skyndade †stad och ber„ttade allt detta i sin moders
	hus.

024:029 Men Rebecka hade en broder som hette Laban.  Och Laban skyndade
	†stad till mannen d„rute vid k„llan.
024:030 N„r han n„mligen s†g n„sringen och armbanden som hans syster
	bar, och n„r han h”rde huru hans syster Rebecka ber„ttade: 'S†
	och s† talade mannen till mig', d† begav han sig ut till mannen,
	d„r denne stod hos kamelerna vid k„llan.
024:031 Och han sade: ˝Kom in, du HERRENS v„lsignade; varf”r st†r du
	h„rute?  Jag har berett plats i huset, och rum finnes f”r
	kamelerna.˝
024:032 S† kom d† mannen in i huset; och man lastade av kamelerna, och
	tog fram halm och foder †t kamelerna, och vatten till att tv†
	hans och hans f”ljeslagares f”tter.
024:033 Och man satte fram mat f”r honom; men han sade: ˝Jag vill icke
	„ta, f”rr„n jag har framf”rt mitt „rende.˝  Laban svarade: ˝S†
	tala d†.˝

024:034 D† sade han: ˝Jag „r Abrahams tj„nare.
024:035 Och HERREN har rikligen v„lsignat min herre, s† att han har
	blivit en m„ktig man; han har givit honom f†r och f„kreatur,
	silver och guld, tj„nare och tj„narinnor, kameler och †snor.
024:036 Och Sara, min herres hustru, har f”tt †t min herre en son p† sin
	†lderdom, och †t denne har han givit allt vad han „ger.
024:037 Och min herre har tagit en ed av mig och sagt: 'Till hustru †t
	min son skall du icke taga en dotter till n†gon av kanan‚erna i
	vilkas land jag bor,
024:038 utan du skall g† till min faders hus och till min sl„kt och d„r
	taga hustru †t min son.'
024:039 D† sade jag till min herre: 'Men om nu kvinnan icke vill f”lja
	med mig?'
024:040 Han svarade mig: 'HERREN, inf”r vilken jag har vandrat, skall
	s„nda sin „ngel med dig och g”ra din resa lyckosam, s† att du †t
	min son f†r en hustru av min sl„kt och av min faders hus;
024:041 i s†dant fall skall du vara l”st fr†n din ed till mig, n„r du
	har kommit till min sl„kt.  Ocks† om de icke giva henne †t dig,
	skall du vara fri ifr†n eden till mig.'
024:042 S† kom jag i dag till k„llan, och jag sade: HERRE, min herre
	Abrahams Gud, om du vill l†ta den resa p† vilken jag „r stadd
	bliva lyckosam,
024:043 m† det d† ske, n„r jag nu st†r h„r vid vattenk„llan, att om en
	ung kvinna kommer ut f”r att h„mta vatten och jag s„ger till
	henne: 'L†t mig f† dricka litet vatten ur din kruka'
024:044 och hon d† svarar mig: 'Drick du; †t dina kameler vill jag ock
	”sa upp vatten' -- m† hon d† vara den kvinna som HERREN har
	utsett †t min herres son.
024:045 Och innan jag hade slutat att s† tala f”r mig sj„lv, se, d† kom
	Rebecka ut med sin kruka p† axeln och gick ned till k„llan f”r
	att h„mta vatten.  D† sade jag till henne: 'L†t mig f† dricka.'
024:046 Och strax lyfte hon ned sin kruka fr†n axeln och sade: 'Drick;
	dina kameler vill jag ock vattna.'  S† drack jag, och hon
	vattnade ocks† kamelerna.
024:047 Och jag fr†gade henne och sade: 'Vems dotter „r du?'  Hon
	svarade: 'Jag „r dotter till Betuel, Nahors son, som f”ddes †t
	honom av Milka.'  D† satte jag ringen i hennes n„sa och
	armbanden p† hennes armar.
024:048 Och jag b”jde mig ned och tillbad HERREN och lovade HERREN, min
	herre Abrahams Gud, som hade ledsagat mig p† den r„tta v„gen, s†
	att jag †t hans son skulle f† min herres fr„ndes dotter.
024:049 Om I nu viljen visa min herre k„rlek och trofasthet, s† s„gen
	mig det; varom icke, s† s„gen mig ock det, f”r att jag d† m†
	v„nda mig †t annat h†ll, till h”ger eller till v„nster.˝

024:050 D† svarade Laban och Betuel och sade: ˝Fr†n HERREN har detta
	utg†tt; vi kunna i den saken intet s„ga till dig, varken ont
	eller gott.
024:051 Se, d„r st†r Rebecka inf”r dig, tag henne och drag †stad; m† hon
	bliva hustru †t din herres son, s†som HERREN har sagt.˝
024:052 N„r Abrahams tj„nare h”rde deras ord, f”ll han ned p† jorden och
	tillbad HERREN.
024:053 Sedan tog tj„naren fram smycken av silver och guld, s† ock
	kl„der, och gav detta †t Rebecka.  J„mv„l †t hennes broder och
	hennes moder gav han dyrbara sk„nker.
024:054 Och de †to och drucko, han och hans f”ljeslagare, och stannade
	sedan d„r ”ver natten.  Men om morgonen, n„r de hade st†tt upp,
	sade han: ˝L†ten mig nu fara till min herre.˝
024:055 D† sade hennes broder och hennes moder: ˝L†t flickan stanna hos
	oss n†gra dagar, tio eller s†; sedan m† du fara.˝
024:056 Men han svarade dem: ˝Uppeh†llen mig icke, eftersom HERREN har
	gjort min resa lyckosam.  L†ten mig fara; jag vill resa hem till
	min herre.˝
024:057 D† sade de: ˝Vi vilja kalla hit flickan och fr†ga henne sj„lv.˝
024:058 Och de kallade Rebecka till sig och sade till henne: ˝Vill du
	resa med denne man?˝  Hon svarade: ˝Ja.˝
024:059 D† best„mde de att deras syster Rebecka j„mte sin amma skulle
	fara med Abrahams tj„nare och dennes m„n.
024:060 Och de v„lsignade Rebecka och sade till henne: ˝Av dig, du v†r
	syster, komme tusen g†nger tio tusen, och m† dina avkomlingar
	intaga sina fienders portar.˝
024:061 Och Rebecka och hennes t„rnor stodo upp och satte sig p†
	kamelerna och f”ljde med mannen; s† tog tj„naren Rebecka med sig
	och for sin v„g.

024:062 Men Isak var p† v„g hem fr†n Beer-Lahai-Roi, ty han bodde i
	Sydlandet.
024:063 Och mot aftonen hade Isak g†tt ut p† f„ltet i sorgsna tankar.
	N„r han d† lyfte upp sina ”gon, fick han se kameler komma.
024:064 D† nu ocks† Rebecka lyfte upp sina ”gon och fick se Isak, steg
	hon med hast ned fr†n kamelen;
024:065 och hon fr†gade tj„naren: ˝Vem „r den mannen som kommer emot oss
	d„r p† f„ltet?˝  Tj„naren svarade: ˝Det „r min herre.˝  D† tog
	hon sin sl”ja och h”ljde sig i den.
024:066 Och tj„naren f”rt„ljde f”r Isak huru han hade utr„ttat allt.
024:067 Och Isak f”rde henne in i sin moder Saras t„lt; och han tog
	Rebecka till sig, och hon blev hans hustru, och han hade henne
	k„r.  S† blev Isak tr”stad i sorgen efter sin moder.
025:001 Och Abraham tog sig „nnu en hustru, och hon hette Ketura.
025:002 Hon f”dde †t honom Simran, Joksan, Medan, Midjan, Jisbak och
	Sua.
025:003 Och Joksan f”dde Saba och Dedan, och Dedans s”ner voro
	assur‚erna, letus‚erna och leumm‚erna.
025:004 Och Midjans s”ner voro Efa, Efer, Hanok, Abida och Eldaa.  Alla
	dessa voro Keturas s”ner.
025:005 Och Abraham gav allt vad han „gde †t Isak.
025:006 Men †t s”nerna till sina bihustrur gav Abraham sk„nker och
	skilde dem, medan han sj„lv „nnu levde, fr†n sin son Isak och
	l„t dem draga ”sterut, bort till ™sterlandet.

025:007 Och detta „r antalet av Abrahams levnads†r: ett hundra
	sjuttiofem †r;
025:008 d„refter gav Abraham upp andan och dog i en god †lder, gammal
	och m„tt p† livet, och blev samlad till sina f„der.
025:009 Och hans s”ner Isak och Ismael begrovo honom i grottan i
	Makpela, p† hetiten Efrons, Sohars sons, †ker gent emot Mamre,
025:010 den †ker som Abraham hade k”pt av Hets barn; d„r blev Abraham
	begraven, s†v„l som hans hustru Sara.
025:011 Och efter Abrahams d”d v„lsignade Gud hans son Isak.  Och Isak
	bodde vid Beer-Lahai-Roi.

025:012 Och detta „r ber„ttelsen om Ismaels sl„kt, Abrahams sons, som
	f”ddes †t Abraham av Hagar, Saras egyptiska tj„nstekvinna.
025:013 Dessa „ro namnen p† Ismaels s”ner, med deras namn, efter deras
	„ttf”ljd: Nebajot, Ismaels f”rstf”dde, vidare Kedar, Adbeel,
	Mibsam,
025:014 Misma, Duma och Massa,
025:015 Hadad och Tema, Jetur, Nafis och Kedma.
025:016 Dessa voro Ismaels s”ner och dessa deras namn, i deras byar och
	t„ltl„ger, tolv h”vdingar efter deras stammar.
025:017 Och detta „r antalet av Ismaels levnads†r: ett hundra trettiosju
	†r; d„refter gav han upp andan och dog och blev samlad till sina
	f„der.
025:018 Och de hade sina boningsplatser fr†n Havila „nda till Sur, som
	ligger gent emot Egypten, fram emot Assyrien.  Han kom i strid
	med alla sina br”der.

025:019 Och detta „r ber„ttelsen om Isaks, Abrahams sons, sl„kt.
	Abraham f”dde Isak;
025:020 och Isak var fyrtio †r gammal, n„r han till hustru †t sig tog
	Rebecka, som var dotter till aram‚en Betuel fr†n Paddan-Aram och
	syster till aram‚en Laban.
025:021 Och Isak bad till HERREN f”r sin hustru Rebecka, ty hon var
	ofruktsam; och HERREN b”nh”rde honom, s† att hans hustru Rebecka
	blev havande.
025:022 Men barnen st”tte varandra i hennes liv; d† sade hon: ˝Om det
	skulle g† s†, varf”r skulle jag d† vara till?˝  Och hon gick
	bort f”r att fr†ga HERREN.
025:023 Och HERREN svarade henne:
	  ˝Tv† folk finnas i ditt liv,
	  tv† folkstammar skola ur ditt sk”te s”ndras fr†n varandra;
	  den ena stammen skall vara den andra ”verm„ktig,
	  och den „ldre skall tj„na den yngre.˝

025:024 N„r sedan tiden var inne att hon skulle f”da, se, d† funnos
	tvillingar i hennes liv.
025:025 Den som f”rst kom fram var r”dl„tt och ”ver hela kroppen s†som
	en h†rmantel; och de g†vo honom namnet Esau.
025:026 D„refter kom hans broder fram, och denne h”ll med sin hand i
	Esaus h„l; och han fick namnet Jakob.  Men Isak var sextio
	†r gammal, n„r de f”ddes.

025:027 Och barnen v„xte upp, och Esau blev en skicklig j„gare, som h”ll
	sig ute p† marken; Jakob †ter blev en fromsint man, som bodde i
	t„lt.
025:028 Och Isak hade Esau k„rast, ty han hade smak f”r villebr†d; men
	Rebecka hade Jakob k„rast.

025:029 En g†ng, d† Jakob h”ll p† att koka n†got till soppa, kom Esau
	hem fr†n marken, uppgiven av hunger.
025:030 Och Esau sade till Jakob: ˝L†t mig f† till livs av det r”da, det
	r”da du har d„r; ty jag „r uppgiven av hunger.˝  D„rav fick han
	namnet <sp„rr>Edom</sp„rr>.
025:031 Men Jakob sade: ˝S„lj d† nu †t mig din f”rstf”dslor„tt.˝
025:032 Esau svarade: ˝Jag „r ju d”den n„ra; vartill gagnar mig d† min
	f”rstf”dslor„tt?˝
025:033 Jakob sade: ˝S† giv mig nu din ed d„rp†.˝  Och han gav honom sin
	ed och s†lde s† sin f”rstf”dslor„tt till Jakob.
025:034 Men Jakob gav Esau br”d och linssoppa; och han †t och drack och
	stod sedan upp och gick sin v„g.  S† ringa aktade Esau sin
	f”rstf”dslor„tt.

026:001 Men en hungersn”d uppstod i landet, en ny hungersn”d, efter den
	som hade varit f”rut, i Abrahams tid.  D† begav sig Isak till
	Abimelek, filist‚ernas konung, i Gerar.
026:002 Och HERREN uppenbarade sig f”r honom och sade: ˝Drag icke ned
	till Egypten; bo kvar i det land som jag skall s„ga dig.
026:003 Stanna s†som fr„mling h„r i landet; jag skall vara med dig och
	v„lsigna dig, ty †t dig och din s„d skall jag giva alla dessa
	l„nder, och skall h†lla den ed som jag har svurit din fader
	Abraham.

026:004 Jag skall g”ra din s„d talrik s†som stj„rnorna p† himmelen, och
	jag skall giva †t din s„d alla dessa l„nder; och i din s„d skola
	alla folk p† jorden v„lsigna sig,
026:005 d„rf”r att Abraham har lyssnat till mina ord och h†llit vad jag
	har bjudit honom h†lla, mina bud, mina stadgar och mina lagar.˝
026:006 S† stannade Isak kvar i Gerar.

026:007 Och n„r m„nnen p† orten fr†gade honom om hans hustru, sade han:
	˝Hon „r min syster.˝  Han fruktade n„mligen f”r att s„ga att hon
	var hans hustru, ty han t„nkte: ˝M„nnen h„r p† orten kunde d†
	dr„pa mig f”r Rebeckas skull, eftersom hon „r s† fager att
	sk†da.˝
026:008 Men n„r han hade varit d„r en l„ngre tid, h„nde sig en g†ng, d†
	Abimelek, filist‚ernas konung, blickade ut genom f”nstret, att
	han fick se Isak k„rligt sk„mta med sin hustru Rebecka.
026:009 D† kallade Abimelek Isak till sig och sade: ˝Hon „r ju din
	hustru; huru har du d† kunnat s„ga: 'Hon „r min syster'?˝  Isak
	svarade honom: ˝Jag fruktade att jag annars skulle bliva d”dad
	f”r hennes skull.˝
026:010 D† sade Abimelek: ˝Vad har du gjort mot oss!  Huru l„tt kunde
	det icke hava skett att n†gon av folket hade l„grat din hustru?
	Och s† hade du dragit skuld ”ver oss.˝
026:011 Sedan bj”d Abimelek allt folket och sade: ˝Den som kommer vid
	denne man eller vid hans hustru, han skall straffas med d”den.˝

026:012 Och Isak s†dde d„r i landet och fick det †ret hundrafalt, ty
	HERREN v„lsignade honom.
026:013 Och han blev en m„ktig man; hans makt blev st”rre och st”rre, s†
	att han till slut var mycket m„ktig.
026:014 Han „gde s† m†nga f†r och f„kreatur och s† m†nga tj„nare, att
	filist‚erna begynte avundas honom.
026:015 Och alla de brunnar som hans faders tj„nare hade gr„vt i hans
	fader Abrahams tid, dem hade filist‚erna kastat igen och fyllt
	med grus.
026:016 Och Abimelek sade till Isak: ˝Drag bort ifr†n oss; ty du har
	blivit oss alltf”r m„ktig.˝
026:017 D† drog Isak bort d„rifr†n och slog upp sitt l„ger i Gerars dal
	och bodde d„r.
026:018 Och Isak l„t †ter gr„va ut de vattenbrunnar som hade blivit
	gr„vda i hans fader Abrahams tid, men som filist‚erna efter
	Abrahams d”d hade kastat igen; och han gav dem †ter de namn som
	hans fader hade givit dem.
026:019 Och Isaks tj„nare gr„vde i dalen och funno d„r en brunn med
	rinnande vatten.
026:020 Men herdarna i Gerar begynte tvista med Isaks herdar och sade:
	˝Vattnet „r v†rt.˝  D† gav han den brunnen namnet
	<sp„rr>Esek</sp„rr>, eftersom de hade kivat med honom.
026:021 D„refter gr„vde de en annan brunn, men om den kommo de ock i
	tvist; d† gav han den namnet <sp„rr>Sitna</sp„rr>.
026:022 Sedan begav han sig d„rifr†n till en annan plats och gr„vde †ter
	en brunn; om den tvistade de icke.  D„rf”r gav han denna namnet
	<sp„rr>Rehobot</sp„rr>, i det han sade: ˝Nu har ju HERREN
	givit oss utrymme, s† att vi kunna f”r”ka oss i landet.˝

026:023 Sedan drog han d„rifr†n upp till Beer-Seba.
026:024 Och HERREN uppenbarade sig f”r honom den natten och sade: ˝Jag
	„r Abrahams, din faders, Gud.  Frukta icke, ty jag „r med dig,
	och jag skall v„lsigna dig och g”ra din s„d talrik, f”r min
	tj„nare Abrahams skull.˝
026:025 D† byggde han d„r ett altare och †kallade HERRENS namn och slog
	d„r upp sitt t„lt.  Och Isaks tj„nare gr„vde d„r en brunn.

026:026 Och Abimelek begav sig till honom fr†n Gerar med Ahussat, sin
	v„n, och Pikol, sin h„rh”vitsman.
026:027 Men Isak sade till dem: ˝Varf”r kommen I till mig, I som haten
	mig och haven drivit mig ifr†n eder?˝
026:028 De svarade: ˝Vi hava tydligt sett att HERREN „r med dig; d„rf”r
	t„nkte vi: 'L†t oss giva varandra en ed, vi och du, s† att vi
	sluta ett f”rbund med dig,
026:029 att du icke skall g”ra oss n†got ont, likasom vi † v†r sida
	icke hava kommit vid dig, och likasom vi icke hava gjort dig
	annat „n gott och hava l†tit dig fara i frid.'  Du „r nu HERRENS
	v„lsignade.˝
026:030 D† gjorde han ett g„stabud f”r dem, och de †to och drucko.
026:031 Bittida f”ljande morgon svuro de varandra eden; sedan l„t Isak
	dem g†, och de foro ifr†n honom i frid.
026:032 Samma dag kommo Isaks tj„nare och ber„ttade f”r honom om den
	brunn som de hade gr„vt och sade till honom: ˝Vi hava funnit
	vatten.˝
026:033 Och han kallade den Sibea.  D„rav heter staden Beer-Seba „nnu i
	dag.

026:034 N„r Esau var fyrtio †r gammal, tog han till hustrur Judit,
	dotter till hetiten Beeri, och Basemat, dotter till hetiten
	Elon.
026:035 Men dessa blevo en hj„rtesorg f”r Isak och Rebecka.

027:001 N„r Isak hade blivit gammal och hans ”gon voro skumma, s† att
	han icke kunde se, kallade han till sig Esau, sin „ldste son,
	och sade till honom: ˝Min son!˝  Han svarade honom: ˝Vad vill
	du?˝
027:002 D† sade han: ˝Se, jag „r gammal och vet icke n„r jag skall d”.
027:003 S† tag nu dina jaktredskap, ditt koger och din b†ge, och g† ut i
	marken och jaga villebr†d †t mig;
027:004 red sedan till †t mig en smaklig r„tt, en s†dan som jag tycker
	om, och b„r in den till mig till att „ta, p† det att min sj„l m†
	v„lsigna dig, f”rr„n jag d”r.˝

027:005 Men Rebecka h”rde huru Isak talade till sin son Esau.  Och medan
	Esau gick ut i marken f”r att jaga villebr†d till att f”ra hem,
027:006 sade Rebecka till sin son Jakob: ˝Se, jag har h”rt din fader
	tala s† till din broder Esau:
027:007 'H„mta mig villebr†d och red till †t mig en smaklig r„tt, p† det
	att jag m† „ta och sedan v„lsigna dig inf”r HERREN, f”rr„n jag
	d”r.'
027:008 S† h”r nu vad jag s„ger, min son, och g”r vad jag bjuder dig.
027:009 G† bort till hjorden och h„mta mig d„rifr†n tv† goda killingar,
	s† vill jag av dem tillreda en smaklig r„tt †t din fader, en
	s†dan som han tycker om.
027:010 Och du skall b„ra in den till din fader till att „ta, p† det att
	han m† v„lsigna dig, f”rr„n han d”r.˝
027:011 Men Jakob sade till sin moder Rebecka: ˝Min broder Esau „r ju
	luden, och jag „r sl„t.
027:012 Kanh„nda tager min fader p† mig, och jag bliver d† av honom
	h†llen f”r en bespottare och skaffar mig f”rbannelse i st„llet
	f”r v„lsignelse.˝
027:013 D† sade hans moder till honom: ˝Den f”rbannelsen komme ”ver mig,
	min son; h”r nu allenast vad jag s„ger, och g† och h„mta dem †t
	mig.˝

027:014 D† gick han och h„mtade dem och bar dem till sin moder; och hans
	moder tillredde en smaklig r„tt, en s†dan som hans fader tyckte
	om.
027:015 Och Rebecka tog Esaus, sin „ldre sons, h”gtidskl„der, som hon
	hade hos sig i huset, och satte dem p† Jakob, sin yngre son.
027:016 Och med skinnen av killingarna bekl„dde hon hans h„nder och den
	sl„ta delen av hans hals.
027:017 Sedan l„mnade hon †t sin son Jakob den smakliga r„tten och
	br”det som hon hade tillrett.
027:018 Och han gick in till sin fader och sade: ˝Min fader!˝  Han
	svarade: ˝Vad vill du?  Vem „r du, min son?˝
027:019 D† sade Jakob till sin fader: ˝Jag „r Esau, din f”rstf”dde.  Jag
	har gjort s†som du tillsade mig; s„tt dig upp och „t av mitt
	villebr†d, p† det att din sj„l m† v„lsigna mig.˝
027:020 Men Isak sade till sin son: ˝Huru har du s† snart kunnat finna
	n†got, min son?˝  Han svarade: ˝HERREN, din Gud, skickade det i
	min v„g.˝
027:021 D† sade Isak till Jakob: ˝Kom hit, min son, och l†t mig taga p†
	dig och k„nna om du „r min son Esau eller icke.˝
027:022 Och Jakob gick fram till sin fader Isak; och n„r denne hade
	tagit p† honom, sade han: ˝R”sten „r Jakobs r”st, men h„nderna
	„ro Esaus h„nder.˝
027:023 Och han k„nde icke igen honom, ty hans h„nder voro ludna s†som
	hans broder Esaus h„nder; och han v„lsignade honom.
027:024 Men han fr†gade: ˝Žr du verkligen min son Esau?˝  Han svarade:
	˝Ja.˝
027:025 D† sade han: ˝B„r hit maten †t mig och l†t mig „ta av min sons
	villebr†d, p† det att min sj„l m† v„lsigna dig.˝  Och han bar
	fram den till honom, och han †t; och han r„ckte honom vin, och
	han drack.
027:026 D„refter sade hans fader Isak till honom: ˝Kom hit och kyss mig,
	min son.˝
027:027 N„r han d† gick fram och kysste honom, k„nde han lukten av hans
	kl„der och v„lsignade honom; han sade:
	  ˝Se, av min son utg†r doft,
	  lik doften av en mark,
	      som HERREN har v„lsignat.
027:028   S† give dig Gud
	      av himmelens dagg
	  och av jordens fetma
	  och s„d och vin i rikligt m†tt.
027:029   Folk tj„ne dig,
	  och folkslag falle ned f”r dig.
	  Bliv en herre ”ver dina br”der,
	  och m† din moders s”ner falla ned f”r dig.
	  F”rbannad vare den som f”rbannar dig,
	  och v„lsignad vare den som v„lsignar dig!˝

027:030 Men n„r Isak hade givit Jakob sin v„lsignelse och Jakob just
	hade g†tt ut fr†n sin fader Isak, kom hans broder Esau hem fr†n
	jakten.
027:031 D„refter tillredde ocks† han en smaklig r„tt och bar in den till
	sin fader och sade till sin fader: ˝M† min fader st† upp och „ta
	av sin sons villebr†d, p† det att din sj„l m† v„lsigna mig.˝
027:032 Hans fader Isak fr†gade honom: ˝Vem „r du?˝  Han svarade: ˝Jag
	„r Esau, din f”rstf”dde son.˝
027:033 D† blev Isak ”verm†ttan h„pen och sade: ˝Vem var d† den j„garen
	som bar in till mig sitt villebr†d, s† att jag †t av allt, f”rr„n
	du kom, och sedan v„lsignade honom?  V„lsignad skall han ock
	f”rbliva.˝
027:034 N„r Esau h”rde sin faders ord, brast han ut i h”gljudd och
	bitter klagan och sade till sin fader: ˝V„lsigna ocks† mig, min
	fader.˝
027:035 Men han svarade: ˝Din broder har kommit med svek och tagit din
	v„lsignelse.˝
027:036 D† sade han: ˝Han heter ju Jakob, och han har nu ocks† tv†
	g†nger bedragit mig.  Min f”rstf”dslor„tt har han tagit, och se,
	nu har han ock tagit min v„lsignelse.˝  Och han fr†gade: ˝Har du
	d† ingen v„lsignelse kvar f”r mig?˝
027:037 Isak svarade och sade till Esau: ˝Se, jag har satt honom till en
	herre ”ver dig, och alla hans br”der har jag givit honom till
	tj„nare, och med s„d och vin har jag beg†vat honom; vad skall
	jag d† nu g”ra f”r dig, min son?˝
027:038 Esau sade till sin fader: ˝Har du d† allenast den enda
	v„lsignelsen, min fader?  V„lsigna ocks† mig, min fader.˝  Och
	Esau brast ut i gr†t.
027:039 D† svarade hans fader Isak och sade till honom:
	  ˝Se, fj„rran ifr†n jordens fetma
	      skall din boning vara
	  och utan dagg fr†n himmelen ovanefter.
027:040   Av ditt sv„rd skall du leva,
	  och du skall tj„na din broder.
	  Men det skall ske, n„r du samlar din kraft,
	  att du river hans ok fr†n din hals.˝

027:041 Och Esau blev h„tsk mot Jakob f”r den v„lsignelses skull som
	hans fader hade givit honom.  Och Esau sade vid sig sj„lv:
	˝Snart skola de dagar komma, d† vi f† s”rja v†r fader; d† skall
	jag dr„pa min broder Jakob.˝
027:042 N„r man nu ber„ttade f”r Rebecka vad hennes „ldre son Esau hade
	sagt, s„nde hon och l„t kalla till sig sin yngre son Jakob och
	sade till honom: ˝Se, din broder Esau vill h„mnas p† dig och
	dr„pa dig.
027:043 S† h”r nu vad jag s„ger, min son: st† upp och fly till min
	broder Laban i Haran,
027:044 och stanna n†gon tid hos honom, till dess din broders
	f”rbittring har upph”rt,
027:045 ja, till dess din broders vrede mot dig har upph”rt och han
	f”rg„ter vad du har gjort mot honom.  D† skall jag s„nda †stad
	och h„mta dig d„rifr†n.  Varf”r skall jag mista eder b†da p†
	samma g†ng?˝

027:046 Och Rebecka sade till Isak: ˝Jag „r led vid livet f”r Hets
	d”ttrars skull.  Om Jakob tager hustru bland Hets d”ttrar, en
	s†dan som dessa, n†gon bland landets d”ttrar, varf”r skulle jag
	d† leva?˝

028:001 D† kallade Isak till sig Jakob och v„lsignade honom; och han
	bj”d honom och sade till honom: ˝Tag dig icke till hustru n†gon
	av Kanaans d”ttrar,
028:002 utan st† upp och begiv dig till Paddan-Aram, till Betuels, din
	morfaders, hus, och tag dig en hustru d„rifr†n, n†gon av Labans,
	din morbroders, d”ttrar.
028:003 Och m† Gud den Allsm„ktige v„lsigna dig och g”ra dig fruktsam
	och f”r”ka dig, s† att skaror av folk komma av dig;
028:004 m† han giva †t dig Abrahams v„lsignelse, †t dig och din s„d med
	dig, s† att du f†r taga i besittning det land som Gud har givit
	†t Abraham, och d„r du nu bor s†som fr„mling.˝
028:005 S† s„nde Isak †stad Jakob, och denne begav sig till Paddan-Aram,
	till aram‚en Laban, Betuels son, som var broder till Rebecka,
	Jakobs och Esaus moder.

028:006 N„r nu Esau s†g att Isak hade v„lsignat Jakob och s„nt honom
	till Paddan-Aram f”r att d„rifr†n taga sig hustru -- ty han hade
	v„lsignat honom och bjudit honom och sagt: ˝Du skall icke taga
	till hustru n†gon av Kanaans d”ttrar˝ --
028:007 och n„r han s†g att Jakob hade lytt sin fader och moder och
	begivit sig till Paddan-Aram,
028:008 d† m„rkte Esau att Kanaans d”ttrar misshagade hans fader Isak;
028:009 och Esau gick bort till Ismael och tog Mahalat, Abrahams son
	Ismaels dotter, Nebajots syster, till hustru †t sig, ut”ver de
	hustrur han f”rut hade.

028:010 Men Jakob begav sig fr†n Beer-Seba p† v„g till Haran.
028:011 Och han kom d† till den heliga platsen och stannade d„r ”ver
	natten, ty solen hade g†tt ned; och han tog en av stenarna p†
	platsen f”r att hava den till huvudg„rd och lade sig att sova
	d„r.
028:012 D† hade han en dr”m.  Han s†g en stege vara rest p† jorden, och
	dess ”vre „nde r„ckte upp till himmelen, och Guds „nglar stego
	upp och ned p† den.
028:013 Och se, HERREN stod framf”r honom och sade: ˝Jag „r HERREN,
	Abrahams, din faders, Gud och Isaks Gud.  Det land d„r du ligger
	skall jag giva †t dig och din s„d.
028:014 Och din s„d skall bliva s†som stoftet p† jorden, och du skall
	utbreda dig †t v„ster och ”ster och norr och s”der, och alla
	sl„kter p† jorden skola varda v„lsignade i dig och i din s„d.
028:015 Och se, jag „r med dig och skall bevara dig, varthelst du g†r,
	och jag skall f”ra dig tillbaka till detta land; ty jag skall
	icke ”vergiva dig, till dess jag har gjort vad jag har lovat
	dig.˝

028:016 N„r Jakob vaknade upp ur s”mnen sade han: ˝HERREN „r sannerligen
	p† denna plats, och jag visste det icke!˝
028:017 Och han betogs av fruktan och sade: ˝Detta m†ste vara en helig
	plats, h„r bor f”rvisso Gud, och h„r „r himmelens port.˝
028:018 Och bittida om morgonen stod Jakob upp och tog stenen som han
	hade haft till huvudg„rd och reste den till en stod och g”t olja
	d„rovanp†.
028:019 Och han gav den platsen namnet Betel; f”rut hade staden hetat
	Lus.
028:020 Och Jakob gjorde ett l”fte och sade: ˝Om Gud „r med mig och
	bevarar mig under den resa som jag nu „r stadd p† och giver mig
	br”d till att „ta och kl„der till att kl„da mig med,
028:021 s† att jag kommer i frid tillbaka till min faders hus, d† skall
	HERREN vara min Gud;
028:022 och denna sten som jag har rest till en stod skall bliva ett
	Guds hus, och av allt vad du giver mig skall jag giva dig
	tionde.˝

029:001 Och Jakob begav sig †stad p† v„g till ™sterlandet.
029:002 D„r fick han se en brunn p† f„ltet, och vid den l†go tre
	f†rhjordar, ty ur denna brunn pl„gade man vattna hjordarna.  Och
	stenen som l†g ”ver brunnens ”ppning var stor;
029:003 d„rf”r pl„gade man l†ta alla hjordarna samlas dit och v„ltrade
	s† stenen fr†n brunnens ”ppning och vattnade f†ren; sedan lade
	man stenen tillbaka p† sin plats ”ver brunnens ”ppning.
029:004 Och Jakob sade till m„nnen: ˝Mina br”der, varifr†n „ren I?˝  De
	svarade: ˝Vi „ro fr†n Haran.˝
029:005 D† sade han till dem: ˝K„nnen I Laban, Nahors son?˝  De svarade:
	˝Ja.˝
029:006 Han fr†gade dem vidare: ˝St†r det v„l till med honom?˝  De
	svarade: ˝Ja; och se, d„r kommer hans dotter Rakel med f†ren.˝
029:007 Han sade: ˝Det „r ju „nnu full dag; „nnu „r det icke tid att
	samla boskapen.  Vattnen f†ren, och f”ren dem †ter i bet.˝
029:008 Men de svarade: ˝Vi kunna icke g”ra det, f”rr„n alla hjordarna
	hava blivit samlade och man har v„ltrat stenen fr†n brunnens
	”ppning; d† vattna vi f†ren.˝
029:009 Medan han „nnu talade med dem, hade Rakel kommit dit med sin
	faders f†r; ty hon pl„gade vakta dem.
029:010 N„r Jakob fick se sin morbroder Labans dotter Rakel komma med
	Labans, hans morbroders, f†r, gick han fram och v„ltrade stenen
	fr†n brunnens ”ppning och vattnade sin morbroder Labans f†r.
029:011 Och Jakob kysste Rakel och brast ut i gr†t.
029:012 Och Jakob omtalade f”r Rakel att han var hennes faders fr„nde,
	och att han var Rebeckas son; och hon skyndade †stad och
	omtalade det f”r sin fader.
029:013 D† nu Laban fick h”ras talas om sin systerson Jakob, skyndade
	han emot honom och tog honom i famn och kysste honom och f”rde
	honom in i sitt hus; och han f”rt„ljde f”r Laban allt som hade
	h„nt honom.
029:014 Och Laban sade till honom: ˝Ja, du „r mitt k”tt och ben.˝  Och
	han stannade hos honom en m†nads tid.

029:015 Och Laban sade till Jakob: ˝Du „r ju min fr„nde.  Skulle du d†
	tj„na mig f”r intet?  S„g mig vad du vill hava i l”n?˝
029:016 Nu hade Laban tv† d”ttrar; den „ldre hette Lea, och den yngre
	hette Rakel.
029:017 Och Leas ”gon voro matta, men Rakel hade en sk”n gestalt och var
	sk”n att sk†da.
029:018 Och Jakob hade fattat k„rlek till Rakel; d„rf”r sade han: ˝Jag
	vill tj„na dig i sju †r f”r Rakel, din yngre dotter.˝
029:019 Laban svarade: ˝Det „r b„ttre att jag giver henne †t dig, „n att
	jag skulle giva henne †t n†gon annan; bliv kvar hos mig.˝
029:020 S† tj„nade Jakob f”r Rakel i sju †r, och det tycktes honom vara
	allenast n†gra dagar; s† k„r hade han henne.

029:021 D„refter sade Jakob till Laban: ˝Giv mig min hustru, ty min tid
	„r nu f”rlupen; l†t mig g† in till henne.˝
029:022 D† bj”d Laban tillhopa allt folket p† orten och gjorde ett
	g„stabud.
029:023 Men n„r aftonen kom, tog han sin dotter Lea och f”rde henne till
	honom, och han gick in till henne.
029:024 Och Laban gav sin tj„nstekvinna Silpa †t sin dotter Lea till
	tj„nstekvinna.

029:025 Om morgonen fick Jakob se att det var Lea.  D† sade han till
	Laban: ˝Vad har du gjort mot mig?  Var det icke f”r Rakel jag
	tj„nade hos dig?  Varf”r har du s† bedragit mig?˝
029:026 Laban svarade: ˝Det „r icke sed p† v†r ort att man giver bort
	den yngre f”re den „ldre.
029:027 L†t nu dennas br”llopsvecka g† till „nda, s† vilja vi giva dig
	ocks† den andra, mot det att du g”r tj„nst hos mig i „nnu
	ytterligare sju †r.˝
029:028 Och Jakob samtyckte h„rtill och l„t hennes br”llopsvecka g† till
	„nda.  Sedan gav han honom sin dotter Rakel till hustru.
029:029 Och Laban gav sin tj„nstekvinna Bilha †t sin dotter Rakel till
	tj„nstekvinna.
029:030 S† gick han in ocks† till Rakel, och han hade Rakel k„rare „n
	Lea.  Sedan tj„nade han hos honom i „nnu ytterligare sju †r.

029:031 Men d† HERREN s†g att Lea var f”rsm†dd, gjorde han henne
	fruktsam, medan Rakel var ofruktsam.
029:032 Och Lea blev havande och f”dde en son, och hon gav honom namnet
	Ruben, ty hon t„nkte: ˝HERREN <sp„rr>har sett till mitt
	lidande</sp„rr>; ja, nu skall min man hava mig k„r.˝
029:033 Och hon blev †ter havande och f”dde en son.  D† sade hon:
	˝HERREN <sp„rr>har h”rt</sp„rr> att jag har varit f”rsm†dd,
	d„rf”r har han givit mig ocks† denne.˝  Och hon gav honom namnet
	Simeon.
029:034 Och †ter blev hon havande och f”dde en son.  D† sade hon: ˝Nu
	skall v„l „nd† min man <sp„rr>h†lla sig till</sp„rr> mig; jag
	har ju f”tt honom tre s”ner.˝  D„rav fick denne namnet Levi.
029:035 Źter blev hon havande och f”dde en son.  D† sade hon: ˝Nu vill
	jag <sp„rr>tacka</sp„rr> HERREN.˝  D„rf”r gav hon honom
	namnet Juda.  Sedan upph”rde hon att f”da.

030:001 D† nu Rakel s†g att hon icke f”dde barn †t Jakob, avundades hon
	sin syster och sade till Jakob: ˝Skaffa mig barn, eljest d”r
	jag.˝
030:002 D† uppt„ndes Jakobs vrede mot Rakel, och han svarade: ˝H†ller du
	d† mig f”r Gud?  Det „r ju han som f”rmenar dig livsfrukt.˝
030:003 Hon sade: ˝Se, d„r „r min tj„narinna Bilha; g† in till henne,
	f”r att hon m† f”da barn i mitt sk”te, s† att genom henne ocks†
	jag f†r avkomma.˝
030:004 S† gav hon honom sin tj„nstekvinna Bilha till hustru, och Jakob
	gick in till henne.
030:005 Och Bilha blev havande och f”dde †t Jakob en son.
030:006 D† sade Rakel: ˝<sp„rr>Gud har skaffat r„tt</sp„rr> †t mig;
	han har h”rt min r”st och givit mig en son.˝  D„rf”r gav hon
	honom namnet Dan.
030:007 Źter blev Bilha, Rakels tj„nstekvinna, havande, och hon f”dde †t
	Jakob en andre son.
030:008 D† sade Rakel: ˝<sp„rr>Strider</sp„rr> om Gud har jag stritt
	med min syster och har vunnit seger.˝  Och hon gav honom namnet
	Naftali.

030:009 D† Lea nu s†g att hon hade upph”rt att f”da, tog hon sin
	tj„nstekvinna Silpa och gav henne †t Jakob till hustru.
030:010 Och Silpa, Leas tj„nstekvinna, f”dde †t Jakob en son.
030:011 D† sade Lea: ˝Till <sp„rr>lycka</sp„rr>!˝  Och hon gav honom
	namnet Gad.
030:012 Och Silpa, Leas tj„nstekvinna, f”dde †t Jakob en andre son.
030:013 D† sade Lea: ˝Till <sp„rr>s„llhet</sp„rr> f”r mig!  Ja,
	jungfrur skola prisa mig s„ll.˝  Och hon gav honom namnet Aser.

030:014 Men Ruben gick ut en g†ng vid tiden f”r vetesk”rden och fann d†
	k„rleks„pplen p† marken och bar dem till sin moder Lea.  D† sade
	Rakel till Lea: ˝Giv mig n†gra av din sons k„rleks„pplen.˝
030:015 Men hon svarade henne: ˝Žr det icke nog att du har tagit min
	man?  Vill du ock taga min sons k„rleks„pplen?˝  Rakel sade: ˝M†
	han d† i natt ligga hos dig, om jag f†r din sons k„rleks„pplen.˝
030:016 N„r nu Jakob om aftonen kom hem fr†n marken, gick Lea honom till
	m”tes och sade: ˝Till mig skall du g† in; ty jag har givit min
	sons k„rleks„pplen s†som l”n f”r dig.˝  S† l†g han hos henne den
	natten.
030:017 Och Gud h”rde Lea, s† att hon blev havande, och hon f”dde †t
	Jakob en femte son.
030:018 D† sade Lea: ˝Gud har givit mig min <sp„rr>l”n</sp„rr>, f”r
	det att jag gav min tj„nstekvinna †t min man.˝  Och hon gav honom
	namnet Isaskar.
030:019 Źter blev Lea havande, och hon f”dde †t Jakob en sj„tte son.
030:020 D† sade Lea: ˝Gud har givit mig en god <sp„rr>g†va</sp„rr>.
	Nu skall min man <sp„rr>f”rbliva boende</sp„rr> hos mig, ty
	jag har f”tt honom sex s”ner.˝  Och hon gav honom namnet Sebulon.
030:021 D„refter f”dde hon en dotter och gav henne namnet Dina.

030:022 Men Gud t„nkte p† Rakel; Gud h”rde henne och gjorde henne
	fruktsam.
030:023 Hon blev havande och f”dde en son.  D† sade hon: ˝Gud <sp„rr>har
	tagit bort</sp„rr> min sm„lek.˝
030:024 Och hon gav honom namnet Josef, i det hon sade: ˝HERREN
	<sp„rr>give</sp„rr> mig <sp„rr>„nnu</sp„rr> en son.˝

030:025 D† nu Rakel hade f”tt Josef, sade Jakob till Laban: ˝L†t mig
	fara; jag vill draga hem till min ort och till mitt land.
030:026 Giv mig mina hustrur och mina barn, som jag har tj„nat dig f”r,
	och l†t mig draga hem; du vet ju sj„lv huru jag har tj„nat dig.˝
030:027 Laban svarade honom: ˝L†t mig finna n†d f”r dina ”gon; jag vet
	genom hemliga tecken att HERREN f”r din skull har v„lsignat
	mig.˝
030:028 Och han sade ytterligare: ˝Best„m vad du vill hava i l”n av mig,
	s† skall jag giva dig det.˝
030:029 Han svarade honom: ˝Du vet sj„lv huru jag har tj„nat dig, och
	vad det har blivit av din boskap under min v†rd.
030:030 Ty helt litet var det som du hade, f”rr„n jag kom, men det har
	f”r”kat sig och blivit mycket, ty HERREN har v„lsignat dig,
	varhelst jag har g†tt fram.  Men n„r skall jag nu ocks† f† g”ra
	n†got f”r mitt eget hus?˝
030:031 Han svarade: ˝Vad skall jag giva dig?˝  Och Jakob sade: ˝Du
	skall icke alls giva mig n†got.  Om du vill g”ra mot mig s†som
	jag nu s„ger, s† skall jag fortfara att vara herde f”r din hjord
	och vakta den.
030:032 Jag vill i dag g† igenom hela din hjord och avskilja ur den alla
	spr„ckliga och brokiga s†v„l som alla svarta djur bland f†ren,
	s† ock vad som „r brokigt och spr„ckligt bland getterna; s†dant
	m† sedan bliva min l”n.
030:033 Och n„r du framdeles kommer f”r att med egna ”gon se vad som har
	blivit min l”n, d† skall min r„ttf„rdighet vara mitt vittne;
	alla getter hos mig, som icke „ro spr„ckliga eller brokiga, och
	alla f†r hos mig, som icke „ro svarta, de skola r„knas s†som
	stulna.˝
030:034 D† sade Laban: ˝V„lan, blive det s†som du har sagt.˝
030:035 Och samma dag avskilde han de strimmiga och brokiga bockarna och
	alla spr„ckliga och brokiga getter -- alla djur som n†got vitt
	fanns p† -- och alla svarta djur bland f†ren; och detta l„mnade
	han i sina s”ners v†rd.
030:036 Och han l„t ett avst†nd av tre dagsresor vara mellan sig och
	Jakob.  Och Jakob fick Labans ”vriga hjord att vakta.

030:037 Men Jakob tog sig friska k„ppar av poppel, mandeltr„d och l”nn
	och skalade p† dem vita r„nder, i det han blottade det vita p†
	k„pparna.
030:038 Sedan lade han k„pparna, som han hade skalat, i r„nnorna eller
	vattenhoarna dit hjordarna kommo f”r att dricka, s† att djuren
	hade dem framf”r sig; och de hade just sin parningstid, n„r de
	nu kommo f”r att dricka.
030:039 Och djuren parade sig vid k„pparna, och s† blev djurens avf”da
	strimmig, spr„cklig och brokig.
030:040 D„refter avskilde Jakob lammen och ordnade djuren s†, att de
	v„nde huvudena mot det som var strimmigt och mot allt som var
	svart i Labans hjord; s† skaffade han sig egna hjordar, som han
	icke l„t komma ihop med Labans hjord.
030:041 Och s† ofta de kraftigare djuren skulle para sig, lade Jakob
	k„pparna framf”r djurens ”gon i r„nnorna, s† att de parade sig
	vid k„pparna.
030:042 Men n„r det var de svagare djuren, lade han icke dit dem.
	H„rigenom tillf”llo de svaga Laban och de kraftiga Jakob.
030:043 S† blev mannen ”verm†ttan rik; han fick mycken sm†boskap,
	d„rtill ock tj„narinnor och tj„nare, kameler och †snor.

031:001 Men han fick h”ra huru Labans s”ner talade s†: ˝Jakob har tagit
	allt vad v†r fader „gde; av det v†r fader „gde „r det som han
	har skaffat sig all denna rikedom.˝
031:002 Jakob m„rkte ocks† att Laban icke s†g p† honom med samma ”gon
	som f”rut.
031:003 Och HERREN sade till Jakob: ˝V„nd tillbaka till dina f„ders land
	och till din sl„kt; jag skall vara med dig.˝
031:004 D† s„nde Jakob och l„t kalla Rakel och Lea ut p† marken till sin
	hjord;
031:005 och han sade till dem: ˝Jag m„rker att eder fader icke ser p†
	mig med samma ”gon som f”rut, nu d† min faders Gud har varit med
	mig.
031:006 Och I veten sj„lva att jag har tj„nat eder fader av alla mina
	krafter;
031:007 men eder fader har handlat svikligt mot mig och tio g†nger
	f”r„ndrat min l”n.  Dock har Gud icke tillstatt honom att g”ra
	mig n†got ont.
031:008 N„r han sade: 'De spr„ckliga skola vara din l”n', d† fick hela
	hjorden spr„cklig avf”da; och n„r han sade: 'De strimmiga skola
	vara din l”n', d† fick hela jorden strimmig avf”da.
031:009 S† tog Gud eder faders boskap och gav den †t mig.
031:010 Ty n„r parningstiden kom, lyfte jag upp mina ”gon och fick se i
	dr”mmen att hannarna som bet„ckte sm†boskapen voro strimmiga,
	spr„ckliga och fl„ckiga.
031:011 Och Guds „ngel sade till mig i dr”mmen: 'Jakob!'  Jag svarade:
	'H„r „r jag.'
031:012 D† sade han: 'Lyft upp dina ”gon och se huru alla hannar som
	bet„cka sm†boskapen „ro strimmiga, spr„ckliga och fl„ckiga.  Jag
	har ju sett allt vad Laban g”r mot dig.
031:013 Jag „r den Gud som du s†g i Betel, d„r du smorde en stod, och
	d„r du gjorde mig ett l”fte.  St† nu upp och drag ut ur detta
	land, och v„nd tillbaka till ditt f„dernesland.'˝
031:014 D† svarade Rakel och Lea och sade till honom: ˝Hava vi numera
	n†gon lott eller arvedel i v†r faders hus?
031:015 Blevo vi icke av honom aktade s†som fr„mlingar, n„r han s†lde
	oss?  Sedan har han ju ock f”rt„rt vad han fick i betalning f”r
	oss.
031:016 Ja, all den rikedom som Gud har avh„nt v†r fader tillh”r oss och
	v†ra barn.  S† g”r nu allt vad Gud har sagt dig.˝
031:017 D† stod Jakob upp och satte sina barn och sina hustrur p†
	kamelerna
031:018 och f”rde bort med sig all boskap och alla „godelar som han hade
	f”rv„rvat, den boskap han „gde, och som han hade f”rv„rvat i
	Paddan-Aram, och begav sig p† v„g till sin fader Isak i Kanaans
	land.
031:019 Men Laban hade g†tt bort f”r att klippa sina f†r; d† stal Rakel
	sin faders husgudar,
031:020 och Jakob stal sig undan fr†n aram‚en Laban, s† att han icke l„t
	denne m„rka att han „mnade fly.
031:021 S† flydde han med allt sitt; han br”t upp och gick ”ver floden
	och st„llde sin f„rd mot Gileads berg.

031:022 Men p† tredje dagen fick Laban veta att Jakob hade flytt.
031:023 D† tog han med sig sina fr„nder och satte efter honom sju
	dagsresor och hann upp honom p† Gileads berg.
031:024 Men Gud kom till aram‚en Laban i en dr”m om natten och sade
	till honom: ˝Tag dig till vara f”r att tala n†got mot Jakob, vad
	det vara m†.˝
031:025 Och Laban hann upp Jakob.  Denne hade d† slagit upp sitt t„lt p†
	berget, och Laban med sina fr„nder hade ock sitt t„lt uppslaget
	p† Gileads berg.
031:026 D† sade Laban till Jakob: ˝Vad „r detta f”r ett tilltag, att du
	har stulit dig undan fr†n mig och f”rt bort mina d”ttrar,
	likasom vore de tagna med sv„rd?
031:027 Varf”r dolde du din flykt och stal dig undan fr†n mig?
	D„rigenom att du icke l„t mig veta n†got d„rom hindrades jag att
	ledsaga dig till v„gs med jubel och s†ng, med pukor och harpor.
031:028 Du f”runnade mig icke ens att kyssa mina barnbarn och mina
	d”ttrar.  Du har handlat d†raktigt.
031:029 Det stode nu i min makt att g”ra eder ont; men eder faders Gud
	sade till mig i natt: 'Tag dig till vara f”r att tala n†got mot
	Jakob, vad det vara m†.'
031:030 Och d† du nu „ntligen ville fara, eftersom du l„ngtade s† mycket
	till din faders hus, varf”r skulle du stj„la mina gudar?˝
031:031 D† svarade Jakob och sade till Laban: ˝Jag fruktade f”r dig, ty
	jag t„nkte att du skulle med v†ld taga dina d”ttrar ifr†n mig.
031:032 Men den som du finner dina gudar hos, han skall icke f† beh†lla
	livet.  I v†ra fr„nders n„rvaro m† du se efter, om n†got „r ditt
	av det jag har i min „go, och i s† fall taga det.˝  Ty Jakob
	visste icke att Rakel hade stulit dem.
031:033 D† gick Laban in i Jakobs t„lt, d„refter i Leas t„lt och i de
	b†da tj„nstekvinnornas t„lt, men fann intet.  Och n„r han hade
	kommit ut ur Leas t„lt, gick han in i Rakels t„lt.
031:034 Men Rakel hade tagit husgudarna och lagt dem i kamelsadeln och
	satt sig d„rovanp†.  Och Laban s”kte igenom hela t„ltet, men
	fann dem icke.
031:035 Och hon sade till sin fader: ˝Vredgas icke, min herre, ”ver att
	jag ej kan stiga upp f”r dig, ty det „r med mig p† kvinnors
	vis.˝  S† s”kte han efter husgudarna, men fann dem icke.

031:036 D† blev Jakob vred och for ut mot Laban; Jakob tog till orda och
	sade till Laban: ˝Vari har jag d† f”rbrutit mig eller syndat,
	eftersom du s† h„ftigt f”rf”ljer mig?
031:037 Nu har du genoms”kt allt mitt bohag; vad har du d„r funnit av
	bohagsting som tillh”ra dig?  L„gg det fram h„r inf”r mina
	fr„nder och dina fr„nder, s† att de f† d”ma mellan oss b†da.
031:038 I tjugu †r har jag nu varit hos dig; dina tackor och dina getter
	hava icke f”tt i otid, och av v„durarna i din hjord har jag icke
	„tit.
031:039 Intet ihj„lrivet djur f”rde jag till dig; jag m†ste sj„lv
	ers„tta det; du utkr„vde det av mig, evad det var stulet om
	dagen eller stulet om natten.
031:040 S†dan var min lott: om dagen f”rt„rdes jag av hetta och om
	natten av k”ld, och s”mnen flydde mina ”gon.
031:041 I tjugu †r har jag nu varit i ditt hus; jag har tj„nat dig i
	fjorton †r f”r dina b†da d”ttrar och i sex †r f”r din boskap,
	men du har tio g†nger f”r„ndrat min l”n.
031:042 Om icke min faders Gud hade varit med mig, Abrahams Gud, han som
	ock Isak fruktar, s† hade du nu s„kert l†tit mig fara med tomma
	h„nder.  Men Gud s†g mitt lidande och min m”da, och han f„llde
	domen i natt.˝
031:043 D† svarade Laban och sade till Jakob: ˝D”ttrarna „ro mina
	d”ttrar, och barnen „ro mina barn, och hjordarna „ro mina
	hjordar, och allt det du ser „r mitt; vad skulle jag d† nu kunna
	g”ra mot dessa mina d”ttrar eller mot barnen som de hava f”tt?
031:044 S† kom nu och l†t oss sluta ett f”rbund med varandra, och m† det
	vara ett vittne mellan mig och dig.˝

031:045 D† tog Jakob en sten och reste den till en stod.
031:046 Och Jakob sade till sina fr„nder: ˝Samlen tillhopa stenar.˝  Och
	de togo stenar och gjorde ett r”se och h”llo m†ltid d„r p†
	r”set.
031:047 Och Laban kallade det <sp„rr>Jegar-Sahaduta</sp„rr>, men Jakob
	kallade det <sp„rr>Galed</sp„rr>.
031:048 Och Laban sade: ˝Detta r”se vare i dag vittne mellan mig och
	dig.˝  D„rav fick det namnet Galed;
031:049 men det kallades ock <sp„rr>Mispa</sp„rr>, ty han sade:
	˝HERREN vare v„ktare mellan mig och dig, n„r vi icke mer se
	varandra.
031:050 Om du behandlar mina d”ttrar illa eller tager andra hustrur
	j„mte mina d”ttrar, s† vet, att om ock ingen m„nniska „r
	tillst„des, s† „r dock Gud vittne mellan mig och dig.˝
031:051 Och Laban sade ytterligare till Jakob: ˝Se, detta r”se och
	stoden som jag har rest mellan mig och dig --
031:052 detta r”se vare ett vittne, och stoden vare ett vittne, att jag
	icke skall draga till dig f”rbi detta r”se, och att icke heller
	du skall draga till mig f”rbi detta r”se och denna stod, med ont
	upps†t.
031:053 Abrahams Gud och Nahors Gud, han som var deras faders Gud, han
	vare domare mellan oss.˝  Och Jakob svor eden vid honom som hans
	fader Isak fruktade.
031:054 Och Jakob offrade ett slaktoffer p† berget och inbj”d sina
	fr„nder att h†lla m†ltid med sig.  Och de †to och stannade sedan
	p† berget ”ver natten.
031:055 Men om morgonen stod Laban bittida upp, och sedan han hade kysst
	sina barnbarn och sina d”ttrar och v„lsignat dem, for han sin
	v„g hem igen.

032:001 Men n„r Jakob drog sin v„g fram, m”tte honom Guds „nglar;
032:002 och d† Jakob s†g dem, sade han: ˝Detta „r Guds skara.˝  Och han
	gav den platsen namnet <sp„rr>Mahanaim</sp„rr>.

032:003 Och Jakob s„nde budb„rare framf”r sig till sin broder Esau i
	Seirs land, p† Edoms mark;
032:004 och han bj”d dem och sade: ˝S† skolen I s„ga till min herre
	Esau: Din tj„nare Jakob l†ter s„ga: Jag har vistats borta hos
	Laban och dr”jt kvar d„r „nda till nu;
032:005 och jag har f†tt oxar, †snor, f†r, tj„nare och tj„narinnor.  Och
	jag har nu velat s„nda bud f”r att l†ta min herre veta detta, p†
	det att jag m† finna n†d f”r dina ”gon.˝

032:006 N„r sedan budb„rarna kommo tillbaka till Jakob, sade de: ˝Vi
	tr„ffade din broder Esau, som redan drager emot dig med fyra
	hundra man.˝
032:007 D† blev Jakob mycket f”rskr„ckt och betogs av †ngest; och han
	delade sitt folk och f†ren och f„kreaturen och kamelerna i tv†
	skaror.
032:008 Ty han t„nkte: ˝Om Esau ”verfaller den ena skaran och sl†r den,
	s† kan dock den andra skaran undkomma.˝

032:009 Och Jakob sade: ˝Min fader Abrahams Gud och min fader Isaks Gud,
	HERRE, du som sade till mig: 'V„nd tillbaka till ditt land och
	till din sl„kt, s† skall jag g”ra dig gott',
032:010 jag „r f”r ringa till all den n†d och all den trofasthet som du
	har bevisat din tj„nare; ty jag hade icke mer „n min stav, n„r
	jag gick ”ver denna Jordan, och nu har jag f”r”kats till tv†
	skaror.
032:011 R„dda mig undan min broder Esaus hand, ty jag fruktar att han
	kommer och f”rg”r mig, utan att ens skona m”drar och barn.
032:012 Du har sj„lv sagt: 'Jag skall g”ra dig mycket gott och l†ta din
	s„d bliva s†som havets sand, som man icke kan r„kna f”r dess
	myckenhets skull.'˝
032:013 Och han stannade d„r den natten.

	Och av det han hade f”rv„rvat tog han ut till sk„nker †t sin
	broder Esau
032:014 tv† hundra getter och tjugu bockar, tv† hundra tackor och tjugu
	v„durar,
032:015 trettio kamelston som g†vo di, j„mte deras f”l, d„rtill fyrtio
	kor och tio tjurar samt tjugu †sninnor med tio f”l.
032:016 Och han l„mnade detta i sina tj„nares v†rd, var hjord f”r sig,
	och sade till sina tj„nare: ˝G†n framf”r mig och l†ten ett
	mellanrum vara mellan hjordarna.˝
032:017 Och han bj”d den f”rste och sade: ˝N„r min broder Esau m”ter dig
	och fr†gar dig: 'Vem tillh”r du, och vart g†r du, och vem
	tillh”ra djuren som du driver framf”r dig?',
032:018 d† skall du svara: 'De tillh”ra din tj„nare Jakob; de „ro
	sk„nker som han s„nder till min herre Esau, och sj„lv kommer han
	h„r efter oss.'˝
032:019 Och han bj”d likaledes den andre och den tredje och alla de
	”vriga som drevo hjordarna: ˝S†som jag nu har sagt eder skolen I
	s„ga till Esau, n„r I kommen fram till honom.
032:020 Och I skolen vidare s„ga: 'Ocks† din tj„nare Jakob kommer h„r
	efter oss.'˝  Ty han t„nkte: ˝Jag vill blidka honom med de
	sk„nker som g† f”re mig; sedan vill jag sj„lv komma inf”r hans
	ansikte; kanh„nda tager han d† n†digt emot mig.˝
032:021 S† kommo nu sk„nkerna f”re honom, medan han sj„lv den natten
	stannade i l„gret.

032:022 Men under natten stod han upp och tog sina b†da hustrur och
	sina b†da tj„nstekvinnor och sina elva s”ner och gick ”ver
	Jabboks vad.
032:023 Han tog dem och f”rde dem ”ver b„cken och f”rde tillika ”ver vad
	han eljest „gde.
032:024 Och Jakob blev ensam kvar.  D† brottades en man med honom, till
	dess morgonrodnaden gick upp.
032:025 Och n„r denne s†g att han icke kunde ”vervinna Jakob, gav han
	honom ett slag p† h”ftleden, s† att h”ften gick ur led, under
	det han brottades med honom.
032:026 Och mannen sade: ˝Sl„pp mig, ty morgonrodnaden g†r upp.˝  Men
	han svarade: ˝Jag sl„pper dig icke, med mindre du v„lsignar
	mig.˝
032:027 D† sade han till honom: ˝Vad „r ditt namn?˝  Han svarade:
	˝Jakob.˝
032:028 Han sade: ˝Du skall icke mer heta Jakob, utan Israel, ty du har
	<sp„rr>k„mpat</sp„rr> med <sp„rr>Gud</sp„rr> och med
	m„nniskor och vunnit seger.˝
032:029 D† fr†gade Jakob och sade: ˝L†t mig veta ditt namn.˝  Han
	svarade: ˝Varf”r fr†gar du efter mitt namn?˝  Och han v„lsignade
	honom d„r.
032:030 Men Jakob gav platsen namnet <sp„rr>Peniel</sp„rr>, ˝ty˝,
	sade han, ˝jag har sett Gud ansikte mot ansikte, och dock har
	mitt liv blivit r„ddat˝.
032:031 Och n„r han hade kommit f”rbi Penuel, s†g han solen g† upp; men
	han haltade p† h”ften.
032:032 F”rdenskull „ta Israels barn „nnu i dag icke h”ftsenan som
	ligger p† h”ftleden, d„rf”r n„mligen, att han gav Jakob ett slag
	p† h”ftleden, p† h”ftsenan.

033:001 Och Jakob lyfte upp sina ”gon och fick se Esau komma med fyra
	hundra man.  D† f”rdelade han sina barn p† Lea och Rakel och de
	b†da tj„nstekvinnorna.
033:002 Och han l„t tj„nstekvinnorna med deras barn g† fr„mst, Lea med
	hennes barn d„rn„st, och Rakel med Josef sist.
033:003 Och sj„lv gick han framf”r dem och bugade sig sju g†nger ned
	till jorden, till dess han kom fram till sin broder.
033:004 Men Esau skyndade emot honom och tog honom i famn och f”ll honom
	om halsen och kysste honom; och de gr„to.
033:005 Och n„r han lyfte upp sina ”gon och fick se kvinnorna och
	barnen, sade han: ˝Vilka „ro dessa som du har med dig?˝  Han
	svarade: ˝Det „r barnen som Gud har besk„rt din tj„nare.˝
033:006 Och tj„nstekvinnorna gingo fram med sina barn och bugade sig.
033:007 D„refter gick ock Lea fram med sina barn, och de bugade sig.
	Slutligen gingo Josef och Rakel fram och bugade sig.
033:008 Sedan fr†gade han: ˝Vad ville du med hela den skara som jag
	m”tte?˝  Han svarade: ˝Jag ville finna n†d f”r min herres ”gon.˝
033:009 Men Esau sade: ˝Jag har nog; beh†ll du vad du har, min broder.˝
033:010 Jakob svarade: ˝Ack nej; om jag har funnit n†d f”r dina ”gon, s†
	tag emot sk„nkerna av mig, eftersom jag har f†tt se ditt
	ansikte, likasom s†ge jag ett gudav„sens ansikte, d† du nu s†
	gunstigt har tagit emot mig.
033:011 Tag h„lsningssk„nkerna som jag har skickat emot dig; ty Gud har
	varit mig n†dig, och jag har allt fullt upp.˝  Och han bad honom
	s† entr„get, att han tog emot dem.

033:012 Och Esau sade: ˝L†t oss bryta upp och draga vidare; jag vill g†
	framf”r dig.˝
033:013 Men han svarade honom: ˝Min herre ser sj„lv att barnen „ro
	sp„da, och att jag har med mig f†r och kor som giva di; driver
	man dessa f”r starkt en enda dag, s† d”r hela hjorden.
033:014 M† d„rf”r min herre draga †stad f”re sin tj„nare, s† vill jag
	komma efter i sakta mak, i den m†n boskapen, som drives framf”r
	mig, och barnen orka f”lja med, till dess jag kommer till min
	herre i Seir.˝
033:015 D† sade Esau: ˝S† vill jag †tminstone l„mna kvar hos dig en del
	av mitt folk.˝  Men han svarade: ˝Varf”r s†?  M† jag allenast
	finna n†d f”r min herres ”gon.˝
033:016 S† v„nde Esau om, samma dag, och tog v„gen till Seir.

033:017 Men Jakob br”t upp och drog till Suckot och byggde sig d„r ett
	hus.  Och †t sin boskap gjorde han <sp„rr>l”vhyddor</sp„rr>;
	d„rav fick platsen namnet Suckot.

033:018 Och Jakob kom p† sin f„rd ifr†n Paddan-Aram v„lbeh†llen till
	Sikems stad i Kanaans land och slog upp sitt l„ger utanf”r
	staden.
033:019 Och det jordstycke d„r han hade slagit upp sitt t„lt k”pte han
	av Hamors, Sikems faders, barn f”r hundra kesitor.
033:020 Och han reste d„r ett altare och kallade det
	<sp„rr>El-Elohe-Israel</sp„rr>.

034:001 Men Dina, den dotter som Lea hade f”tt †t Jakob, gick ut f”r att
	bes”ka landets d”ttrar.
034:002 Och Sikem, som var son till hiv‚en Hamor, h”vdingen i landet,
	fick se henne, och han tog henne till sig och l„grade henne och
	kr„nkte henne.
034:003 Och hans hj„rta f„ste sig vid Dina, Jakobs dotter, och flickan
	blev honom k„r, och han talade v„nligt med flickan.
034:004 Och Sikem sade till sin fader Hamor: ˝Skaffa mig denna flicka
	till hustru.˝

034:005 Och Jakob hade f†tt h”ra att hans dotter Dina hade blivit
	sk„ndad.  Men eftersom hans s”ner voro med hans boskap ute p†
	marken, teg Jakob, till dess de kommo hem.
034:006 S† gick nu Hamor, Sikems fader, ut till Jakob f”r att tala med
	honom.
034:007 Men n„r Jakobs s”ner kommo hem fr†n marken, sedan de hade f†tt
	h”ra vad som hade h„nt, blevo de f”rbittrade och vredgades
	h”geligen ”ver att han hade gjort vad som var en galenskap i
	Israel, i det han hade l„grat Jakobs dotter -- en otillb”rlig
	g„rning.
034:008 D† talade Hamor med dem och sade: ˝Min son Sikems hj„rta har
	f„st sig vid eder syster; given henne †t honom till hustru.
034:009 Och befrynden eder med oss; given edra d”ttrar †t oss, och
	tagen I v†ra d”ttrar till hustrur,
034:010 och bos„tten eder hos oss, ty landet skall ligga ”ppet f”r eder;
	d„r m†n I bo och draga omkring och f”rv„rva besittningar.˝
034:011 Och Sikem sade till hennes fader och hennes br”der: ˝L†ten mig
	finna n†d f”r edra ”gon; vad I fordren av mig vill jag giva.
034:012 Beg„ren av mig huru stor brudg†va och sk„nk som helst; jag vill
	giva vad I fordren av mig; given mig allenast flickan till
	hustru.˝
034:013 D† svarade Jakobs s”ner Sikem och hans fader Hamor med listiga
	ord, eftersom han hade sk„ndat deras syster Dina,
034:014 och sade till dem: ˝Vi kunna icke samtycka till att giva v†r
	syster †t en man som har f”rhud; ty s†dant h†lla vi f”r
	skamligt.
034:015 Allenast p† det villkoret skola vi g”ra eder till viljes, att I
	bliven s†som vi, d„rigenom att allt mank”n bland eder omsk„res.
034:016 D† skola vi giva v†ra d”ttrar †t eder och sj„lva taga edra
	d”ttrar till hustrur; och vi skola d† bo hos eder och bliva med
	eder ett enda folk.
034:017 Men om I icke viljen lyssna till oss och l†ta omsk„ra eder, s†
	skola vi taga v†r syster och draga bort.˝
034:018 Och Hamor och Sikem, Hamors son, voro till freds med vad de
	beg„rde.

034:019 Och den unge mannen dr”jde icke att g”ra s†, ty han hade f†tt
	behag till Jakobs dotter.  Och han hade st”rre myndighet „n
	n†gon annan i hans faders hus.
034:020 S† tr„dde d† Hamor och hans son Sikem upp i sin stads port och
	talade till m„nnen i staden och sade:
034:021 ˝Dessa m„n „ro fredligt sinnade mot oss; m† vi allts† l†ta dem
	bo i landet och draga omkring d„r; landet har ju utrymme nog f”r
	dem.  Vi vilja taga deras d”ttrar till hustrur †t oss och giva
	dem v†ra d”ttrar.
034:022 Men allenast p† det villkoret skola m„nnen g”ra oss till viljes
	och bo hos oss och bliva ett enda folk med oss, att allt mank”n
	bland oss omsk„res, likasom de sj„lva „ro omskurna.
034:023 Och d† bliva ju deras boskap och deras egendom och alla deras
	dragare v†r tillh”righet.  M† vi f”rdenskull allenast g”ra dem
	till viljes, s† skola de bo kvar hos oss.˝
034:024 Och folket lydde Hamor och hans son Sikem, alla de som bodde
	inom hans stadsport; allt mank”n, s† m†nga som bodde inom hans
	stadsport, l„to omsk„ra sig.

034:025 Men p† tredje dagen, d† de voro sjuka av s†ren, togo Jakobs tv†
	s”ner Simeon och Levi, Dinas br”der, var sitt sv„rd och
	”verf”llo staden of”rt„nkt och dr„pte allt mank”n.
034:026 Ocks† Hamor och hans son Sikem dr„pte de med sv„rdsegg och togo
	Dina ut ur Sikems hus och gingo sin v„g.
034:027 Och Jakobs s”ner kommo ”ver de slagna och plundrade staden,
	d„rf”r att deras syster hade blivit sk„ndad;
034:028 de togo deras f†r och f„kreatur och †snor, b†de vad som fanns i
	staden och vad som fanns p† f„ltet.
034:029 Och allt deras gods och alla deras barn och deras kvinnor f”rde
	de bort s†som byte, tillika med allt annat som fanns i husen.

034:030 Men Jakob sade till Simeon och Levi: ˝I haven dragit olycka ”ver
	mig, d† I nu haven gjort mig f”rhatlig f”r landets inbyggare,
	kanan‚erna och periss‚erna.  Mitt folk „r allenast en ringa hop;
	man skall nu f”rsamla sig mot mig och sl† mig ihj„l; s† skall
	jag med mitt hus f”rg”ras.˝
034:031 Men de svarade: ˝Skulle man d† f† behandla v†r syster s†som en
	sk”ka?˝
035:001 Och Gud sade till Jakob: ˝St† upp, drag till Betel och stanna
	d„r, och res d„r ett altare †t den Gud som uppenbarade sig f”r
	dig, n„r du flydde f”r din broder Esau.˝
035:002 D† sade Jakob till sitt husfolk och till alla som voro med
	honom: ˝Skaffen bort de fr„mmande gudar som I haven bland eder,
	och renen eder och byten om kl„der,
035:003 och l†t oss s† st† upp och draga till Betel; d„r vill jag resa
	ett altare †t den Gud som b”nh”rde mig, n„r jag var i n”d, och
	som var med mig p† den v„g jag vandrade.˝
035:004 D† g†vo de †t Jakob alla de fr„mmande gudar som de hade hos sig,
	d„rtill ock sina ”rringar; och Jakob gr„vde ned detta under
	terebinten vid Sikem.
035:005 Sedan br”to de upp; och en f”rskr„ckelse ifr†n Gud kom ”ver de
	kringliggande st„derna, s† att man icke f”rf”ljde Jakobs s”ner.
035:006 Och Jakob kom till Lus, det „r Betel, i Kanaans land, j„mte allt
	det folk som var med honom.
035:007 Och han byggde d„r ett altare och kallade platsen
	<sp„rr>El-Betel</sp„rr>, d„rf”r att Gud d„r hade uppenbarat
	sig f”r honom, n„r han flydde f”r sin broder.
035:008 Och Debora, Rebeckas amma, dog och blev begraven nedanf”r Betel,
	under en ek; den fick namnet Gr†toeken.

035:009 Och Gud uppenbarade sig †ter f”r Jakob, n„r han hade kommit
	tillbaka fr†n Paddan-Aram, och v„lsignade honom.
035:010 Och Gud sade till honom: ˝Ditt namn „r Jakob; men du skall icke
	mer heta Jakob, utan Israel skall vara ditt namn.˝  S† fick han
	namnet Israel.
035:011 Och Gud sade till honom: ˝Jag „r Gud den Allsm„ktige; var
	fruktsam och f”r”ka dig.  Ett folk, ja, skaror av folk skola
	komma av dig, och konungar skola utg† fr†n din l„nd.
035:012 Och det land som jag har givit †t Abraham och Isak skall jag
	giva †t dig; †t din s„d efter dig skall jag ock giva det landet.
035:013 Och Gud for upp fr†n honom, p† den plats d„r han hade talat med
	honom.
035:014 Men Jakob reste en stod p† den plats d„r han hade talat med
	honom, en stod av sten; och han offrade drickoffer d„rp† och g”t
	olja ”ver den.
035:015 Och Jakob gav †t platsen d„r Gud hade talat med honom namnet
	Betel.
035:016 Sedan br”to de upp fr†n Betel.  Och n„r det „nnu var ett stycke
	v„g fram till Efrat, kom Rakel i barnsn”d, och barnsn”den blev
	henne sv†r.
035:017 D† nu hennes barnsn”d var som sv†rast, sade hj„lpkvinnan till
	henne: ˝Frukta icke; ty ocks† denna g†ng f†r du en son.˝
035:018 Men n„r hon h”ll p† att giva upp andan, ty hon skulle nu d”, gav
	hon honom namnet <sp„rr>Ben-Oni</sp„rr>; men hans fader kallade honom
	<sp„rr>Benjamin</sp„rr>.
035:019 S† dog Rakel, och hon blev begraven vid v„gen till Efrat, det „r
	Bet-Lehem.
035:020 Och Jakob reste en v†rd p† hennes grav; det „r den som „nnu i
	dag kallas Rakels gravv†rd.

035:021 Och Israel br”t upp d„rifr†n och slog upp sitt t„lt p† andra
	sidan om Herdetornet.
035:022 Och medan Israel bodde d„r i landet, gick Ruben †stad och
	l„grade Bilha, sin faders bihustru; och Israel fick h”ra det.

	Och Jakob hade tolv s”ner.
035:023 Leas s”ner voro Ruben, Jakobs f”rstf”dde, vidare Simeon, Levi,
	Juda, Isaskar och Sebulon.
035:024 Rakels s”ner voro Josef och Benjamin.
035:025 Bilhas, Rakels tj„nstekvinnas, s”ner voro Dan och Naftali.
035:026 Silpas, Leas tj„nstekvinnas, s”ner voro Gad och Aser.  Dessa
	voro Jakobs s”ner, och de f”ddes †t honom i Paddan-Aram.
035:027 Och Jakob kom till sin fader Isak i Mamre vid Kirjat-Arba, det
	„r Hebron, d„r Abraham och Isak hade bott s†som fr„mlingar.
035:028 Och Isak levde ett hundra †ttio †r;
035:029 d„refter gav Isak upp andan och dog och blev samlad till sina
	f„der, gammal och m„tt p† att leva.  Och hans s”ner Esau och
	Jakob begrovo honom.

036:001 Detta „r ber„ttelsen om Esaus, det „r Edoms, sl„kt.

036:002 Esau hade tagit sina hustrur bland Kanaans d”ttrar: Ada, hetiten
	Elons dotter, och Oholibama, dotter till Ana och sondotter till
	hiv‚en Sibeon,
036:003 s† ock Basemat, Ismaels dotter, Nebajots syster.
036:004 Och Ada f”dde Elifas †t Esau, men Basemat f”dde Reguel.
036:005 Och Oholibama f”dde Jeus, Jaelam och Kora.  Dessa voro Esaus
	s”ner, vilka f”ddes †t honom i Kanaans land.

036:006 Och Esau tog sina hustrur, sina s”ner och d”ttrar och allt sitt
	husfolk, sin boskap och alla sina dragare och all annan egendom
	som han hade f”rv„rvat i Kanaans land och drog till ett annat
	land och skilde sig s† fr†n sin broder Jakob.
036:007 Ty deras „godelar voro s† stora att de icke kunde bo
	tillsammans; landet d„r de uppeh”llo sig r„ckte icke till †t
	dem, f”r deras boskapshjordars skull.
036:008 Och Esau bosatte sig i Seirs bergsbygd.  Esau, det „r densamme
	som Edom.

036:009 Och detta „r ber„ttelsen om Esaus sl„kt, hans som var stamfader
	f”r edom‚erna, i Seirs bergsbygd.
036:010 Dessa „ro namnen p† Esaus s”ner: Elifas, son till Ada, Esaus
	hustru, och Reguel, son till Basemat, Esaus hustru.
036:011 Men Elifas' s”ner voro Teman, Omar, Sefo, Gaetam och Kenas.
036:012 Och Timna, som var Elifas', Esaus sons, bihustru, f”dde Amalek
	†t Elifas.  Dessa voro s”ner till Ada, Esaus hustru.
036:013 Men Reguels s”ner voro dessa: Nahat och Sera, Samma och Missa.
	Dessa voro s”ner till Basemat, Esaus hustru.
036:014 Men s”ner till Oholibama, Esaus hustru, dotter till Ana och
	sondotter till Sibeon, voro dessa, som hon f”dde †t Esau: Jeus,
	Jaelam och Kora.

036:015 Dessa voro stamfurstarna bland Esaus s”ner: Elifas', Esaus
	f”rstf”ddes, s”ner voro dessa: fursten Teman, fursten Omar,
	fursten Sefo, fursten Kenas,
036:016 fursten Kora, fursten Gaetam, fursten Amalek.  Dessa voro de
	furstar som h„rstammade fr†n Elifas, i Edoms land; dessa voro
	Adas s”ner.
036:017 Och dessa voro Reguels, Esaus sons, s”ner: fursten Nahat,
	fursten Sera, fursten Samma, fursten Missa.  Dessa voro de
	furstar som h„rstammade fr†n Reguel, i Edoms land; dessa voro
	s”ner till Basemat, Esaus hustru.
036:018 Och dessa voro Oholibamas, Esaus hustrus, s”ner: fursten Jeus,
	fursten Jaelam, fursten Kora.  Dessa voro de furstar som
	h„rstammade fr†n Oholibama, Anas dotter och Esaus hustru.
036:019 Dessa voro Esaus s”ner, och dessa deras stamfurstar.  Han „r
	densamme som Edom.

036:020 Dessa voro hor‚en Seirs s”ner, landets f”rra inbyggare: Lotan,
	Sobal, Sibeon, Ana,
036:021 Dison, Eser och Disan.  Dessa voro hor‚ernas, Seirs s”ners,
	stamfurstar i Edoms land.
036:022 Men Lotans s”ner voro Hori och Hemam; och Lotans syster var
	Timna.
036:023 Och dessa voro Sobals s”ner: Alvan, Manahat och Ebal, Sefo och
	Onam.
036:024 Och dessa voro Sibeons s”ner: Aja och Ana; det var denne Ana som
	fann de varma k„llorna i ”knen, n„r han vaktade sin fader
	Sibeons †snor.
036:025 Men dessa voro Anas barn: Dison och Oholibama, Anas dotter.
036:026 Och dessa voro Disans s”ner: Hemdan, Esban, Jitran och Keran.
036:027 Och dessa voro Esers s”ner: Bilhan, Saavan och Akan.
036:028 Dessa voro Disans s”ner: Us och Aran.
036:029 Dessa voro hor‚ernas stamfurstar: fursten Lotan, fursten Sobal,
	fursten Sibeon, fursten Ana,
036:030 fursten Dison, fursten Eser, fursten Disan.  Dessa voro
	hor‚ernas stamfurstar i Seirs land, var furste f”r sig.

036:031 Och dessa voro de konungar som regerade i Edoms land, innan „nnu
	n†gon israelitisk konung var konung d„r:
036:032 Bela, Beors son, var konung i Edom, och hans stad hette Dinhaba.
036:033 N„r Bela dog, blev Jobab, Seras son, fr†n Bosra, konung efter
	honom.
036:034 N„r Jobab dog, blev Husam fr†n teman‚ernas land konung efter
	honom.
036:035 N„r Husam dog, blev Hadad, Bedads son, konung efter honom, han
	som slog midjaniterna p† Moabs mark; och hans stad hette Avit.
036:036 N„r Hadad dog, blev Samla fr†n Masreka konung efter honom.
036:037 N„r Samla dog, blev Saul fr†n Rehobot vid floden konung efter
	honom.
036:038 N„r Saul dog, blev Baal-Hanan, Akbors son, konung efter honom.
036:039 N„r Baal-Hanan, Akbors son, dog, blev Hadar konung efter honom;
	och hans stad hette Pagu, och hans hustru hette Mehetabel,
	dotter till Matred, som var dotter till Me-Sahab.

036:040 Och dessa „ro namnen p† Esaus stamfurstar, efter deras sl„kter
	och orter, med deras namn: fursten Timna, fursten Alva, fursten
	Jetet,
036:041 fursten Oholibama, fursten Ela, fursten Pinon,
036:042 fursten Kenas, fursten Teman, fursten Mibsar,
036:043 fursten Magdiel, fursten Iram.  Dessa voro Edoms stamfurstar,
	efter deras boningsorter i det land de hade tagit i besittning
	-- hans som ock kallas Esau, edom‚ernas stamfader.
037:001 Men Jakob bosatte sig i det land d„r hans fader hade bott s†som
	fr„mling, n„mligen i Kanaans land.

037:002 Detta „r ber„ttelsen om Jakobs sl„kt.  N„r Josef var sjutton †r
	gammal, gick han, j„mte sina br”der, i vall med f†ren; han f”ljde
	d† s†som yngling med Bilhas och Silpas, sin faders hustrurs,
	s”ner.  Och Josef bar fram till deras fader vad ont som sades om
	dem.
037:003 Men Israel hade Josef k„rare „n alla sina andra s”ner, eftersom
	han hade f”tt honom p† sin †lderdom; och han l„t g”ra †t honom
	en fotsid livkl„dnad.
037:004 D† nu hans br”der s†go att deras fader hade honom k„rare „n alla
	hans br”der, blevo de h„tska mot honom och kunde icke tala
	v„nligt till honom.
037:005 D„rtill hade Josef en g†ng en dr”m, som han omtalade f”r sina
	br”der; sedan hatade de honom „nnu mer.
037:006 Han sade n„mligen till dem: ˝H”ren vilken dr”m jag har haft.
037:007 Jag tyckte att vi bundo k„rvar p† f„ltet; och se, min k„rve
	reste sig upp och blev st†ende, och edra k„rvar st„llde sig runt
	omkring och bugade sig f”r min k„rve.˝
037:008 D† sade hans br”der till honom: ˝Skulle du bliva v†r konung, och
	skulle du r†da ”ver oss?˝  Och de hatade honom „nnu mer f”r hans
	dr”mmars skull och f”r vad han hade sagt.

037:009 Sedan hade han „nnu en annan dr”m som han f”rt„ljde f”r sina
	br”der; han sade: ˝H”ren, jag har haft „nnu en dr”m.  Jag tyckte
	att solen och m†nen och elva stj„rnor bugade sig f”r mig.˝
037:010 N„r han f”rt„ljde detta f”r sin fader och sina br”der, bannade
	hans fader honom och sade till honom: ˝Vad „r detta f”r en dr”m
	som du har haft?  Skulle d† jag och din moder och dina br”der
	komma och buga oss ned till jorden f”r dig?˝
037:011 Och hans br”der avundades honom; men hans fader bevarade detta i
	sitt minne.

037:012 D† nu en g†ng hans br”der hade g†tt bort f”r att vakta sin
	faders f†r i Sikem,
037:013 sade Israel till Josef: ˝Se, dina br”der vakta f†ren i Sikem;
	g”r dig redo, jag vill s„nda dig till dem.˝  Han svarade honom:
	˝Jag „r redo.˝
037:014 D† sade han till honom: ˝G† och se efter, om det st†r v„l till
	med dina br”der, och om det st†r v„l till med f†ren, och kom
	tillbaka till mig med svar.˝  S† s„nde han honom †stad fr†n
	Hebrons dal, och han kom till Sikem.
037:015 D„r m”tte han en man, medan han gick omkring villr†dig p†
	f„ltet; och mannen fr†gade honom: ˝Vad s”ker du?˝
037:016 Han svarade: ˝Jag s”ker efter mina br”der; s„g mig var de vakta
	sin hjord.˝
037:017 Mannen svarade: ˝De hava brutit upp h„rifr†n; ty jag h”rde dem
	s„ga: 'L†t oss g† till Dotain.'˝  D† gick Josef vidare efter
	sina br”der och fann dem i Dotan.
037:018 N„r de nu p† avst†nd fingo se honom, innan han „nnu hade hunnit
	fram till dem, lade de r†d om att d”da honom.
037:019 De sade till varandra: ˝Se, d„r kommer dr”mmaren.
037:020 Upp, l†t oss dr„pa honom och kasta honom i en brunn; sedan kunna
	vi s„ga att ett vilddjur har „tit upp honom.  S† f† vi se huru
	det g†r med hans dr”mmar.˝
037:021 Men n„r Ruben h”rde detta, ville han r„dda honom undan deras
	h„nder och sade: ˝L†t oss icke sl† ihj„l honom.˝
037:022 Ytterligare sade Ruben till dem: ˝Utgjuten icke blod; kasten
	honom i brunnen h„r i ”knen, men b„ren icke hand p† honom.˝  Han
	ville n„mligen r„dda honom undan deras h„nder och f”ra honom
	tillbaka till hans fader.
037:023 D† nu Josef kom fram till sina br”der, togo de av honom hans
	livkl„dnad, den fotsida kl„dnaden som han hade p† sig,
037:024 och grepo honom och kastade honom i brunnen; men brunnen var
	tom, intet vatten fanns d„ri.
037:025 D„refter satte de sig ned f”r att „ta.  N„r de d† lyfte upp sina
	”gon, fingo de se ett t†g av ismaeliter komma fr†n Gilead, och
	deras kameler voro lastade med dragantgummi, balsam och
	ladanum; de voro p† v„g med detta ned till Egypten.
037:026 D† sade Juda till sina br”der: ˝Vad gagn hava vi d„rav att vi
	dr„pa v†r broder och d”lja hans blod?˝
037:027 Nej, l†t oss s„lja honom till ismaeliterna; m† v†r hand icke
	komma vid honom, ty han „r ju v†r broder, v†rt eget k”tt.˝  Och
	hans br”der lydde honom.
037:028 D† nu midjanitiska k”pm„n kommo d„r f”rbi, drogo de upp Josef ur
	brunnen; och de s†lde Josef f”r tjugu siklar silver till
	ismaeliterna.  Dessa f”rde s† Josef till Egypten.

037:029 N„r sedan Ruben kom tillbaka till brunnen, se, d† fanns Josef
	icke i brunnen.  D† rev han s”nder sina kl„der
037:030 och v„nde tillbaka till sina br”der och sade: ˝Gossen „r icke
	d„r, vart skall jag nu taga v„gen?˝
037:031 Men de togo Josefs livkl„dnad och slaktade en bock och doppade
	kl„dnaden i blodet;
037:032 d„refter s„nde de den fotsida livkl„dnaden hem till sin fader
	och l„to s„ga: ˝Denna har vi funnit; se efter, om det „r din
	sons livkl„dnad eller icke.˝
037:033 Och han k„nde igen den och sade: ˝Det „r min sons livkl„dnad;
	ett vilddjur har „tit upp honom, f”rvisso „r Josef ihj„lriven.˝
037:034 Och Jakob rev s”nder sina kl„der och svepte s„cktyg om sina
	l„nder och s”rjde sin son i l†ng tid.
037:035 Och alla hans s”ner och alla hans d”ttrar kommo f”r att tr”sta
	honom; men han ville icke l†ta tr”sta sig, utan sade: ˝Jag skall
	med sorg fara ned i d”dsriket till min son.˝  S† begr„t hans
	fader honom.

037:036 Men medaniterna f”rde honom till Egypten och s†lde honom till
	Potifar, som var hovman hos Farao och h”vitsman f”r drabanterna.
038:001 Vid den tiden begav sig Juda †stad bort ifr†n sina br”der och
	sl”t sig till en man i Adullam, som hette Hira.
038:002 D„r fick Juda se dottern till en kananeisk man som hette Sua,
	och han tog henne till sig och gick in till henne.
038:003 Och hon blev havande och f”dde en son, och han fick namnet Er.
038:004 Źter blev hon havande och f”dde en son och gav honom namnet
	Onan.
038:005 Och hon f”dde „nnu en son, och †t denne gav hon namnet Sela; och
	n„r han f”ddes, var Juda i Kesib.
038:006 Och Juda tog †t Er, sin f”rstf”dde, en hustru som hette Tamar.
038:007 Men Er, Judas f”rstf”dde, misshagade HERREN; d„rf”r d”dade
	HERREN honom.
038:008 D† sade Juda till Onan: ˝G† in till din broders hustru, „kta
	henne i din broders st„lle och skaffa avkomma †t din broder.˝
038:009 Men eftersom Onan visste att avkomman icke skulle bliva hans
	egen, l„t han, n„r han gick in till sin broders hustru, det
	spillas p† jorden, f”r att icke giva avkomma †t sin broder.
038:010 Men det misshagade HERREN att han gjorde s†; d„rf”r d”dade han
	ocks† honom.
038:011 D† sade Juda till sin sonhustru Tamar: ˝Stanna s†som „nka i din
	faders hus, till dess min son Sela bliver fullvuxen.˝  Han
	fruktade n„mligen att annars ocks† denne skulle d”, likasom hans
	br”der.  S† gick Tamar bort och stannade i sin faders hus.

038:012 En l†ng tid d„refter dog Suas dotter, Judas hustru.  Och efter
	sorgetidens slut gick Juda med sin v„n adullamiten Hira upp till
	Timna, f”r att se efter dem som klippte hans f†r.
038:013 N„r man nu ber„ttade f”r Tamar att hennes sv„rfader gick upp
	till Timna f”r att klippa sina f†r,
038:014 lade hon av sig sina „nkekl„der och bet„ckte sig med en sl”ja
	och h”ljde in sig och satte sig vid porten till Enaim p† v„gen
	till Timna.  Ty hon s†g, att fast„n Sela var fullvuxen, blev hon
	likv„l icke given †t honom till hustru.
038:015 D† nu Juda fick se henne, trodde han att hon var en sk”ka; hon
	hade ju n„mligen sitt ansikte bet„ckt.
038:016 Och han vek av till henne, d„r hon satt vid v„gen, och sade:
	˝Kom, l†t mig g† in till dig.˝  Ty han visste icke att det var
	hans sonhustru.  Hon svarade: ˝Vad vill du giva mig f”r att f†
	g† in till mig?˝
038:017 Han sade: ˝Jag vill s„nda dig en killing ur min hjord.˝  Hon
	svarade: ˝Ja, om du giver mig pant, till dess du s„nder den.˝
038:018 Han sade: ˝Vad skall jag d† giva dig i pant?˝  Hon svarade: ˝Din
	signetring, din snodd och staven som du har i din hand.˝  D† gav
	han henne detta och gick in till henne, och hon blev havande
	genom honom.
038:019 Och hon stod upp och gick d„rifr†n och lade av sin sl”ja och
	kl„dde sig †ter i sina „nkekl„der.
038:020 Och Juda s„nde killingen med sin v„n adullamiten, f”r att f†
	igen panten av kvinnan; men denne fann henne icke.
038:021 Och han fr†gade folket d„r p† orten och sade: ˝Var „r
	tempelt„rnan, hon som satt i Enaim vid v„gen?˝  De svarade: ˝H„r
	har ingen tempelt„rna varit.˝
038:022 Och han kom tillbaka till Juda och sade: ˝Jag har icke funnit
	henne; d„rtill s„ger folket p† orten att ingen tempelt„rna har
	varit d„r.˝
038:023 D† sade Juda: ˝M† hon d† beh†lla det, s† att vi icke draga
	sm„lek ”ver oss.  Jag har nu s„nt killingen, men du har icke
	funnit henne.˝

038:024 Vid pass tre m†nader d„refter blev s† ber„ttat f”r Juda: ˝Din
	sonhustru Tamar har bedrivit otukt, och i otukt har hon blivit
	havande.˝  Juda sade: ˝F”ren ut henne till att br„nnas.˝
038:025 Men n„r hon f”rdes ut, s„nde hon bud till sin sv„rfader och l„t
	s„ga: ˝Genom en man som „r „gare till detta har jag blivit
	havande.˝  Och hon l„t s„ga: ˝Se efter, vem denna signetring,
	dessa snodder och denna stav tillh”ra.˝
038:026 Och Juda k„nde igen dem och sade: ˝Hon „r i sin r„tt mot mig,
	eftersom jag icke har givit henne †t min son Sela.˝  Men han kom
	icke mer vid henne.

038:027 N„r hon nu skulle f”da, se, d† funnos tvillingar i hennes liv.
038:028 Och i f”dslostunden stack den ene fram en hand; d† tog
	hj„lpkvinnan en r”d tr†d och band den om hans hand och sade:
	˝Denne kom f”rst fram.˝
038:029 Men n„r han d„refter †ter drog sin hand tillbaka, se, d† kom
	hans broder fram; och hon sade: ˝Varf”r har du tr„ngt dig fram?˝
	Och han fick namnet <sp„rr>Peres</sp„rr>.
038:030 D„refter kom hans broder fram, han som hade den r”da tr†den om
	sin hand, och han fick namnet Sera.

039:001 Och Josef f”rdes ned till Egypten; och Potifar, som var hovman
	hos Farao och h”vitsman f”r drabanterna, en egyptisk man, k”pte
	honom av ismaeliterna som hade f”rt honom ditned.
039:002 Och HERREN var med Josef, s† att han blev en lyckosam man.  Och
	han vistades i sin herres, egyptierns, hus;
039:003 och hans herre s†g att HERREN var med honom, ty allt vad han
	gjorde l„t HERREN lyckas v„l under hans hand.
039:004 Och Josef fann n†d f”r hans ”gon och fick betj„na honom.  Och
	han satte honom ”ver sitt hus, och allt vad han „gde l„mnade han
	i hans v†rd.
039:005 Och fr†n den stund d† han hade satt honom ”ver sitt hus och ”ver
	allt vad han „gde, v„lsignade HERREN egyptierns hus, f”r Josefs
	skull; och HERRENS v„lsignelse vilade ”ver allt vad han „gde,
	hemma och p† marken.
039:006 D„rf”r ”verl„t han i Josefs v†rd allt vad han „gde, och sedan
	han hade f†tt honom till sin hj„lp, bekymrade han sig icke om
	n†got, utom maten som han sj„lv †t.

	Men Josef hade en sk”n gestalt och var sk”n att sk†da.
039:007 Och efter en tid h„nde sig att hans herres hustru kastade sina
	”gon p† Josef och sade: ˝Ligg hos mig.˝
039:008 Men han ville icke, utan sade till sin herres hustru: ˝Se,
	alltsedan min herre har tagit mig till sin hj„lp, bekymrar han
	sig icke om n†got i huset, och allt vad han „ger har han l„mnat
	i min v†rd.
039:009 Han har i detta hus icke st”rre makt „n jag, och intet annat har
	han f”rbeh†llit sig „n dig allena, eftersom du „r hans hustru.
	Huru skulle jag d† kunna g”ra s† mycket ont och synda mot Gud?˝
039:010 Och fast„n hon talade s†dant dag efter dag till Josef, h”rde han
	dock icke p† henne och ville icke ligga hos henne eller vara med
	henne.
039:011 Men en dag d† han kom in i huset f”r att f”rr„tta sina sysslor,
	och ingen av husfolket var tillst„des d„rinne,
039:012 fattade hon honom i manteln och sade: ˝Ligg hos mig.˝  Men han
	l„mnade manteln i hennes hand och flydde och kom ut.
039:013 D† hon nu s†g att han hade l„mnat sin mantel i hennes hand och
	flytt ut,
039:014 ropade hon p† sitt husfolk och sade till dem: ˝Sen h„r, han har
	f”rt hit till oss en hebreisk man, f”r att denne skulle locka
	oss till l„ttf„rdighet.  Han kom in till mig och ville ligga hos
	mig; men jag ropade med h”g r”st.
039:015 Och n„r han h”rde att jag hov upp min r”st och ropade, l„mnade
	han sin mantel kvar hos mig och flydde och kom ut.˝
039:016 Och hon l„t hans mantel ligga kvar hos sig, till dess hans herre
	kom hem;
039:017 d† ber„ttade hon f”r honom detsamma; hon sade: ˝Den hebreiske
	tj„naren som du har f”rt hit till oss kom in till mig, och
	ville locka mig till l„ttf„rdighet.
039:018 Men d† jag hov upp min r”st och ropade, l„mnade han sin mantel
	kvar hos mig och flydde ut.˝
039:019 N„r nu hans herre h”rde vad hans hustru ber„ttade f”r honom,
	n„mligen att hans tj„nare hade betett sig mot henne p† detta
	s„tt, blev hans vrede uppt„nd.
039:020 Och Josefs herre tog honom och l„t s„tta honom i det f„ngelse
	d„r konungens f†ngar sutto f„ngslade; d„r fick han d† vara i
	f„ngelse.
039:021 Men HERREN var med Josef och f”rskaffade honom ynnest och l„t
	honom finna n†d hos f”rest†ndaren f”r f„ngelset.
039:022 Och f”rest†ndaren f”r f„ngelset l„t alla f†ngar som sutto i
	f„ngelset st† under Josefs uppsikt; och allt vad d„r skulle
	g”ras, det gjordes genom honom.
039:023 F”rest†ndaren f”r f„ngelset tog sig alls icke av n†got som Josef
	hade om hand, eftersom HERREN var med denne; och vad han gjorde,
	det l„t HERREN lyckas v„l.
040:001 En tid h„refter h„nde sig att den egyptiske konungens munsk„nk
	och hans bagare f”rsyndade sig mot sin herre, konungen av
	Egypten.
040:002 Och Farao blev f”rt”rnad p† sina tv† hovm„n, ”verste munsk„nken
	och ”verste bagaren,
040:003 och l„t s„tta dem i f”rvar i drabanth”vitsmannens hus, i samma
	f„ngelse d„r Josef satt f†ngen.
040:004 Och h”vitsmannen f”r drabanterna anst„llde Josef hos dem till
	att betj„na dem; och de sutto d„r i f”rvar en tid.

040:005 Medan nu den egyptiske konungens munsk„nk och bagare sutto
	f†ngna i f„ngelset, hade de b†da under samma natt var sin dr”m,
	vardera med sin s„rskilda betydelse.
040:006 Och n„r Josef om morgonen kom in till dem, fick han se att de
	voro bedr”vade.
040:007 D† fr†gade han Faraos hovm„n, som med honom sutto i f”rvar i
	hans herres hus: ˝Varf”r sen I s† sorgsna ut i dag?˝
040:008 De svarade honom: ˝Vi hava haft en dr”m, och ingen finnes, som
	kan uttyda den.˝  Josef sade till dem: ˝Att giva uttydningen „r
	ju Guds sak; f”rt„ljen dr”mmen f”r mig.˝

040:009 D† f”rt„ljde ”verste munsk„nken sin dr”m f”r Josef och sade till
	honom: ˝Jag dr”mde att ett vintr„d stod framf”r mig;
040:010 p† vintr„det voro tre rankor, och knappt hade det skjutit skott,
	s† slogo dess blommor ut och dess klasar buro mogna druvor.
040:011 Och jag hade Faraos b„gare i min hand, och jag tog druvorna och
	pressade ut dem i Faraos b„gare och gav Farao b„garen i handen.˝
040:012 D† sade Josef till honom: ˝Detta „r uttydningen: de tre rankorna
	betyda tre dagar;
040:013 om tre dagar skall Farao upph”ja ditt huvud och s„tta dig †ter
	p† din plats, s† att du f†r giva Farao b„garen i handen likasom
	f”rut, d† du var hans munsk„nk.
040:014 Men t„nk p† mig, n„r det g†r dig v„l, s† att du g”r
	barmh„rtighet med mig och n„mner om mig f”r Farao och skaffar
	mig ut fr†n detta hus;
040:015 ty jag „r med or„tt bortf”rd fr†n hebr‚ernas land, och icke
	heller h„r har jag gjort n†got varf”r jag borde s„ttas i
	f„ngelse.˝

040:016 D† nu ”verste bagaren s†g att Josef hade givit en god uttydning,
	sade han till honom: ˝Ocks† jag hade en dr”m.  Jag tyckte att
	jag bar tre vetebr”dskorgar p† mitt huvud.
040:017 Och i den ”versta korgen funnos bakverk av alla slag, s†dant som
	Farao pl„gar „ta; men f†glarna †to d„rav ur korgen p† mitt
	huvud.˝
040:018 D† svarade Josef och sade: ˝Detta „r uttydningen: de tre
	korgarna betyda tre dagar;
040:019 om tre dagar skall Farao upph”ja ditt huvud och taga det av
	dig; han skall upph„nga dig p† tr„, och f†glarna skola „ta ditt
	k”tt.˝

040:020 P† tredje dagen d„refter, d† det var Faraos f”delsedag, gjorde
	denne ett g„stabud f”r alla sina tj„nare.  D† upph”jde han, bland
	sina tj„nare, s†v„l ”verste munsk„nkens huvud som ”verste
	bagarens.
040:021 Han insatte ”verste munsk„nken †ter i hans „mbete, s† att han
	fick giva Farao b„garen i handen;
040:022 men ”verste bagaren l„t han upph„nga, s†som Josef hade sagt dem
	i sin uttydning.
040:023 Men ”verste munsk„nken t„nkte icke p† Josef, utan gl”mde honom.
041:001 Tv† †r d„refter h„nde sig att Farao hade en dr”m.  Han tyckte
	sig st† vid Nilfloden.
041:002 Och han s†g sju kor, vackra och feta, stiga upp ur floden, och
	de betade i vassen.
041:003 Sedan s†g han sju andra kor, fula och magra, stiga upp ur
	floden; och de st„llde sig bredvid de f”rra korna p† stranden av
	floden.
041:004 Och de fula och magra korna †to upp de sju vackra och feta
	korna.  D„refter vaknade Farao.
041:005 Men han somnade †ter in och s†g d† i dr”mmen sju ax, frodiga och
	vackra, v„xa p† samma str†.
041:006 Sedan s†g han sju andra ax skjuta upp, tunna och svedda av
	”stanvinden;
041:007 och de tunna axen uppslukade de sju frodiga och fulla axen.
	D„refter vaknade Farao och fann att det var en dr”m.

041:008 D† han nu om morgonen var orolig till sinnes, s„nde han ut och
	l„t kalla till sig alla sp†m„n och alla vise i Egypten.  Och
	Farao f”rt„ljde sina dr”mmar f”r dem; men ingen fanns, som kunde
	uttyda dem f”r Farao.
041:009 D† talade ”verste munsk„nken till Farao och sade: ˝Jag m†ste i
	dag p†minna om mina synder.
041:010 N„r Farao en g†ng var f”rt”rnad p† sina tj„nare, satte han mig
	j„mte ”verste bagaren i f„ngelse i drabanth”vitsmannens hus.
041:011 D† hade vi b†da, jag och han, under samma natt en dr”m, och v†ra
	dr”mmar hade var sin s„rskilda betydelse.
041:012 Och j„mte oss var d„r en ung hebr‚, som var tj„nare hos
	h”vitsmannen f”r drabanterna.  F”r honom f”rt„ljde vi v†ra
	dr”mmar, och han uttydde dem f”r oss; efter som var och en hade
	dr”mt gav han en uttydning.
041:013 Och s†som han uttydde f”r oss, s† gick det.  Jag blev †ter
	insatt p† min plats, och den andre blev upph„ngd.˝

041:014 D† s„nde Farao och l„t kalla Josef till sig; och man skyndade
	att f”ra honom ut ur f„ngelset.  Och han l„t raka sig och bytte
	om kl„der och kom inf”r Farao.
041:015 Och Farao sade till Josef: ˝Jag har haft en dr”m, och ingen
	finnes, som kan uttyda den.  Men jag har h”rt s„gas om dig, att
	allenast du f†r h”ra en dr”m, kan du uttyda den.˝
041:016 Josef svarade Farao och sade: ˝I min makt st†r det icke; men Gud
	skall giva Farao ett lyckosamt svar.˝
041:017 D† sade Farao till Josef: ˝Jag dr”mde att jag stod p† stranden
	av Nilfloden.
041:018 Och jag s†g sju kor stiga upp ur floden, feta och vackra, och de
	betade i vassen.
041:019 Sedan s†g jag sju andra kor stiga upp, avfallna och mycket fula
	och magra; i hela Egyptens land har jag icke sett n†gra s† fula
	som dessa.
041:020 Och de magra och fula korna †to upp de sju f”rsta, feta korna.
041:021 Men n„r de hade sv„ljt ned dem, kunde man icke m„rka att de hade
	sv„ljt ned dem, utan de f”rblevo fula s†som f”rut.  D„refter
	vaknade jag.
041:022 Źter dr”mde jag och s†g d† sju ax, fulla och vackra, v„xa p†
	samma str†.
041:023 Sedan s†g jag sju andra ax skjuta upp, f”rtorkade, tunna och
	svedda av ”stanvinden;
041:024 och de tunna axen uppslukade de sju vackra axen.  Detta omtalade
	jag f”r sp†m„nnen; men ingen fanns, som kunde f”rklara det f”r
	mig.˝

041:025 D† sade Josef till Farao: ˝Faraos dr”mmar hava en och samma
	betydelse; vad Gud „mnar g”ra, det har han f”rkunnat f”r Farao.
041:026 De sju vackra korna betyda sju †r, de sju vackra axen betyda ock
	sju †r; dr”mmarna hava en och samma betydelse.
041:027 Och de sju magra och fula korna som stego upp efter dessa betyda
	sju †r, s† ock de sju tomma axen, de som voro svedda av
	”stanvinden; sju hunger†r skola n„mligen komma.
041:028 Detta menade jag, n„r jag sade till Farao: Vad Gud „mnar g”ra,
	det har han l†tit Farao veta.
041:029 Se, sju †r skola komma med stor ymnighet ”ver hela Egyptens
	land.
041:030 Men efter dem skola sju hunger†r intr„ffa, s†dana, att man skall
	f”rg„ta all den f”rra ymnigheten i Egyptens land, och
	hungersn”den skall f”rt„ra landet.
041:031 Och man skall icke hava n†got minne av den f”rra ymnigheten i
	landet, f”r den hungersn”ds skull som sedan kommer, ty den skall
	bliva mycket sv†r.
041:032 Men att Farao har haft dr”mmen tv† g†nger, det betyder att detta
	„r av Gud best„mt, och att Gud skall l†ta det ske snart.
041:033 M† nu allts† Farao utse en f”rst†ndig och vis man, som han kan
	s„tta ”ver Egyptens land.
041:034 M† Farao g”ra s†; m† han ock f”rordna tillsyningsm„n ”ver landet
	och taga upp femtedelen av avkastningen i Egyptens land under de
	sju ymniga †ren.
041:035 M† man under dessa kommande goda †r samla in allt som kan tj„na
	till f”da och hopf”ra s„d under Faraos v†rd i st„derna, f”r att
	tj„na till f”da, och m† man sedan f”rvara den,
041:036 s† att dessa f”do„mnen finnas att tillg† f”r landet under de sju
	hunger†r som skola komma ”ver Egyptens land.  S† skall landet
	icke beh”va f”rg†s genom hungersn”den.˝

041:037 Det talet behagade Farao och alla hans tj„nare.
041:038 Och Farao sade till sina tj„nare: ˝Kunna vi finna n†gon i vilken
	Guds Ande s† „r som i denne?˝
041:039 Och Farao sade till Josef: ˝Eftersom Gud har kungjort f”r dig
	allt detta, finnes ingen som „r s† f”rst†ndig och vis som du.
041:040 Du skall f”rest† mitt hus, och efter dina befallningar skall
	allt mitt folk r„tta sig; allenast d„ri att tronen f”rbliver min
	vill jag vara f”rmer „n du.˝
041:041 Ytterligare sade Farao till Josef: ˝Jag s„tter dig nu ”ver hela
	Egyptens land.˝
041:042 Och Farao tog ringen av sin hand och satte den p† Josefs hand
	och l„t kl„da honom i kl„der av fint linne och h„ngde den
	gyllene kedjan om hans hals.
041:043 Och han l„t honom †ka i vagnen n„rmast efter sin egen, och man
	utropade framf”r honom ˝<sp„rr>abrek</sp„rr>˝.  Och han satte
	honom ”ver hela Egyptens land.
041:044 Och Farao sade till Josef: ˝Jag „r Farao; utan din vilja skall
	ingen i hela Egyptens land lyfta hand eller fot.˝
041:045 Och Farao gav Josef namnet Safenat-Panea och gav honom till
	hustru Asenat, dotter till Poti-Fera, pr„sten i On.  Och Josef
	begav sig ut och bes†g Egyptens land.

041:046 Josef var trettio †r gammal, n„r han stod inf”r Farao, konungen i
	Egypten.  Och Josef gick ut ifr†n Farao och f„rdades omkring i
	hela Egyptens land.
041:047 Och landet gav under de sju ymniga †ren avkastning i ”verfl”d
041:048 och under dessa sju †r som kommo i Egyptens land samlade han in
	allt som kunde tj„na till f”da och lade upp det i st„derna.  I
	var s„rskild stad lade han upp de f”do„mnen som man h„mtade
	ifr†n f„lten d„romkring.
041:049 S† hopf”rde Josef s„d i stor myckenhet, s†som sanden i havet,
	till dess man m†ste upph”ra att h†lla r„kning p† den, eftersom
	det var om”jligt att h†lla r„kning p† den.

041:050 Och †t Josef f”ddes tv† s”ner, innan n†got hunger†r kom; de
	f”ddes †t honom av Asenat, dotter till Poti-Fera, pr„sten i On.
041:051 Och Josef gav †t den f”rstf”dde namnet
	<sp„rr>Manasse</sp„rr>, ˝ty˝, sade han, ˝Gud har l†tit mig
	f”rg„ta all min olycka och hela min faders hus.˝
041:052 Och †t den andre gav han namnet <sp„rr>Efraim</sp„rr>, ˝ty˝,
	sade han, ˝Gud har gjort mig fruktsam i mitt lidandes land˝.

041:053 Men de sju ymniga †ren som f”rst hade kommit i Egyptens land
	gingo till „nda;
041:054 sedan begynte de sju hunger†ren, s†som Josef hade f”rutsagt.
	Och hungersn”d uppstod i alla andra l„nder; men i Egyptens land
	fanns br”d ”verallt.
041:055 Och n„r hela Egyptens land begynte hungra och folket ropade till
	Farao efter br”d, sade Farao till alla egyptier: ˝G†n till
	Josef, och g”ren vad han s„ger eder.˝
041:056 N„r nu allts† hungersn”d var ”ver hela landet, ”ppnade Josef
	alla f”rr†dshus och s†lde s„d †t egyptierna.  Men hungersn”den
	blev allt st”rre i Egyptens land;
041:057 och fr†n alla l„nder kom man till Josef i Egypten f”r att k”pa
	s„d, ty hungersn”den blev allt st”rre i alla l„nder.

042:001 Men n„r Jakob f”rnam att s„d fanns i Egypten, sade han till sina
	s”ner: ˝Varf”r st†n I s† r†dl”sa?˝
042:002 Och han sade vidare: ˝Se, jag har h”rt att i Egypten finnes s„d;
	faren ditned och k”pen d„rifr†n s„d †t oss, f”r att vi m† leva
	och icke d”.˝
042:003 D† foro tio av Josefs br”der ned f”r att k”pa s„d i Egypten.
042:004 Men Benjamin, Josefs broder, blev icke av Jakob s„nd †stad med
	sina br”der, ty han fruktade att n†gon olycka kunde h„nda honom.
042:005 S† kommo d†, bland de andra, ocks† Israels s”ner f”r att k”pa
	s„d; ty hungersn”d r†dde i Kanaans land.

042:006 Och Josef var den som hade att befalla i landet; det var han som
	s†lde s„d †t allt folket i landet.  D† nu Josefs br”der kommo
	dit, f”llo de ned till jorden p† sitt ansikte inf”r honom.
042:007 N„r d† Josef fick se sina br”der, k„nde han igen dem; men han
	st„llde sig fr„mmande mot dem och tilltalade dem h†rt och
	fr†gade dem: ˝Varifr†n kommen I?˝  De svarade: ˝Fr†n Kanaans
	land, f”r att k”pa s„d till f”da †t oss.˝
042:008 Och fast„n Josef k„nde igen sina br”der, k„nde de icke igen
	honom.
042:009 Men Josef t„nkte p† de dr”mmar som han hade dr”mt om dem.  Och
	han sade till dem: ˝I „ren spejare, I haven kommit f”r att se
	efter, var landet „r utan skydd.˝
042:010 De svarade honom: ˝Nej, herre, dina tj„nare hava kommit f”r att
	k”pa s„d till f”da †t sig.
042:011 Vi „ro alla s”ner till en och samma man; vi „ro redliga m„n,
	dina tj„nare „ro inga spejare.˝
042:012 Men han sade till dem: ˝Jo, I haven kommit f”r att se efter, var
	landet „r utan skydd.˝
042:013 De svarade: ˝Vi, dina tj„nare, „ro tolv br”der, s”ner till en
	och samma man i Kanaans land; men den yngste „r nu hemma hos v†r
	fader, och en „r icke mer till.˝
042:014 Josef sade till dem: ˝Det „r s†som jag sade eder: I „ren
	spejare.
042:015 Och p† detta s„tt vill jag pr”va eder: s† sant Farao lever,
	I skolen icke slippa h„rifr†n, med mindre eder yngste broder
	kommer hit.
042:016 En av eder m† fara och h„mta hit eder broder.  Men I andra
	skolen stanna s†som f†ngar, f”r att jag s† m† pr”va om I haven
	talat sanning.  Ty om s† icke „r, d† „ren I spejare, s† sant
	Farao lever.˝
042:017 D„refter l„t han h†lla dem allasammans i f„ngelse under tre
	dagar.

042:018 Men p† tredje dagen sade Josef till dem: ˝Om I viljen leva, s†
	g”ren p† detta s„tt, ty jag fruktar Gud:
042:019 „ren I redliga m„n, s† m† en av eder, I br”der, stanna s†som
	f†nge i huset d„r I haven suttit f„ngslade; men I andra m†n fara
	eder v„g, och f”ra hem med eder den s„d som I haven k”pt till
	hj„lp mot hungersn”den hemma hos eder.
042:020 F”ren sedan eder yngste broder hit till mig; om s† edra ord visa
	sig vara sanna, skolen I slippa att d”.˝  Och de m†ste g”ra s†.
042:021 Men de sade till varandra: ˝F”rvisso hava vi dragit skuld ”ver
	oss genom det som vi gjorde mot v†r broder; ty vi s†go hans
	sj„ls †ngest, n„r han bad oss om misskund, och vi ville dock
	icke lyssna till honom.  D„rf”r hava vi sj„lva kommit i denna
	†ngest.˝
042:022 Ruben svarade dem: ˝Sade jag icke till eder: 'F”rsynden eder
	icke p† gossen'?  Men I lyssnaden icke till mig; se, d„rf”r
	utkr„ves nu hans blod.˝
042:023 Men de visste icke att Josef f”rstod detta, ty han talade med
	dem genom tolk.
042:024 Och han v„nde sig bort ifr†n dem och gr„t.  Sedan v„nde han sig
	†ter till dem och talade med dem; och han tog Simeon ut ur deras
	krets och l„t f„ngsla honom inf”r deras ”gon.

042:025 Och Josef bj”d att man skulle fylla deras s„ckar med s„d, och
	l„gga vars och ens penningar tillbaka i hans s„ck, och giva dem
	kost f”r resan.  Och man gjorde s† med dem.
042:026 Och de lastade s„den p† sina †snor och foro d„rifr†n.
042:027 Men n„r vid ett vilost„lle en av dem ”ppnade sin s„ck f”r att
	giva foder †t sin †sna, fick han se sina penningar ligga ”verst
	i s„cken.
042:028 D† sade han till sina br”der: ˝Mina penningar hava blivit lagda
	hit tillbaka; se, de „ro h„r i min s„ck.˝  D† blevo de utom sig
	av h„pnad och s†go f”rskr„ckta p† varandra och sade: ˝Vad har
	Gud gjort mot oss!˝

042:029 N„r de kommo hem till sin fader Jakob i Kanaans land, ber„ttade
	de f”r honom allt vad som hade h„nt dem och sade:
042:030 ˝Mannen som var herre d„r i landet tilltalade oss h†rt och
	behandlade oss s†som om vi ville bespeja landet.
042:031 Men vi sade till honom: 'Vi „ro redliga m„n och inga spejare;
042:032 vi „ro tolv br”der, samma faders s”ner; en „r icke mer till, och
	den yngste „r nu hemma hos v†r fader i Kanaans land.'
042:033 Men mannen som var herre i landet svarade oss: 'D„rav skall jag
	veta att I „ren redliga m„n: l„mnen kvar hos mig en av eder, I
	br”der; tagen s† vad I haven k”pt till hj„lp mot hungersn”den
	hemma hos eder, och faren eder v„g.
042:034 Sedan m†n I f”ra eder yngste broder hit till mig, s† kan jag
	veta att I icke „ren spejare, utan redliga m„n.  D† skall jag
	giva eder broder tillbaka †t eder, och I skolen fritt f† draga
	omkring i landet.

042:035 N„r de sedan t”mde sina s„ckar, fann var och en sin penningpung
	i sin s„ck.  Och d† de och deras fader fingo se penningpungarna,
	blevo de f”rskr„ckta.
042:036 Och Jakob, deras fader, sade till dem: ˝I g”ren mig barnl”s;
	Josef „r borta, Simeon „r borta, Benjamin viljen I ock taga
	ifr†n mig; ”ver mig kommer allt detta.˝
042:037 D† svarade Ruben sin fader och sade: ˝Mina b†da s”ner m† du
	d”da, om jag icke f”r honom †ter till dig.  Anf”rtro honom †t
	mig, jag skall f”ra honom tillbaka till dig.˝
042:038 Men han svarade: ˝Min son f†r icke fara ditned med eder.  Hans
	broder „r ju d”d, och han „r allena kvar; om nu n†gon olycka
	h„nde honom p† den resa I viljen f”retaga, s† skullen I bringa
	mina gr† h†r med sorg ned i d”dsriket.˝
043:001 Men hungersn”den var sv†r i landet.
043:002 Och n„r de hade f”rt„rt den s„d som de hade h„mtat fr†n Egypten,
	sade deras fader till dem: ˝Faren tillbaka och k”pen litet s„d
	till f”da †t oss.˝
043:003 Men Juda svarade honom och sade: ˝Mannen betygade h”gtidligt och
	sade till oss: 'I f†n icke komma inf”r mitt ansikte, med mindre
	eder broder „r med eder.'
043:004 Om du nu l†ter v†r broder f”lja med oss, s† skola vi fara ned
	och k”pa s„d till f”da †t dig.
043:005 Men om du icke l†ter honom f”lja med oss, s† vilja vi icke fara,
	ty mannen sade till oss: 'I f†n icke komma inf”r mitt ansikte,
	med mindre eder broder „r med eder.'
043:006 D† sade Israel: ˝Varf”r gjorden I s† illa mot mig och ber„ttaden
	f”r mannen att I haden „nnu en broder?˝
043:007 De svarade: ˝Mannen fr†gade noga om oss och v†r sl„kt; han sade:
	'Lever eder fader „nnu?  Haven I n†gon broder?'  D† omtalade vi
	f”r honom huru det f”rh”ll sig.  Kunde vi veta att han skulle
	s„ga: 'F”ren eder broder hitned'?˝
043:008 Och Juda sade till sin fader Israel: ˝L†t ynglingen f”lja med
	mig, s† vilja vi st† upp och begiva oss †stad, f”r att vi m†
	leva och icke d”, vi sj„lva och du och v†ra kvinnor och barn.
043:009 Jag vill ansvara f”r honom; av min hand m† du utkr„va honom.  Om
	jag icke f”r honom †ter till dig och st„ller honom inf”r ditt
	ansikte, s† vill jag vara en syndare inf”r dig i all min tid.
043:010 Sannerligen, om vi icke hade dr”jt s† l„nge, s† skulle vi redan
	hava varit tillbaka f”r andra g†ngen.˝
043:011 D† svarade deras fader Israel dem: ˝M†ste det s† vara, s† g”ren
	nu p† detta s„tt: tagen av landets b„sta frukt i edra s„ckar och
	f”ren det till mannen s†som sk„nk, litet balsam och litet
	honung, dragantgummi och ladanum, pistacien”tter och mandlar.
043:012 Och tagen dubbla summan penningar med eder, s† att I f”ren
	tillbaka dit med eder de penningar som I haven f†tt igen ”verst
	i edra s„ckar.  Kanh„nda var det ett misstag.
043:013 Tagen ock eder broder med eder, och st†n upp och faren tillbaka
	till mannen.
043:014 Men Gud den Allsm„ktige l†te eder finna barmh„rtighet inf”r
	mannen, s† att han tillst„djer eder andre broder och Benjamin
	att †terv„nda med eder.  Men skall jag bliva barnl”s, s† m† det
	d† ske.˝

043:015 D† togo m„nnen de n„mnda sk„nkerna och togo med sig dubbla
	summan penningar, d„rtill ock Benjamin, och stodo upp och foro
	ned till Egypten och tr„dde inf”r Josef.
043:016 D† nu Josef s†g att Benjamin var med dem, sade han till sin
	hovm„stare: ˝F”r dessa m„n in i mitt hus; och l†t slakta och
	tillreda en m†ltid, ty m„nnen skola „ta middag med mig.˝
043:017 Och mannen gjorde s†som Josef hade sagt och f”rde m„nnen in i
	Josefs hus.
043:018 Och m„nnen blevo f”rskr„ckta, n„r de f”rdes in i Josefs hus; de
	sade: ˝Det „r p† grund av penningarna vi f”ras hitin, de
	penningar som f”rra g†ngen kommo tillbaka i v†ra s„ckar; ty han
	vill nu st”rta sig p† oss och ”verfalla oss och g”ra oss sj„lva
	till tr„lar och taga ifr†n oss v†ra †snor.˝
043:019 Och de tr„dde fram till Josefs hovm„stare och talade med honom
	vid ing†ngen till huset
043:020 och sade: ˝H”r oss, herre.  N„r vi f”rra g†ngen voro h„rnere f”r
	att k”pa s„d till f”da †t oss
043:021 och sedan kommo till ett vilost„lle och ”ppnade v†ra s„ckar, d†
	fann var och en av oss sina penningar ”verst i sin s„ck,
	penningarna till deras fulla vikt; dem hava vi nu f”rt tillbaka
	med oss.
043:022 Och vi hava tagit andra penningar med oss f”r att k”pa s„d till
	f”da †t oss.  Vi veta icke vem som hade lagt penningarna i v†ra
	s„ckar.˝
043:023 D† svarade han: ˝Varen vid gott mod, frukten icke; det „r eder
	Gud och eder faders Gud som har l†tit eder finna en skatt i edra
	s„ckar; edra penningar har jag f†tt.˝  Sedan h„mtade han Simeon
	ut till dem.
043:024 Och han f”rde m„nnen in i Josefs hus och gav dem vatten till att
	tv† sina f”tter och gav foder †t deras †snor.
043:025 Och de st„llde i ordning sina sk„nker, till dess Josef skulle
	komma hem om middagen; ty de hade f†tt h”ra att de skulle „ta
	d„r.

043:026 N„r sedan Josef hade kommit hem, f”rde de sk„nkerna, som de hade
	med sig, in till honom i huset och f”llo ned f”r honom till
	jorden.
043:027 Och han h„lsade dem och fr†gade: ˝St†r det v„l till med eder
	fader, den gamle, som I taladen om?  Lever han „nnu?˝
043:028 De svarade: ˝Ja, det st†r v„l till med v†r fader, din tj„nare;
	han lever „nnu.˝  Och de bugade sig och f”llo ned f”r honom.
043:029 Och n„r han lyfte upp sina ”gon och fick se sin broder Benjamin,
	sin moders son, fr†gade han: ˝Žr detta eder yngste broder, den
	som I taladen om med mig?˝  D„rp† sade han: ˝Gud vare dig n†dig,
	min son.˝
043:030 Men Josef br”t av sitt tal, ty hans hj„rta uppr”rdes av k„rlek
	till brodern, och han s”kte tillf„lle att gr†ta ut och gick in i
	sin kammare och gr„t d„r.
043:031 D„refter, sedan han hade tvagit sitt ansikte, gick han †ter ut
	och betvang sig och sade: ˝S„tten fram mat.˝
043:032 Och de satte fram s„rskilt f”r honom och s„rskilt f”r dem och
	s„rskilt f”r de egyptier som †to tillsammans med honom; ty
	egyptierna f† icke „ta tillsammans med hebr‚erna; s†dant „r
	n„mligen en styggelse f”r egyptierna.
043:033 Och de fingo sina platser mitt emot honom, den f”rstf”dde fr„mst
	s†som den f”rstf”dde, sedan de yngre, var och en efter sin
	†lder; och m„nnen s†go med f”rundran p† varandra.
043:034 Och han l„t b„ra till dem av r„tterna p† sitt bord, och Benjamin
	fick fem g†nger s† mycket som var och en av de andra.  Och de
	drucko sig glada med honom.
044:001 D„refter bj”d han sin hovm„stare och sade: ˝Fyll m„nnens s„ckar
	med s„d, s† mycket de kunna rymma, och l„gg vars och ens
	penningar ”verst i hans s„ck.
044:002 Och min b„gare, silverb„garen, skall du l„gga ”verst i den
	yngstes s„ck, tillika med penningarna f”r hans s„d.˝  Och han
	gjorde s†som Josef hade sagt.
044:003 Om morgonen, d† det blev dager, fingo m„nnen fara med sina
	†snor.
044:004 Men n„r de hade kommit ett litet stycke utom staden, sade Josef
	till sin hovm„stare: ˝St† upp och s„tt efter m„nnen; och n„r du
	hinner upp dem, s† s„g till dem: 'Varf”r haven I l”nat gott med
	ont?
044:005 Det „r ju just den b„garen som min herre dricker ur, och som han
	pl„gar sp† med.  Det „r en ond g„rning I haven gjort.'˝

044:006 N„r han nu hann upp dem, sade han detta till dem.
044:007 D† svarade de honom: ˝Varf”r talar min herre s†?  Bort det, att
	dina tj„nare skulle g”ra s†dant!
044:008 De penningar som vi funno ”verst i v†ra s„ckar hava vi ju f”rt
	tillbaka till dig fr†n Kanaans land.  Huru skulle vi d† kunna
	vilja stj„la silver eller guld ur din herres hus?
044:009 Den bland dina tj„nare, som den finnes hos, han m† d”; d„rtill
	vilja vi andra bliva min herres tr„lar.˝
044:010 Han svarade: ˝Ja, vare det s†som I haven sagt; den som den
	finnes hos, han skall bliva min tr„l.  Men I andra skolen vara
	utan skuld.˝
044:011 Och de skyndade sig att lyfta ned var och en sin s„ck p† jorden,
	och ”ppnade var och en sin s„ck.
044:012 Och han begynte att s”ka hos den „ldste och slutade hos den
	yngste; och b„garen fanns i Benjamins s„ck.
044:013 D† revo de s”nder sina kl„der och lastade †ter var och en sin
	†sna och v„nde tillbaka till staden.

044:014 Och Juda och hans br”der gingo in i Josefs hus, d„r denne „nnu
	var kvar; och de f”llo ned till jorden f”r honom.
044:015 D† sade Josef till dem: ˝Vad haven I gjort!  F”rstoden I icke
	att en man s†dan som jag kan sp†?˝
044:016 Juda svarade: Vad skola vi s„ga till min herre, vad skola vi
	tala, och huru skola vi r„ttf„rdiga oss?  Gud har funnit dina
	tj„nares missg„rning.  Se, vi „ro min herres tr„lar, vi andra
	s†v„l som den som b„garen har blivit funnen hos.˝
044:017 Men han sade: ˝Bort det, att jag skulle s† g”ra!  Den som
	b„garen har blivit funnen hos, han skall bliva min tr„l.  Men I
	andra m†n i frid fara hem till eder fader.˝

044:018 D† tr„dde Juda fram till honom och sade: ˝H”r mig, herre; l†t
	din tj„nare tala ett ord inf”r min herre, och m† din vrede icke
	uppt„ndas mot din tj„nare; ty du „r s†som Farao.
044:019 Min herre fr†gade sina tj„nare och sade: 'Haven I eder fader
	eller n†gon broder „nnu d„rhemma?'
044:020 Och vi svarade min herre: 'Vi hava en †ldrig fader och en son
	till honom, en som „r f”dd p† hans †lderdom och „nnu „r ung; men
	en broder till denne „r d”d, s† att han allena „r kvar efter sin
	moder, och hans fader har honom k„r.'
044:021 D† sade du till dina tj„nare: 'F”ren honom hitned till mig, s†
	att jag kan l†ta mitt ”ga vila p† honom.'
044:022 Och vi svarade min herre: 'Ynglingen kan icke l„mna sin fader,
	ty om han l„mnade sin fader, s† skulle denne d”.'
044:023 Men du sade till dina tj„nare: 'Om eder yngste broder icke
	f”ljer med eder hitned, s† f†n I icke mer komma inf”r mitt
	ansikte.'
044:024 N„r vi d„refter hade kommit hem till din tj„nare, min fader,
	ber„ttade vi f”r honom vad min herre hade sagt.
044:025 Och n„r sedan v†r fader sade: 'Faren tillbaka och k”pen litet
	s„d till f”da †t oss',
044:026 svarade vi: 'Vi kunna icke fara ditned; allenast p† det
	villkoret vilja vi fara, att v†r yngste broder f”ljer med oss;
	ty vi f† icke komma inf”r mannens ansikte om v†r yngste broder
	icke „r med oss.
044:027 Men din tj„nare, min fader, sade till oss: 'I veten sj„lva att
	min hustru har f”tt †t mig tv† s”ner,
044:028 och den ene gick bort ifr†n mig, och jag sade: f”rvisso „r han
	ihj„lriven.  Och jag har icke sett honom sedan den tiden.
044:029 Om I nu tagen ocks† denne ifr†n mig och n†gon olycka h„nder
	honom, s† skolen I bringa mina gr† h†r med j„mmer ned i
	d”dsriket.'
044:030 Om jag allts† kommer hem till din tj„nare, min fader, utan att
	vi hava med oss ynglingen, som v†r faders hj„rta „r s† f„st vid,
044:031 d† bliver det hans d”d, n„r han ser att ynglingen icke „r med;
	och dina tj„nare skulle s† bringa din tj„nares, v†r faders, gr†
	h†r med sorg ned i d”dsriket.
044:032 Ty jag, din tj„nare, har lovat min fader att ansvara f”r
	ynglingen och har sagt, att om jag icke f”r denne till honom
	igen, s† vill jag vara en syndare inf”r min fader i all min tid.
044:033 L†t nu d„rf”r din tj„nare stanna kvar hos min herre s†som tr„l,
	i ynglingens st„lle, men l†t ynglingen fara hem med sina br”der.
044:034 Ty huru skulle jag kunna fara hem till min fader utan att hava
	ynglingen med mig?  Jag f”rm†r icke se den j„mmer som d† skulle
	komma ”ver min fader.˝
045:001 D† kunde Josef icke l„ngre betvinga sig inf”r alla dem som stodo
	omkring honom.  Han ropade: ˝M† alla g† ut h„rifr†n.˝  Och ingen
	fick stanna inne hos Josef, n„r han gav sig till k„nna f”r sina
	br”der.
045:002 Och han brast ut i h”gljudd gr†t, s† att egyptierna h”rde det;
	ocks† Faraos husfolk h”rde det.
045:003 Och Josef sade till sina br”der: ˝Jag „r Josef.  Lever min fader
	„nnu?˝  Men hans br”der kunde icke svara honom, s† f”rskr„ckta
	blevo de f”r honom.
045:004 D† sade Josef till sina br”der: ˝Kommen hitfram till mig.˝  Och
	n„r de kommo fram, sade han: ˝Jag „r Josef, eder broder, som I
	s†lden till Egypten.
045:005 Men varen nu icke bedr”vade och gr„men eder icke d„r”ver att I
	haven s†lt mig hit: ty f”r att bevara m„nniskors liv har Gud
	s„nt mig hit f”re eder.
045:006 I tv† †r har nu hungersn”d varit i landet, och „nnu †terst† fem
	†r under vilka man varken skall pl”ja eller sk”rda.
045:007 Men Gud s„nde mig hit f”re eder, f”r att I skullen bliva kvar p†
	jorden och beh†llas vid liv, ja, till r„ddning f”r m†nga.
045:008 S† haven nu icke I s„nt mig hit, utan Gud; och han har gjort mig
	till Faraos h”gste r†dgivare och till en herre ”ver hela hans
	hus och till en furste ”ver hela Egyptens land.
045:009 Skynden eder nu och faren hem till min fader, och s„gen till
	honom: 'S† s„ger din son Josef: Gud har satt mig till en herre
	”ver hela Egypten; kom ned till mig, dr”j icke.
045:010 Du skall f† bo i landet Gosen och vara mig n„ra, du med dina
	barn och barnbarn, dina f†r och f„kreatur och allt vad som
	tillh”r dig.
045:011 Jag vill d„r f”rs”rja dig -- ty „nnu †terst† fem hunger†r -- s†
	att varken du eller ditt hus eller n†gon som h”r dig till skall
	lida n”d.
045:012 I sen ju med egna ”gon, ocks† min broder Benjamin ser med egna
	”gon, att det „r jag, som med egen mun talar till eder.
045:013 Ber„tten nu f”r min fader om all min h„rlighet i Egypten och om
	allt vad I haven sett, och skynden eder att f”ra min fader
	hitned.˝
045:014 S† f”ll han sin broder Benjamin om halsen och gr„t, och Benjamin
	gr„t vid hans hals.
045:015 Och han kysste alla sina br”der och gr„t i deras armar.  Sedan
	samtalade hans br”der med honom.

045:016 N„r nu det ryktet spordes i Faraos hus, att Josefs br”der hade
	kommit, behagade detta Farao och hans tj„nare v„l.
045:017 Och Farao sade till Josef: ˝S„g till dina br”der: 'Detta skolen
	I g”ra: lasten edra djur och faren hem till Kanaans land;
045:018 h„mten s† eder fader och edert folk och kommen hit till mig, s†
	skall jag giva eder det b„sta som finnes i Egyptens land, och I
	skolen f† „ta av landets fetma.'
045:019 Allts† bjuder jag dig nu att s„ga: 'Detta skolen I g”ra: tagen
	eder vagnar i Egyptens land f”r edra sp„da barn och edra
	hustrur, och h„mten eder fader och kommen hit.
045:020 Och bekymren eder icke om edert bohag; ty det b„sta som finnes i
	hela Egyptens land skall h”ra eder till.'˝
045:021 Israels s”ner gjorde s†, och Josef gav dem vagnar, efter Faraos
	befallning, och gav dem kost f”r resan.
045:022 Och han gav †t dem alla var sin h”gtidsdr„kt, men †t Benjamin
	gav han tre hundra siklar silver och fem h”gtidsdr„kter.
045:023 Och till sin fader s„nde han likaledes g†vor: tio †snor, lastade
	med det b„sta Egypten hade, och tio †sninnor, lastade med s„d
	och br”d och andra livsmedel †t hans fader f”r resan.
045:024 D„refter l„t han sina br”der fara, och de beg†vo sig †stad; och
	han sade till dem: ˝Kiven icke p† v„gen.˝
045:025 S† foro de upp fr†n Egypten och kommo till sin fader Jakob i
	Kanaans land;
045:026 och de ber„ttade f”r honom och sade: ˝Josef lever „nnu, och han
	„r en furste ”ver hela Egyptens land.˝  D† greps hans hj„rta av
	vanmakt, ty han kunde icke tro dem.
045:027 Men n„r de omtalade f”r honom allt vad Josef hade sagt till dem,
	och n„r han s†g vagnarna som Josef hade s„nt f”r att h„mta
	honom, d† fick deras fader Jakobs ande †ter liv.
045:028 Och Israel sade: ˝Det „r nog; min son Josef lever „nnu.  Jag
	vill fara och se honom, f”rr„n jag d”r.˝
046:001 Och Israel br”t upp med allt vad honom tillh”rde.  Och n„r han
	kom till Beer-Seba, offrade han slaktoffer †t sin fader Isaks
	Gud.
046:002 Och Gud talade till Israel i en syn om natten; han sade: ˝Jakob!
	Jakob!˝  Han svarade: ˝H„r „r jag.˝
046:003 D† sade han: ˝Jag „r Gud, din faders Gud; frukta icke f”r att
	draga ned till Egypten, ty d„r skall jag g”ra dig till ett stort
	folk.
046:004 Jag skall sj„lv draga ned med dig till Egypten, jag skall ock
	f”ra dig †ter upp d„rifr†n; och Josefs hand skall tillsluta dina
	”gon.˝

046:005 Och Jakob br”t upp fr†n Beer-Seba; och Israels s”ner satte sin
	fader Jakob och sina sp„da barn och sina hustrur p† vagnarna som
	Farao hade s„nt f”r att h„mta honom.
046:006 Och de togo sin boskap och de „godelar som de hade f”rv„rvat i
	Kanaans land och kommo s† till Egypten, Jakob och alla hans
	avkomlingar med honom.
046:007 Sina s”ner och sons”ner, sina d”ttrar och sond”ttrar, alla sina
	avkomlingar, f”rde han med sig till Egypten.

046:008 Dessa „ro namnen p† Israels barn som kommo till Egypten:

	Jakob och hans s”ner.  Jakobs f”rstf”dde var Ruben,
046:009 och Rubens s”ner voro Hanok, Pallu, Hesron och Karmi.
046:010 Simeons s”ner voro Jemuel, Jamin, Ohad, Jakin, Sohar och Saul,
	den kananeiska kvinnans son.
046:011 Levis s”ner voro Gerson, Kehat och Merari.
046:012 Judas s”ner voro Er, Onan, Sela, Peres och Sera -- men Er och
	Onan dogo i Kanaans land -- och Peres' s”ner voro Hesron och
	Hamul.
046:013 Isaskars s”ner voro Tola, Puva, Job och Simron.
046:014 Sebulons s”ner voro Sered, Elon och Jaleel.
046:015 Dessa voro Leas s”ner, de som hon f”dde †t Jakob i Paddan-Aram;
	tillika f”dde hon †t honom dottern Dina.  S”ner och d”ttrar
	utgjorde tillsammans trettiotre personer.
046:016 Gads s”ner voro Sifjon och Haggi, Suni och Esbon, Eri och Arodi
	och Areli.
046:017 Asers s”ner voro Jimna, Jisva, Jisvi och Beria; och deras syster
	var Sera; men Berias s”ner voro Heber och Malkiel.
046:018 Dessa voro s”ner till Silpa, som Laban hade givit †t sin dotter
	Lea, och dessa f”dde hon †t Jakob, sexton personer.
046:019 Rakels, Jakobs hustrus, s”ner voro Josef och Benjamin.
046:020 Och de s”ner som f”ddes †t Josef i Egyptens land voro Manasse
	och Efraim; de f”ddes †t honom av Asenat, dotter till Poti-Fera,
	pr„sten i On.
046:021 Och Benjamins s”ner voro Bela, Beker och Asbel, Gera och Naaman,
	Ehi och Ros, Muppim och Huppim och Ard.
046:022 Dessa voro Rakels s”ner, de som f”ddes †t Jakob, tillsammans
	fjorton personer.
046:023 Dans s”ner voro Husim.
046:024 Naftalis s”ner voro Jaseel, Guni, Jeser och Sillem.
046:025 Dessa voro s”ner till Bilha, som Laban hade givit †t sin dotter
	Rakel, och dessa f”dde hon †t Jakob, tillsammans sju personer.
046:026 De som kommo med Jakob till Egypten, de som hade utg†tt fr†n
	hans l„nd, utgjorde alla tillsammans sextiosex personer, f”rutom
	Jakobs sonhustrur.
046:027 Och Josefs s”ner, vilka f”ddes †t honom i Egypten, voro tv†.  De
	personer av Jakobs hus, som kommo till Egypten, utgjorde
	tillsammans sjuttio.

046:028 Och han s„nde Juda framf”r sig till Josef, f”r att denne skulle
	visa honom v„gen till Gosen.  S† kommo de till landet Gosen.
046:029 Och Josef l„t sp„nna f”r sin vagn och for upp till Gosen f”r att
	m”ta sin fader Israel.  Och n„r han kom fram till honom, f”ll
	han honom om halsen och gr„t l„nge vid hans hals.
046:030 Och Israel sade till Josef: ˝Nu vill jag g„rna d”, sedan jag har
	sett ditt ansikte och sett att du „nnu lever.˝

046:031 D„refter sade Josef till sina br”der och sin faders folk: ˝Jag
	vill fara upp och ber„tta f”r Farao och s„ga till honom: 'Mina
	br”der och min faders folk, som hittills hava bott i Kanaans
	land, hava kommit till mig.
046:032 Och dessa m„n „ro f†rherdar, ty de hava idkat boskapssk”tsel;
	och sina f†r och f„kreatur och allt vad de „ga hava de f”rt med
	sig.'
046:033 N„r sedan Farao kallar eder till sig och fr†gar: 'Vad „r edert
	yrke?',
046:034 skolen I svara: 'Vi, dina tj„nare, hava idkat boskapssk”tsel
	fr†n v†r ungdom „nda till nu, vi s†v„l som v†ra f„der.'  S†
	skolen I f† bo i landet Gosen; ty alla f†rherdar „ro en
	styggelse f”r egyptierna.˝
047:001 Och Josef kom och ber„ttade f”r Farao och sade: ˝Min fader och
	mina br”der hava kommit fr†n Kanaans land med sina f†r och
	f„kreatur och allt vad de „ga; och de „ro nu i landet Gosen.˝
047:002 Och han hade bland sina br”der tagit ut fem m„n; dem st„llde han
	fram inf”r Farao.
047:003 D† fr†gade Farao hans br”der: ˝Vad „r edert yrke?˝  De svarade
	Farao: ˝Dina tj„nare „ro f†rherdar, s†som ock v†ra f„der hava
	varit.˝
047:004 Och de sade ytterligare till Farao: ˝Vi hava kommit f”r att bo
	n†gon tid h„r i landet; ty dina tj„nare hade intet bete f”r sina
	f†r, eftersom hungersn”den „r s† sv†r i Kanaans land.  S† l†t nu
	dina tj„nare bo i landet Gosen.˝
047:005 D† sade Farao till Josef: ˝Din fader och dina br”der hava allts†
	nu kommit till dig.
047:006 Egyptens land ligger ”ppet f”r dig; i den b„sta delen av landet
	m† du l†ta din fader och dina br”der bo.  M† de bo i landet
	Gosen, och ifall du vet om n†gra bland dem att de „ro dugande
	m„n, s† s„tt dessa till uppsyningsm„n ”ver min boskap.˝

047:007 Sedan h„mtade Josef sin fader Jakob och f”rde honom fram inf”r
	Farao, och Jakob h„lsade Farao.
047:008 Men Farao fr†gade Jakob: ˝Huru h”g „r din †lder?˝
047:009 Jakob svarade Farao: ˝Min vandringstid har varat ett hundra
	trettio †r.  F† och onda hava mina levnads†r varit, de n† icke
	upp till antalet av mina f„ders levnads†r under deras
	vandringstid.˝
047:010 Och Jakob tog avsked av Farao och gick ut ifr†n honom.
047:011 Men Josef l„t sin fader och sina br”der bo i Egyptens land och
	gav dem besittning d„r, i den b„sta delen av landet, i landet
	Rameses, s†som Farao hade bjudit.
047:012 Och Josef f”rs”rjde sin fader och sina br”der och hela sin
	faders hus, och gav var och en underh†ll efter antalet av hans
	barn.

047:013 Men ingenst„des i landet fanns br”d, ty hungersn”den var mycket
	sv†r, s† att Egyptens land och Kanaans land f”rsm„ktade av
	hunger.
047:014 Och f”r den s„d som folket k”pte samlade Josef till sig alla
	penningar som funnos i Egyptens land och i Kanaans land; och
	Josef l„t f”ra penningarna in i Faraos hus.
047:015 Men n„r penningarna togo slut i Egyptens land och i Kanaans
	land, kommo alla egyptier till Josef och sade: ˝Giv oss br”d;
	icke vill du v„l att vi skola d” i din †syn?  Vi hava ju inga
	penningar mer.˝
047:016 Josef svarade: ˝F”ren hit eder boskap, s† skall jag giva eder
	br”d i utbyte mot eder boskap, om I icke mer haven n†gra
	penningar.˝
047:017 D† f”rde de sin boskap till Josef, och Josef gav dem br”d i
	utbyte mot deras h„star, f†r, f„kreatur och †snor.  S† underh”ll
	han dem det †ret och gav dem br”d i utbyte mot all deras boskap.
047:018 S† gick detta †r till „nda.  Men det f”ljande †ret kommo de †ter
	till honom och sade till honom: ˝Vi vilja icke d”lja det f”r
	min herre: penningarna „ro slut, och den boskap vi „gde har
	kommit i min herres „go; intet annat finnes nu kvar att giva †t
	min herre „n v†ra kroppar och v†r jord.
047:019 Icke vill du att vi skola f”rg†s inf”r dina ”gon, vi med v†r
	†kerjord?  K”p oss och v†r jord f”r br”d, s† vilja vi med v†r
	jord bliva Faraos tr„lar; giv oss allenast uts„de, f”r att vi m†
	leva och icke d”, och f”r att jorden icke m† l„ggas ”de.˝
047:020 D† k”pte Josef all jord i Egypten †t Farao; ty egyptierna s†lde
	var och en sin †ker, eftersom hungersn”den s† sv†rt tryckte dem.
	S† blev jorden Faraos egendom.
047:021 Och folket f”rflyttade han till st„derna, fr†n den ena „ndan av
	Egyptens omr†de till den andra.
047:022 Allenast pr„sternas jord k”pte han icke, ty pr„sterna hade sitt
	best„mda underh†ll av Farao, och de levde av det best„mda
	underh†ll som Farao gav dem; d„rf”r beh”vde de icke s„lja sin
	jord.
047:023 Och Josef sade till folket: ˝Se, jag har nu k”pt eder och eder
	jord †t Farao.  D„r haven I uts„de; bes†n nu jorden.
047:024 Och n„r gr”dan kommer in, skolen I giva en femtedel †t Farao;
	men fyra femtedelar skolen I sj„lva hava till uts„de p† †kern
	och till f”da f”r eder och dem som I haven i edra hus och till
	f”da f”r edra barn.˝
047:025 De svarade: ˝Du har beh†llit oss vid liv; l†t oss finna n†d f”r
	min herres ”gon, s† vilja vi vara Faraos tr„lar.˝
047:026 S† gjorde Josef det till en stadga, som „nnu i dag g„ller f”r
	Egyptens jord, att man skulle giva femtedelen †t Farao.
	Allenast pr„sternas jord blev icke Faraos egendom.

047:027 S† bodde nu Israel i Egyptens land, i landet Gosen; och de fingo
	sina besittningar d„r och voro fruktsamma och f”r”kade sig
	storligen.
047:028 Och Jakob levde sjutton †r i Egyptens land, s† att hans
	levnads†lder blev ett hundra fyrtiosju †r.
047:029 D† nu tiden n„rmade sig att Israel skulle d”, kallade han till
	sig sin son Josef och sade till honom: ˝Om jag har funnit n†d
	f”r dina ”gon, s† l„gg din hand under min l„nd och lova att visa
	mig din k„rlek och trofasthet d„rmed att du icke begraver mig i
	Egypten;
047:030 fastmer, n„r jag har g†tt till vila hos mina f„der, skall du
	f”ra mig fr†n Egypten och begrava mig i deras grav.˝  Han
	svarade: ˝Jag skall g”ra s†som du har sagt.˝
047:031 Men han sade: ˝Giv mig din ed d„rp†.˝  Och han gav honom sin ed.
	D† tillbad Israel, b”jd mot s„ngens huvudg„rd.
048:001 En tid h„refter blev det sagt till Josef: ˝Din fader „r nu
	sjuk.˝  D† tog han med sig sina b†da s”ner, Manasse och Efraim.
048:002 Och man ber„ttade f”r Jakob och sade: ˝Din son Josef har nu
	kommit till dig.˝  D† tog Israel styrka till sig och satte sig
	upp i s„ngen.
048:003 Och Jakob sade till Josef: ˝Gud den Allsm„ktige uppenbarade sig
	f”r mig i Lus i Kanaans land och v„lsignade mig
048:004 och sade till mig: 'Se, jag skall g”ra dig fruktsam och f”r”ka
	dig och l†ta skaror av folk komma av dig, och skall giva †t din
	s„d efter dig detta land till ev„rdlig besittning.'
048:005 Dina b†da s”ner, som „ro f”dda †t dig i Egyptens land, innan jag
	kom hit till dig i Egypten, de skola nu vara mina: Efraim och
	Manasse skola vara mina, likasom Ruben och Simeon.
048:006 Men de barn som du har f”tt efter dem skola vara dina; de skola
	b„ra sina br”ders namn i dessas arvedel.
048:007 Se, n„r jag kom fr†n Paddan, dog Rakel ifr†n mig i Kanaans land,
	under resan, d† det „nnu var ett stycke v„g fram till Efrat; och
	jag begrov henne d„r vid v„gen till Efrat.˝  St„llet heter nu
	Bet-Lehem.

048:008 D† nu Israel fick se Josefs s”ner, sade han: ˝Vilka „ro dessa?˝
048:009 Josef svarade sin fader: ˝Det „r mina s”ner, som Gud har givit
	mig h„r.˝  D† sade han: ˝F”r dem hit till mig, p† det att jag m†
	v„lsigna dem.˝
048:010 Och Israels ”gon voro skumma av †lder, s† att han icke kunde se.
	S† f”rde han dem d† fram till honom, och han kysste dem och tog
	dem i famn.
048:011 Och Israel sade till Josef: ˝Jag hade icke t„nkt att jag skulle
	f† se ditt ansikte, men nu har Gud l†tit mig se till och med
	avkomlingar av dig.˝
048:012 Och Josef f”rde dem bort ifr†n hans kn„n och f”ll ned till
	jorden p† sitt ansikte.
048:013 Sedan tog Josef dem b†da vid handen, Efraim i sin h”gra hand,
	till v„nster framf”r Israel, och Manasse i sin v„nstra hand,
	till h”ger framf”r Israel, och f”rde dem s† fram till honom.
048:014 Men Israel r„ckte ut sin h”gra hand och lade den p† Efraims
	huvud, fast„n han var den yngre, och sin v„nstra hand p†
	Manasses huvud; han lade allts† sina h„nder korsvis, ty Manasse
	var den f”rstf”dde.
048:015 Och han v„lsignade Josef och sade: ˝Den Gud inf”r vilken mina
	f„der, Abraham och Isak, hava vandrat, den Gud som har varit min
	herde fr†n min f”delse „nda till denna dag,
048:016 den „ngel som har f”rlossat mig fr†n allt ont, han v„lsigne
	dessa barn; och m† de uppkallas efter mitt och mina f„ders,
	Abrahams och Isaks, namn, och m† de f”r”ka sig och bliva talrika
	p† jorden.˝
048:017 Men n„r Josef s†g att hans fader lade sin h”gra hand p† Efraims
	huvud, misshagade detta honom, och han fattade sin faders hand
	och ville flytta den fr†n Efraims huvud p† Manasses huvud.
048:018 Och Josef sade till sin fader: ˝Icke s†, min fader; denne „r den
	f”rstf”dde, l„gg din h”gra hand p† hans huvud.˝
048:019 Men hans fader ville icke; han sade: ˝Jag vet det, min son, jag
	vet det; ocks† av honom skall ett folk komma, ocks† han skall
	bliva stor; men hans yngre broder skall dock bliva st”rre „n
	han, och hans avkomma skall bliva ett talrikt folk.˝
048:020 S† v„lsignade han dem p† den dagen och sade: ˝Med ditt namn
	skall Israel v„lsigna, s† att man skall s„ga: Gud g”re dig lik
	Efraim och Manasse.˝  S† satte han Efraim framf”r Manasse.

048:021 Och Israel sade till Josef: ˝Se, jag d”r; men Gud skall vara med
	eder och f”ra eder tillbaka till edra f„ders land.
048:022 Och ut”ver vad jag giver dina br”der giver jag dig en s„rskild
	<sp„rr>h”jdstr„cka</sp„rr> som jag med mitt sv„rd och min
	b†ge har tagit fr†n amor‚erna.˝

049:001 Och Jakob kallade sina s”ner till sig och sade: F”rsamlen eder,
	p† det att jag m† f”rkunna eder vad som skall h„nda eder i
	kommande dagar:

049:002   Kommen tillhopa och h”ren, I Jakobs s”ner;
	  h”ren p† eder fader Israel.

049:003   Ruben, min f”rstf”dde „r du,
	  min kraft och min styrkas f”rstling,
	  fr„mst i myndighet och fr„mst i makt.
049:004   Du sjuder ”ver s†som vatten,
	  du skall icke bliva den fr„mste,
	  ty du besteg din faders l„ger;
	  d† gjorde du vad sk„ndligt var.
	  Ja, min b„dd besteg han!

049:005   Simeon och Levi „ro br”der;
	  deras vapen „ro v†ldets verktyg.
049:006   Min sj„l inl†te sig ej i deras r†d,
	  min „ra tage ingen del i deras samkv„m;
	  ty i sin vrede dr„pte de m„n,
	  och i sitt ”verd†d stympade de oxar.
049:007   F”rbannad vare deras vrede, som „r s† v†ldsam,
	  och deras grymhet, som „r s† h†rd!
	  Jag skall f”rstr” dem i Jakob,
	  jag skall f”rskingra dem i Israel.

049:008   Dig, Juda, dig skola dina br”der <sp„rr>prisa</sp„rr>;
	  din hand skall vara p† dina fienders nacke,
	  f”r dig skola din faders s”ner buga sig.
049:009   Ett ungt lejon „r Juda;
	  fr†n rivet byte har du dragit ditupp, min son.
	  Han har lagt sig ned, han vilar s†som ett lejon,
	  s†som en lejoninna -- vem v†gar oroa honom?
049:010   Spiran skall icke vika ifr†n Juda,
	  icke h„rskarstaven ifr†n hans f”tter,
	  till dess han kommer till Silo
	  och folken bliva honom h”rsamma.
049:011   Han binder vid vintr„det sin †sna,
	  vid „dla rankan sin †sninnas f†le.
	  Han tv†r sina kl„der i vin,
	  sin mantel i druvors blod.
049:012   Hans ”gon „ro dunkla av vin
	  och hans t„nder vita av mj”lk.

049:013   Sebulon skall bo vid havets strand,
	  vid stranden, d„r skeppen ligga;
	  sin sida skall han v„nda mot Sidon.

049:014   Isaskar „r en stark †sna,
	  som ligger i ro i sin inh„gnad.
049:015   Och han s†g att viloplatsen var god,
	  och att landet var ljuvligt;
	  d† b”jde han sin rygg under b”rdor
	  och blev en arbetspliktig tj„nare.

049:016   Dan skall <sp„rr>skaffa r„tt</sp„rr> †t sitt folk,
	  han s†v„l som n†gon av Israels stammar.
049:017   Dan skall vara en orm p† v„gen,
	  en huggorm p† stigen,
	  en som biter h„sten i foten,
	  s† att ryttaren faller bakl„nges av.
049:018   HERRE, jag bidar efter din fr„lsning!

049:019   Gad skall tr„ngas av <sp„rr>skaror</sp„rr>,
	  men sj„lv skall han tr„nga dem p† h„larna.

049:020   Fr†n Aser kommer fetma, honom till mat;
	  konungsliga l„ckerheter har han att giva.

049:021   Naftali „r en snabb hind;
	  han har sk”na ord att giva.

049:022   Ett ungt frukttr„d „r Josef,
	  ett ungt frukttr„d vid k„llan;
	  dess grenar n† upp ”ver muren.
049:023   B†gskyttar oroa honom,
	  de skjuta p† honom och ans„tta honom;
049:024   dock f”rbliver hans b†ge fast,
	  och hans h„nder och armar sp„nstiga,
	  genom dens h„nder, som „r den Starke i Jakob,
	  genom honom som „r herden, Israels klippa,
049:025   genom din faders Gud -- han skall hj„lpa dig.
	  genom den Allsm„ktige -- han skall v„lsigna dig
	  med v„lsignelser fr†n himmelen d„rovan,
	  v„lsignelser fr†n djupet som utbreder sig d„rnere,
	  v„lsignelser fr†n br”st och sk”te.
049:026   Din faders v„lsignelser n† h”gt,
	  h”gre „n mina f”rf„ders v„lsignelser,
	  de n† upp till de eviga h”jdernas h„rlighet.
	  De skola komma ”ver Josefs huvud,
	  ”ver dens hj„ssa, som „r en furste bland sina br”der.

049:027   Benjamin „r en glupande ulv;
	  om morgonen f”rt„r han rov,
	  och om aftonen utskiftar han byte.˝

049:028 Alla dessa „ro Israels stammar, tolv till antalet, och detta „r
	vad deras fader talade till dem, n„r han v„lsignade dem; †t var
	och en av dem gav han sin s„rskilda v„lsignelse.

049:029 Och han bj”d dem och sade till dem: ˝Jag skall nu samlas till
	mitt folk; begraven mig bredvid mina f„der, i grottan p† hetiten
	Efrons †ker,
049:030 i den grotta som ligger p† †kern i Makpela, gent emot Mamre, i
	Kanaans land, den †ker som Abraham k”pte till egen grav av
	hetiten Efron,
049:031 d„r de hava begravit Abraham och hans hustru Sara, d„r de ock
	hava begravit Isak och hans hustru Rebecka, och d„r jag sj„lv
	har begravit Lea,
049:032 p† den †kern som j„mte grottan d„r k”ptes av Hets barn.˝
049:033 N„r Jakob hade givit sina s”ner denna befallning, drog han sina
	f”tter upp i s„ngen; och han gav upp andan och blev samlad till
	sina f„der.

050:001 D† f”ll Josef ned ”ver sin faders ansikte och gr„t ”ver honom
	och kysste honom.
050:002 Och Josef bj”d l„karna som han hade i sin tj„nst att de skulle
	balsamera hans fader; och l„karna balsamerade Israel.
050:003 D„rtill †tgingo fyrtio dagar; s† m†nga dagar †tg† n„mligen f”r
	balsamering.  Och egyptierna begr„to honom i sjuttio dagar.

050:004 Men n„r gr†todagarna efter honom voro f”rbi, talade Josef till
	Faraos husfolk och sade: ˝Om jag har funnit n†d f”r edra ”gon,
	s† framf”ren till Farao dessa mina ord:
050:005 Min fader har tagit en ed av mig och sagt: 'N„r jag „r d”d,
	begrav mig d† i den grav som jag har l†tit gr„va †t mig i
	Kanaans land.'  S† l†t mig nu fara ditupp och begrava min fader;
	sedan skall jag komma tillbaka igen.˝
050:006 Farao svarade: ˝Far ditupp och begrav din fader, efter den ed
	som han har tagit av dig.˝
050:007 D† for Josef upp f”r att begrava sin fader, och med honom foro
	alla Faraos tj„nare, de „ldste i hans hus och alla de „ldste i
	Egyptens land,
050:008 d„rtill allt Josefs husfolk och hans br”der och hans faders
	husfolk; allenast sina kvinnor och barn, och sina f†r och
	f„kreatur l„mnade de kvar i landet Gosen.
050:009 Och med honom foro ditupp b†de vagnar och ryttare; och det var
	en mycket stor skara.
050:010 N„r de nu kommo till Goren-Haatad, p† andra sidan Jordan, h”llo
	de d„r en mycket stor och h”gtidlig d”dsklagan, och han
	anst„llde en sorgefest efter sin fader i sju dagar.
050:011 Och n„r landets inbyggare, kanan‚erna, s†go sorgefesten i
	Goren-Haatad, sade de: ˝Det „r en h”gtidlig
	<sp„rr>sorgefest</sp„rr> som <sp„rr>egyptierna</sp„rr> h„r
	h†lla.˝  D„rav fick st„llet namnet Abel-Misraim; det ligger p†
	andra sidan Jordan.

050:012 Och hans s”ner gjorde med honom s†som han hade bjudit dem:
050:013 hans s”ner f”rde honom till Kanaans land och begrovo honom i
	grottan p† †kern i Makpela, den †ker som Abraham hade k”pt till
	egen grav av hetiten Efron, gent emot Mamre.
050:014 Och sedan Josef hade begravit sin fader, v„nde han tillbaka till
	Egypten med sina br”der och alla dem som hade farit upp med
	honom f”r att begrava hans fader.

050:015 Men n„r Josefs br”der s†go att deras fader var d”d, t„nkte de:
	˝Kanh„nda skall Josef nu bliva h„tsk mot oss och vederg„lla oss
	allt det onda som vi hava gjort mot honom.˝
050:016 D„rf”r s„nde de bud till Josef och l„to s„ga: ˝Din fader bj”d
	oss s† f”re sin d”d:
050:017 'S† skolen I s„ga till Josef: K„re, f”rl†t dina br”der vad de
	hava brutit och syndat, i det att de hava handlat s† illa mot
	dig.'  F”rl†t allts† nu din faders Guds tj„nare vad de hava
	brutit.˝  Och Josef gr„t, n„r de l„to s„ga detta till honom.
050:018 Sedan kommo ock hans br”der sj„lva och f”llo ned f”r honom och
	sade: ˝Se, vi vilja vara tj„nare †t dig.˝
050:019 Men Josef sade till dem: ˝Frukten icke.  H†llen I d† mig f”r
	Gud?
050:020 I t„nkten ont mot mig, men Gud har t„nkt det till godo, f”r att
	l†ta det ske, som nu har skett, och s† beh†lla mycket folk vid
	liv.
050:021 Frukten d„rf”r nu icke; jag skall f”rs”rja eder och edra kvinnor
	och barn.˝  Och han tr”stade dem och talade v„nligt med dem.

050:022 Och Josef bodde kvar i Egypten med sin faders hus; och Josef
	blev ett hundra tio †r gammal.
050:023 Och Josef fick se Efraims barn till tredje led; ocks† av Makir,
	Manasses son, f”ddes barn i Josefs sk”te.
050:024 Och Josef sade till sina br”der: ˝Jag d”r, men Gud skall
	f”rvisso se till eder, och f”ra eder upp fr†n detta land till
	det land som han med ed har lovat †t Abraham, Isak och Jakob.˝
050:025 Och Josef tog en ed av Israels barn och sade: ˝N„r nu Gud ser
	till eder, f”ren d† mina ben h„rifr†n.˝
050:026 Och Josef dog, n„r han var ett hundra tio †r gammal.  Och man
	balsamerade honom, och han lades i en kista, i Egypten.



Book 02 Andra Mosebok (Exodus) (2 Mos.)


001:001 Och dessa „ro namnen p† Israels s”ner, som kommo till Egypten;
	med Jakob kommo de, var och en med sitt hus:
001:002 Ruben, Simeon, Levi och Juda,
001:003 Isaskar, Sebulon och Benjamin,
001:004 Dan och Naftali, Gad och Aser.
001:005 Tillsammans utgjorde de som hade utg†tt fr†n Jakobs l„nd sjuttio
	personer; men Josef var redan f”rut i Egypten.
001:006 Och Josef dog och alla hans br”der och hela det sl„ktet.
001:007 Men Israels barn voro fruktsamma och v„xte till och f”r”kade sig
	och blevo ”verm†ttan talrika, s† att landet blev uppfyllt av
	dem.

001:008 D† uppstod en ny konung ”ver Egypten, en som icke visste av
	Josef.
001:009 Och denne sade till sitt folk: ˝Se, Israels barns folk „r oss
	f”r stort och m„ktigt.
001:010 V„lan, l†t oss d† g† klokt till v„ga med dem; eljest kunde de
	„nnu mer f”r”ka sig; och om ett krig komme p†, kunde de f”rena
	sig med v†ra fiender och begynna krig mot oss och sedan draga
	bort ur landet.˝
001:011 Allts† satte man arbetsfogdar ”ver dem och f”rtryckte dem med
	tr„larbeten.  Och de m†ste bygga †t Farao f”rr†dsst„der, Pitom
	och Raamses.
001:012 Men ju mer man f”rtryckte dem, dess mer f”r”kade de sig, och
	dess mer utbredde de sig, s† att man begynte gruva sig f”r
	Israels barn.
001:013 D„rf”r p†lade egyptierna Israels barn ytterligare tv†ngsarbeten
001:014 och f”rbittrade deras liv med h†rt arbete p† murbruk och tegel
	och med alla slags arbeten p† marken korteligen, med
	tv†ngsarbeten av alla slag, som de l„to dem utf”ra

001:015 Och konungen i Egypten talade till de hebreiska kvinnor -- den
	ena hette Sifra, den andra Pua -- som hj„lpte barnaf”derskorna,
001:016 han sade: ˝N„r I f”rl”sen de hebreiska kvinnorna, s† sen efter,
	d† de f”da: om det „r ett gossebarn, s† d”den det; „r det ett
	flickebarn, s† m† det leva.˝
001:017 Men hj„lpkvinnorna fruktade Gud och gjorde icke s†som konungen i
	Egypten hade sagt till dem, utan l„to barnen leva.
001:018 D† kallade konungen i Egypten hj„lpkvinnorna till sig och sade
	till dem: ˝Varf”r g”ren I s† och l†ten barnen leva?˝
001:019 Hj„lpkvinnorna svarade Farao: ˝De hebreiska kvinnorna „ro icke
	s†som de egyptiska.  De „ro kraftigare; f”rr„n hj„lpkvinnan
	kommer till dem, hava de f”tt.˝
001:020 Och Gud l„t det g† v„l f”r hj„lpkvinnorna; och folket f”r”kade
	sig och blev mycket talrikt.
001:021 Eftersom hj„lpkvinnorna fruktade Gud, l„t han deras hus
	f”rkovras.
001:022 D† bj”d Farao allt sitt folk och sade: ˝Alla nyf”dda gossebarn-
	skolen I kasta i Nilfloden, men all flickebarn m†n I l†ta leva.˝
002:001 Och en man av Levis hus gick †stad och tog till hustru Levis
	dotter.
002:002 Och hustrun blev havande och f”dde en son.  Och hon s†g att det
	var ett vackert barn och dolde honom i tre m†nader.
002:003 Men n„r hon icke l„ngre kunde d”lja honom, tog hon en kista av
	r”r, bestr”k den med jordbeck och tj„ra och lade barnet d„ri och
	satte den s† i vassen vid stranden av Nilfloden.
002:004 Och hans syster st„llde sig ett stycke d„rifr†n, f”r att se huru
	det skulle g† med honom.

002:005 Och Faraos dotter kom ned till floden f”r att bada, och hennes
	t„rnor gingo utmed floden.  N„r hon nu fick se kistan i vassen,
	s„nde hon sin tj„narinna dit och l„t h„mta den till sig.
002:006 Och n„r hon ”ppnade den, fick hon se barnet och s†g att det var
	en gosse, och han gr„t.  D† ”mkade hon sig ”ver honom och sade:
	˝Detta „r ett av de hebreiska barnen.˝
002:007 Men hans syster fr†gade Faraos dotter: ˝Vill du att jag skall g†
	och kalla hit till dig en hebreisk amma som kan amma upp barnet
	†t dig?˝
002:008 Faraos dotter svarade henne: ˝Ja, g†.˝  D† gick flickan och
	kallade dit barnets moder.
002:009 Och Faraos dotter sade till henne: ˝Tag detta barn med dig, och
	amma upp det †t mig, s† vill jag giva dig l”n d„rf”r.˝  Och
	kvinnan tog barnet och ammade upp det.
002:010 N„r sedan gossen hade vuxit upp; f”rde hon honom till Faraos
	dotter, och denna upptog honom s†som sin son och gav honom
	namnet <sp„rr>Mose</sp„rr>, ˝ty˝, sade hon, ˝ur vattnet har
	jag <sp„rr>dragit upp</sp„rr> honom˝.

002:011 P† den tiden h„nde sig att Mose, sedan han hade blivit stor,
	gick ut till sina br”der och s†g p† deras tr„larbete.  Och han
	fick se att en egyptisk man slog en hebreisk man, en av hans
	br”der.
002:012 d† v„nde han sig †t alla sidor, och n„r han s†g att ingen annan
	m„nniska fanns d„r, slog han ihj„l egyptiern och g”mde honom i
	sanden.
002:013 Dagen d„refter gick han †ter ut och fick d† se tv† hebreiska m„n
	tr„ta med varandra.  D† sade han till den som gjorde or„tt:
	˝Skall du sl† din landsman?˝
002:014 Han svarade: ˝Vem har satt dig till h”vding och domare ”ver oss?
	Vill du dr„pa mig, s†som du dr„pte egyptiern?˝  D† blev Mose
	f”rskr„ckt och t„nkte: ˝S† har d† saken blivit k„nd.˝
002:015 Ocks† fick Farao h”ra om denna sak och ville dr„pa Mose.  Men
	Mose flydde bort undan Farao; och han stannade i Midjans land;
	d„r satte han sig vid en brunn.

002:016 Och pr„sten i Midjan hade sju d”ttrar.  Dessa kommo nu f”r att
	h„mta upp vatten och skulle fylla hoarna f”r att vattna sin
	faders f†r.
002:017 D† kommo herdarna och ville driva bort dem; men Mose stod upp
	och hj„lpte dem och vattnade deras f†r.
002:018 N„r de sedan kommo hem till sin fader Reguel, sade han: ˝Varf”r
	kommen I s† snart hem i dag?˝
002:019 De svarade: ˝En egyptisk man hj„lpte oss mot herdarna; d„rtill
	h„mtade han upp vatten †t oss och vattnade f†ren.˝
002:020 D† sade han till sina d”ttrar: ˝Var „r han d†?  Varf”r l„ten I
	mannen bliva kvar d„r?  Inbjuden honom att komma och „ta med
	oss˝.
002:021 Och Mose besl”t sig f”r att stanna hos mannen, och denne gav †t
	Mose sin dotter Sippora till hustru.
002:022 Hon f”dde en son, och han gav honom namnet Gersom, ˝ty˝, sade
	han, ˝jag „r en fr„mling i ett land som icke „r mitt˝.

002:023 S† f”rfl”t en l†ng tid, och d„runder dog konungen i Egypten.
	Men Israels barn suckade ”ver sin tr„ldom och klagade; och deras
	rop ”ver tr„ldomen steg upp till Gud.
002:024 Och Gud h”rde deras j„mmer, och Gud t„nkte p† sitt f”rbund med
	Abraham, Isak och Jakob.
002:025 Och Gud s†g till Israels barn, och Gud l„t sig v†rda om dem.

003:001 Och Mose vaktade f†ren †t sin sv„rfader Jetro, pr„sten i
	Midjan.  Och han drev en g†ng f†ren bortom ”knen och kom s† till
	Guds berg Horeb.
003:002 D„r uppenbarade sig HERRENS „ngel f”r honom i en eldsl†ga som
	slog upp ur en buske.  Han s†g att busken brann av elden, och att
	busken dock icke blev f”rt„rd.
003:003 D† t„nkte Mose: ˝Jag vill g† ditbort och betrakta den underbara
	synen och se varf”r busken icke brinner upp.˝
003:004 N„r d† HERREN s†g att han gick †stad f”r att se, ropade Gud till
	honom ur busken och sade: ˝Mose!  Mose!˝  Han svarade: ˝H„r „r
	jag.˝
003:005 D† sade han: ˝Tr„d icke hit; drag dina skor av dina f”tter, ty
	platsen d„r du st†r „r helig mark.˝
003:006 Och han sade ytterligare: ˝Jag „r din faders Gud, Abrahams Gud,
	Isaks Gud och Jakobs Gud.˝  D† skylde Mose sitt ansikte, ty han
	fruktade f”r att se p† Gud.
003:007 Och HERREN sade: ˝Jag har nogsamt sett mitt folks betryck i
	Egypten, och jag har h”rt huru de ropa ”ver sina pl†gare; jag
	vet vad de m†ste lida.
003:008 D„rf”r har jag stigit ned f”r att r„dda dem ur egyptiernas v†ld
	och f”ra dem fr†n det landet upp till ett gott och rymligt land,
	ett land som flyter av mj”lk och honung, det land d„r kanan‚er,
	hetiter, amor‚er, periss‚er, hiv‚er och jebus‚er bo.
003:009 F”rdenskull, eftersom Israels barns rop har kommit till mig, och
	jag d„rj„mte har sett huru egyptierna f”rtrycka dem,
003:010 d„rf”r m† du nu g† †stad, jag vill s„nda dig till Farao; och du
	skall f”ra mitt folk, Israels barn, ut ur Egypten˝
003:011 Men Mose sade till Gud: ˝Vem „r jag, att jag skulle g† till
	Farao, och att jag skulle f”ra Israels barn ut ur Egypten?˝
003:012 Han svarade: ˝Jag vill vara med dig.  Och detta skall f”r dig
	vara tecknet p† att det „r jag som har s„nt dig: n„r du har f”rt
	folket ut ur Egypten, skolen I h†lla gudstj„nst p† detta berg.˝
003:013 D† sade Mose till Gud: ˝N„r jag nu kommer till Israels barn och
	s„ger till dem: 'Edra f„ders Gud har s„nt mig till eder', och de
	fr†ga mig; 'Vad „r hans namn?', vad skall jag d† svara dem?˝
003:014 Gud sade till Mose: ˝Jag „r den jag „r.˝  Och han sade vidare:
	˝S† skall du s„ga till Israels barn: 'Jag „r' har s„nt mig
	till eder.
003:015 Och Gud sade ytterligare till Mose: ˝S† skall du s„ga till
	Israels barn: HERREN, edra f„ders Gud, Abrahams Gud, Isaks Gud
	och Jakobs Gud, har s„nt mig till eder.  Detta skall vara mitt
	namn evinnerligen, och s† skall man n„mna mig fr†n sl„kte till
	sl„kte.
003:016 G† nu †stad och f”rsamla de „ldste i Israel, och s„g till dem:
	HERREN, edra f„ders Gud, Abrahams, Isaks och Jakobs Gud, har
	uppenbarat sig f”r mig, och han har sagt: 'Jag har sett till
	eder och har sett det som vederfares eder Egypten;
003:017 d„rf”r „r nu mitt ord: jag vill f”ra eder bort ifr†n betrycket i
	Egypten upp till kanan‚ernas, hetiternas, amor‚ernas,
	periss‚ernas, hiv‚ernas och jebus‚ernas land, ett land som
	flyter av mj”lk och honung.'
003:018 Och de skola lyssna till dina ord; och du skall tillika med de
	„ldste i Israel g† till konungen i Egypten, och I skolen s„ga
	till honom: HERREN, hebr‚ernas Gud, har visat sig f”r oss, s†
	l†t oss nu g† tre dagsresor in i ”knen och offra †t HERREN, v†r
	Gud.'
003:019 Dock vet jag att konungen i Egypten icke skall tillst„dja eder
	att g†, icke ens n„r han f†r k„nna min starka hand.
003:020 Men jag skall r„cka ut min hand och sl† Egypten med alla slags
	under, som jag vill g”ra d„r; sedan skall han sl„ppa eder.
003:021 Och jag vill l†ta detta folk finna n†d f”r egyptiernas ”gon, s†
	att I, n„r I dragen bort, icke skolen draga bort med tomma
	h„nder;
003:022 utan var kvinna skall av sin grannkvinna och av den fr„mmande
	kvinna som bor i hennes hus beg„ra klenoder av silver och guld,
	s† ock kl„der.  Dessa skolen I s„tta p† edra s”ner och
	d”ttrar.  S† skolen I taga byte fr†n egyptierna.˝

004:001 Mose svarade och sade: ˝Men om de nu icke tro mig eller lyssna
	till mina ord, utan s„ga: 'HERREN har icke uppenbarat sig f”r
	dig'?˝
004:002 D† sade HERREN till honom: ˝Vad „r det du har i din hand?˝
004:003 Han svarade: ˝En stav.˝  Han sade: ˝Kasta den p† marken.˝  N„r han
	d† kastade den p† marken, f”rvandlades den till en orm; och Mose
	flydde f”r honom.
004:004 Men HERREN sade till Mose: ˝R„ck ut din hand och tag honom i
	stj„rten.˝  D† r„ckte han ut sin hand och grep honom; och han
	f”rvandlades †ter till en stav i hans hand.
004:005 Och HERREN sade: ˝S† skola de.  tro att HERREN, deras f„ders
	Gud, Abrahams Gud, Isaks Gud och Jakobs Gud, har uppenbarat sig
	f”r dig.
004:006 Och HERREN sade ytterligare till honom: ˝Stick din hand i
	barmen.˝  Och han stack sin hand i barmen.  N„r han sedan drog ut
	den, se, d† var handen vit s†som sn” av spet„lska.
004:007 Źter sade han.  ˝Stick din hand tillbaka i barmen.˝  Och han stack
	sin hand tillbaka i barmen.  N„r han sedan drog ut den igen ur
	barmen, se, d† var den †ter lik hans ”vriga kropp.
004:008 Och HERREN sade: ˝Om de icke vilja tro dig eller akta p† det
	f”rsta tecknet, s† m†ste de tro det andra tecknet.
004:009 Men om de icke ens tro dessa tv† tecken eller lyssna till dina
	ord, s† tag av Nilflodens vatten och gjut ut det p† torra
	landet, s† skall vattnet, som du har tagit ur floden, f”rvandlas
	till blod p† torra landet.˝

004:010 D† sade Mose till HERREN: ˝Ack I Herre, jag „r ingen talf”r man;
	jag har icke varit det f”rut, och jag „r det icke heller nu,
	sedan du har talat till din tj„nare, ty jag har ett tr”gt
	m†lf”re och en tr”g tunga.
004:011 HERREN sade till honom: ˝Vem har givit m„nniskan munnen, eller
	vem g”r henne stum eller d”v, seende eller blind?  Žr det icke
	jag, HERREN?
004:012 S† g† nu †stad, jag skall vara med din mun och l„ra dig vad du
	skall tala.˝
004:013 Men han sade: ˝Ack Herre, s„nd ditt budskap med vilken annan du
	vill.˝
004:014 D† uppt„ndes HERRENS vrede mot Mose, och han sade: ˝Har du icke
	din broder Aron, leviten?  Jag vet att han „r en man som kan
	tala.  Och han g†r nu †stad f”r att m”ta dig, och n„r han f†r se
	dig, skall han gl„djas i sitt hj„rta.
004:015 Och du skall tala till honom och l„gga orden i hans mun; och jag
	skall vara med din mun och med hans mun, och jag skall l„ra eder
	vad I skolen g”ra.
004:016 Och han skall tala f”r dig till folket; allts† skall han vara
	f”r dig s†som mun, och du skall vara f”r honom s†som en gud.
004:017 Och du skall taga i din hand denna stav, med vilken du skall
	g”ra dina tecken.˝

004:018 D„refter v„nde Mose tillbaka till sin sv„rfader Jeter och sade
	till honom: ˝L†t mig v„nda tillbaka till mina br”der i Egypten,
	f”r att se om de „nnu leva.˝  Jetro sade till Mose: ˝G† i frid.˝
004:019 Och HERREN sade till Mose i Midjan: ˝V„nd tillbaka till Egypten,
	ty alla de m„n „ro d”da, som stodo efter ditt liv.˝
004:020 D† tog Mose sin hustru och sina s”ner och satte dem p† sin †sna
	och for tillbaka till Egyptens land; och Mose tog Guds stav i
	sin hand.

004:021 Och HERREN sade till Mose: ˝N„r du nu v„nder tillbaka till
	Egypten s† se till, att du inf”r Farao g”r alla de under som jag
	har givit dig makt att g”ra.  Men jag skall f”rstocka hans
	hj„rta, s† att han icke sl„pper folket.
004:022 Och d† skall du s„ga till Farao: S† s„ger HERREN: Israel „r min
	f”rstf”dde son,
004:023 och jag har sagt till dig: 'Sl„pp min son, s† att han kan h†lla
	gudstj„nst †t mig.'  Men du har icke velat sl„ppa honom.  D„rf”r
	skall jag nu dr„pa din f”rstf”dde son.

004:024 Och under resan h„nde sig att HERREN p† ett vilost„lle kom emot
	honom och ville d”da honom.
004:025 D† tog Sippora en skarp sten och skar bort f”rhuden p† sin son
	och ber”rde honom d„rmed nedtill och sade: ˝Du „r mig en
	blodsbrudgum.˝
004:026 S† l„t han honom vara.  D† sade hon †ter: ˝Ja, en blodsbrudgum
	till omsk„relse.˝

004:027 Och HERREN sade till Aron: ˝G† †stad och m”t Mose i ”knen.˝  D†
	gick han †stad och tr„ffade honom p† Guds berg; och han kysste
	honom.
004:028 Och Mose ber„ttade f”r Aron allt vad HERREN hade talat, n„r han
	s„nde honom, och om alla de tecken som han hade bjudit honom att
	g”ra.
004:029 Sedan gingo Mose och Aron †stad och f”rsamlade alla Israels
	barns „ldste.
004:030 Och Aron omtalade allt vad HERREN hade talat till Mose; och han
	gjorde tecknen inf”r folkets ”gon.
004:031 D† trodde folket; och n„r de h”rde att HERREN hade sett till
	Israels barn, och att han hade sett deras betryck, b”jde de sig
	ned och tillb†do.
005:001 D„refter kommo Mose och Aron och sade till Farao: ˝S† s„ger
	HERREN, Israels Gud: Sl„pp mitt folk, s† att de kunna h†lla
	h”gtid †t mig i ”knen.˝
005:002 Men Farao svarade: ˝Vem „r HERREN, eftersom jag p† hans
	befallning skulle sl„ppa Israel?  Jag vet icke av HERREN och vill
	ej heller sl„ppa Israel.˝
005:003 D† sade de: ˝Hebr‚ernas Gud har visat sig f”r oss.  S† l†t oss nu
	g† tre dagsresor in i ”knen och offra †t HERREN, v†r Gud, f”r
	att han icke m† komma ”ver oss med pest eller med sv„rd.˝
005:004 Men konungen i Egypten svarade dem: ˝Mose och Aron, varf”r
	dragen I folket ifr†n dess arbete?  G†n bort till edra
	dagsverken.
005:005 Ytterligare sade Farao: ˝Folket „r ju redan alltf”r talrikt i
	landet, och likv„l viljen I skaffa dem frihet ifr†n deras
	dagsverken!˝

005:006 D„refter bj”d Farao samma dag fogdarna och tillsyningsm„nnen
	”ver folket och sade:
005:007 ˝I skolen icke vidare s†som f”rut giva folket halm till att g”ra
	tegel.  L†ten dem sj„lva g† och skaffa sig halm.
005:008 Men samma antal tegel som de f”rut hava gjort skolen I „nd†
	†l„gga dem, utan n†got avdrag; ty de „ro lata, d„rf”r ropa de
	och s„ga: 'L†t oss g† och offra †t v†r Gud.'
005:009 Man m†ste l„gga tungt arbete p† dessa m„nniskor, s† att de
	d„rigenom f† n†got att g”ra och icke akta p† l”gnaktigt tal.˝
005:010 D† gingo fogdarna och tillsyningsm„nnen ”ver folket ut och sade
	till folket: ˝S† s„ger Farao: Jag vill icke l„ngre giva eder
	halm.
005:011 G†n sj„lva och skaffen eder halm, var I kunnen finna s†dan; men
	i edert arbete skall intet avdrag g”ras.˝
005:012 D† spridde sig folket ”ver hela Egyptens land och samlade str†
	f”r att bruka det s†som halm.
005:013 Och fogdarna drevo p† dem och sade: ˝Fullg”ren edert arbete, var
	dag det f”r den dagen best„mda, likasom n„r man gav eder halm.˝
005:014 Och Israels barns tillsyningsm„n, de som Faraos fogdar hade satt
	”ver dem, fingo uppb„ra hugg och slag, och man sade till dem:
	˝Varf”r haven I icke s†som f”rut fullgjort edert f”relagda
	dagsverke i tegel, varken i g†r eller i dag?˝
005:015 D† kommo Israels barns tillsyningsm„n och ropade till Farao och
	sade: ˝Varf”r g”r du s† mot dina tj„nare?
005:016 Ingen halm giver man †t dina tj„nare, och likv„l s„ger man till
	oss: 'Skaffen fram tegel.'  Och se, dina tj„nare f† nu uppb„ra
	hugg och slag, fast„n skulden ligger hos ditt eget folk.˝
005:017 Men han svarade: ˝I „ren lata, ja lata „ren I.  D„rf”r s„gen I:
	'L†t oss g† och offra †t HERREN.'
005:018 Nej, g†n i st„llet till edert arbete.  Halm skall man icke giva
	eder, men det best„mda antalet tegel m†sten I „nd† l„mna.˝

005:019 D† m„rkte Israels barns tillsyningsm„n att det var illa st„llt
	f”r dem, eftersom de hade f†tt det svaret att de icke skulle f†
	n†got avdrag i det antal tegel, som de skulle l„mna f”r var dag.
005:020 Och n„r de kommo ut ifr†n Farao, tr„ffade de Mose och Aron, som
	stodo d„r f”r att m”ta dem;
005:021 och de sade till dem: ˝M† HERREN hems”ka eder och d”ma eder,
	eftersom I haven gjort oss f”rhatliga f”r Farao och hans tj„nare
	och satt dem sv„rdet i hand till att dr„pa oss.
005:022 D† v„nde sig Mose †ter till HERREN och sade: ˝Herre, varf”r har
	du gjort s† illa mot detta folk?  Varf”r har du s„nt mig?
005:023 Allt ifr†n den tid d† jag gick till Farao f”r att tala i ditt
	namn har han ju gjort illa mot detta folk, och du har ingalunda
	r„ddat ditt folk.
006:001 Men HERREN sade till Mose: ˝Nu skall du f† se vad jag skall g”ra
	med Farao; ty genom min starka hand skall han n”dgas sl„ppa dem,
	ja, han skall genom min starka hand n”dgas driva dem ut ur sitt
	land.˝
006:002 Och Gud talade till Mose och sade till honom: ˝Jag „r HERREN.
006:003 F”r Abraham, Isak och Jakob uppenbarade jag mig s†som 'Gud den
	Allsm„ktige', men under mitt namn 'HERREN' var jag icke k„nd av
	dem.
006:004 Och jag uppr„ttade ett f”rbund med dem och lovade att giva dem
	Kanaans land, det land d„r de bodde s†som fr„mlingar.
006:005 Och nu har jag h”rt Israels barns j„mmer ”ver att egyptierna
	h†lla dem i tr„ldom, och jag har kommit ih†g mitt f”rbund.
006:006 S„g d„rf”r till Israels barn: 'Jag „r HERREN, och jag skall f”ra
	eder ut fr†n tr„larbetet hos egyptierna och r„dda eder fr†n
	tr„ldomen under dem, och jag skall f”rlossa eder med utr„ckt arm
	och genom stora straffdomar.
006:007 Och jag skall taga eder till mitt folk och vara eder Gud; och I
	skolen f”rnimma att jag „r HERREN eder Gud, han som f”r eder ut
	fr†n tr„larbetet hos egyptierna.
006:008 Och jag skall f”ra eder till det land som jag med upplyft hand
	har lovat giva †t Abraham, Isak och Jakob; det skall jag giva
	eder till besittning.  Jag „r HERREN.'˝
006:009 Detta allt sade Mose till Israels barn, men de h”rde icke p†
	Mose, av ot†lighet och f”r det h†rda arbetets skull.

006:010 D„refter talade HERREN till Mose och sade:
006:011 ˝G† och tala med Farao, konungen i Egypten, att han sl„pper
	Israels barn ut ur sitt land.˝
006:012 Men Mose talade inf”r HERREN och sade: ˝Israels barn h”ra ju
	icke p† mig; huru skulle d† Farao vilja h”ra mig -- mig som har
	oomskurna l„ppar?˝
006:013 Men HERREN talade till Mose och Aron och gav dem befallning till
	Israels barn och till Farao, konungen i Egypten, om att Israels
	barn skulle f”ras ut ur Egyptens land.

006:014 Dessa voro huvudm„nnen f”r deras familjer.

	Rubens, Israels f”rstf”ddes, s”ner voro Hanok och Pallu, Hesron
	och Karmi.  Dessa voro Rubens sl„kter.

006:015 Simeons s”ner voro Jemuel, Jamin, Ohad, Jakin, Sohar och Saul,
	den kananeiska kvinnans son.  Dessa voro Simeons sl„kter.

006:016 Och dessa voro namnen p† Levis s”ner, efter deras „ttf”ljd:
	Gerson, Kehat och Merari.  Och Levi blev ett hundra trettiosju †r
	gammal.
006:017 Gersons s”ner voro Libni och Simei, efter deras sl„kter.
006:018 Kehats s”ner voro Amram, Jishar, Hebron och Ussiel.  Och Kehat
	blev ett hundra trettiotre †r gammal.
006:019 Meraris s”ner voro Maheli och Musi.  Dessa voro leviternas
	sl„kter, efter deras „ttf”ljd.
006:020 Men Amram tog sin faders syster Jokebed till hustru, och hon
	f”dde †t honom Aron och Mose.  Och Amram blev ett hundra
	trettiosju †r gammal.
006:021 Jishars s”ner voro Kora, Nefeg och Sikri.
006:022 Ussiels s”ner voro Misael, Elsafan och Sitri.
006:023 Och Aron tog till hustru Eliseba, Amminadabs dotter, Nahesons
	syster, och hon f”dde †t honom Nadab och Abihu, Eleasar och
	Itamar.
006:024 Koras s”ner voro Assir, Elkana och Abiasaf.  Dessa voro
	koraiternas sl„kter.
006:025 Och Eleasar, Arons son, tog en av Putiels d”ttrar till hustru,
	och hon f”dde †t honom Pinehas.  Dessa voro huvudm„nnen f”r
	leviternas familjer, efter deras sl„kter.
006:026 S† f”rh”ll det sig med Aron och Mose, dem till vilka HERREN
	sade: ˝F”ren Israels barn ut ur Egyptens land, efter deras
	h„rskaror.
006:027 Det var dessa som talade med Farao, konungen i Egypten, om att
	de skulle f”ra Israels barn ut ur Egypten.  S† f”rh”ll det sig
	med Mose och Aron,
006:028 Och n„r HERREN talade till Mose i Egyptens land,
006:029 talade han s† till Mose: ˝Jag „r HERREN.  Tala till Farao,
	konungen i Egypten, allt vad jag talar till dig.˝
006:030 Men Mose sade inf”r HERREN: ˝Se, jag har oomskurna l„ppar; huru
	skulle d† Farao vilja h”ra p† mig?˝
007:001 Men HERREN sade till Mose: ˝Se, jag har satt dig att vara s†som
	en gud f”r Farao, och din broder Aron skall vara din profet.
007:002 Du skall tala allt vad jag bjuder dig; sedan skall din broder
	Aron tala med Farao om att han m†ste sl„ppa Israels barn ut ur
	sitt land.
007:003 Men jag skall f”rh„rda Faraos hj„rta och skall g”ra m†nga tecken
	och under i Egyptens land.
007:004 Farao skall icke h”ra p† eder; men jag skall l„gga min hand p†
	Egypten och skall f”ra mina h„rskaror, mitt folk, Israels barn,
	ut ur Egyptens land, genom stora straffdomar.
007:005 Och egyptierna skola f”rnimma att jag „r HERREN, n„r jag r„cker
	ut min hand ”ver Egypten och f”r Israels barn ut fr†n dem.˝

007:006 Och Mose och Aron gjorde s†; de gjorde s†som HERREN hade bjudit
	dem.
007:007 Men Mose var †ttio †r gammal och Aron †ttiotre †r gammal, n„r de
	talade med Farao.

007:008 Och HERREN talade till Mose och Aron och sade:
007:009 ˝N„r Farao talar till eder och s„ger: 'L†ten oss se n†got
	under', d† skall du s„ga till Aron: 'Tag din stav och kasta den
	inf”r Farao', s† skall den bliva en stor orm.˝
007:010 D† gingo Mose och Aron till Farao och gjorde s†som HERREN hade
	bjudit.  Aron kastade sin stav inf”r Farao och hans tj„nare, och
	den blev en stor orm.
007:011 D† kallade ocks† Farao till sig sina vise och trollkarlar; och
	dessa, de egyptiska sp†m„nnen, gjorde ock detsamma genom sina
	hemliga konster:
007:012 de kastade var och en sin stav, och dessa blevo stora ormar.  Men
	Arons stav uppslukade deras stavar.
007:013 Dock f”rblev Faraos hj„rta f”rstockat, och han h”rde icke p†
	dem, s†som HERREN hade sagt.

007:014 D„refter sade HERREN till Mose: ˝Faraos hj„rta „r tillslutet,
	han vill icke sl„ppa folket.
007:015 G† till Farao i morgon bittida -- han g†r n„mligen d† ut till
	vattnet -- och st„ll dig i hans v„g, p† stranden av
	Nilfloden.  Och tag i din hand staven som f”rvandlades till en
	orm.
007:016 Och s„g till honom: HERREN, hebr‚ernas Gud, s„nde mig till dig
	och l„t s„ga dig: 'Sl„pp mitt folk, s† att de kunna h†lla
	gudstj„nst †t mig i ”knen.'  Men se, du har hitintills icke velat
	h”ra.
007:017 D„rf”r s„ger nu HERREN s†: 'H„rav skall du f”rnimma att jag „r
	HERREN: se, med staven som jag h†ller i min hand vill jag sl† p†
	vattnet i Nilfloden, och d† skall det f”rvandlas till blod.
007:018 Och fiskarna i floden skola d”, och floden skall bliva
	stinkande, s† att egyptierna skola v„mjas vid att dricka vatten
	ifr†n floden.'˝
007:019 Och HERREN sade till Mose: ˝S„g till Aron: Tag din stav, och
	r„ck ut din hand ”ver egyptiernas vatten, ”ver deras str”mmar,
	kanaler och sj”ar och alla andra vattensamlingar, s† skola de
	bliva blod; ”ver hela Egyptens land skall vara blod, b†de i
	tr„k„rl och i stenk„rl.˝
007:020 Och Mose och Aron gjorde s†som HERREN hade bjudit.  Han lyfte upp
	staven och slog vattnet i Nilfloden inf”r Faraos och hans
	tj„nares ”gon; d† f”rvandlades allt vatten floden till blod.
007:021 Och fiskarna i floden dogo, och floden blev stinkande, s† att
	egyptierna icke kunde dricka vatten ifr†n floden; och blodet var
	”ver hela Egyptens land.
007:022 Men de egyptiska sp†m„nnen gjorde detsamma genom sina hemliga
	konster.  S† f”rblev Faraos hj„rta f”rstockat, och han h”rde icke
	p† dem, s†som HERREN hade sagt.
007:023 Och Farao v„nde om och gick hem och aktade icke heller p† detta.
007:024 Men i hela Egypten gr„vde man runt omkring Nilfloden efter
	vatten till att dricka; ty vattnet i floden kunde man icke
	dricka.
007:025 Och s† f”rgingo sju dagar efter det att HERREN hade slagit
	Nilfloden.
008:001 D„refter sade HERREN till Mose: ˝G† till Farao och s„g till
	honom: S† s„ger HERREN: Sl„pp mitt folk, s† att de kunna h†lla
	gudstj„nst †t mig.
008:002 Men om du icke vill sl„ppa dem, se, d† skall jag hems”ka hela
	ditt land med paddor.
008:003 Nilfloden skall frambringa ett vimmel av paddor, och de skola
	stiga upp och komma in i ditt hus och i din sovkammare och upp i
	din s„ng, och in i dina tj„nares hus och bland ditt folk, och i
	dina bakugnar och baktr†g.
008:004 Ja, p† dig sj„lv och ditt folk och alla dina tj„nare skola
	paddorna stiga upp.˝
008:005 Och HERREN sade till Mose: ˝S„g till Aron: R„ck ut din hand med
	din stav ”ver str”mmarna, kanalerna och sj”arna, och l†t s†
	paddor stiga upp ”ver Egyptens land.˝
008:006 D† r„ckte Aron ut sin hand ”ver Egyptens vatten, och paddor
	stego upp och ”vert„ckte Egyptens land.
008:007 Men sp†m„nnen gjorde detsamma genom sina hemliga konster och
	l„to paddor stiga upp ”ver Egyptens land.

008:008 D† kallade Farao Mose och Aron till sig och sade: ˝Bedjen till
	HERREN, att han tager bort paddorna fr†n mig och mitt folk, s†
	skall jag sl„ppa folket, s† att de kunna offra †t HERREN.˝
008:009 Mose sade till Farao: ˝Dig vare tillstatt att f”rel„gga mig en
	tid inom vilken jag, genom att bedja f”r dig och dina tj„nare
	och ditt folk, skall skaffa bort paddorna fr†n dig och dina hus,
	s† att de finnas kvar allenast i Nilfloden.
008:010 Han svarade: ˝Till i morgon.˝  D† sade han: ˝M† det ske s†som du
	har sagt, s† att du f†r f”rnimma att ingen „r s†som HERREN, v†r
	Gud.
008:011 Paddorna skola vika bort ifr†n dig och dina hus och ifr†n dina
	tj„nare och ditt folk och skola finnas kvar allenast i
	Nilfloden.˝
008:012 S† gingo Mose och Aron ut ifr†n Farao.  Och Mose ropade till
	HERREN om hj„lp mot paddorna som han hade l†tit komma ”ver
	Farao.
008:013 Och HERREN gjorde s†som Mose hade beg„rt: paddorna dogo och
	f”rsvunno ifr†n husen, g†rdarna och f„lten.
008:014 Och man kastade dem tillsammans i h”gar, h„r en och d„r en; och
	landet uppfylldes av stank.
008:015 Men n„r Farao s†g att han hade f†tt l„ttnad, tillsl”t han sitt
	hj„rta och h”rde icke p† dem, s†som HERREN hade sagt.

008:016 D„refter sade HERREN till Mose: ˝S„g till Aron: R„ck ut din stav
	och sl† i stoftet p† jorden, s† skall d„rav bliva mygg i hela
	Egyptens land.˝
008:017 Och de gjorde s†: Aron r„ckte ut sin hand med sin stav och slog
	i stoftet p† jorden; d† kom mygg p† m„nniskor och boskap.  Av
	allt stoft p† marken blev mygg i hela Egyptens land.
008:018 Och sp†m„nnen ville g”ra detsamma genom sina hemliga konster och
	f”rs”kte skaffa fram mygg, men de kunde icke.  Och myggen kom p†
	m„nniskor och boskap.
008:019 D† sade sp†m„nnen till Farao: ˝Detta „r Guds finger.˝  Men Faraos
	hj„rta f”rblev f”rstockat, och han h”rde icke p† dem, s†som
	HERREN hade sagt.

008:020 D„refter sade HERREN till Mose: ˝Tr„d i morgon bittida fram
	inf”r Farao -- han g†r n„mligen d† ut till vattnet -- och s„g
	till honom: s† s„ger HERREN: Sl„pp mitt folk, s† att de kunna
	h†lla guds tj„nst †t mig.
008:021 Ty om du icke sl„pper mitt folk, de, d† skall jag s„nda sv„rmar
	av flugor ”ver dig och dina tj„nare och ditt folk och dina hus,
	s† att egyptiernas hus skola bliva uppfyllda av flugsv„rmar, ja,
	sj„lva marken p† vilken de st†.
008:022 Men p† den dagen skall jag g”ra ett undantag f”r landet Gosen,
	d„r mitt folk bor, s† att inga flugsv„rmar skola finnas d„r, p†
	det att du m† f”rnimma att jag „r HERREN h„r i landet.
008:023 S† skall jag f”rlossa mitt folk och g”ra en †tskillnad mellan
	mitt folk och ditt.  I morgon skall detta tecken ske.˝
008:024 Och HERREN gjorde s†: stora flugsv„rmar kommo in i Faraos och i
	hans tj„nares hus; och ”verallt i Egypten blev landet f”rd„rvat
	av flugsv„rmarna.

008:025 D† kallade Farao Mose och Aron till sig och sade: ˝G†n †stad och
	offren †t eder Gud h„r i landet.˝
008:026 Men Mose svarade: ˝Det g†r icke an att vi g”ra s†; ty vi offra
	†t HERREN, v†r Gud, s†dant som f”r egyptierna „r en
	styggelse.  Om vi nu inf”r egyptiernas ”gon offra s†dant som f”r
	dem „r en styggelse, skola de s„kert stena oss.
008:027 S† l†t oss nu g† tre dagsresor in i ”knen och offra †t HERREN,
	v†r Gud, s†som han befaller oss.˝
008:028 D† sade Farao: ˝Jag vill sl„ppa eder, s† att I kunnen offra †t
	HERREN, eder Gud, i ”knen; allenast m†n I icke g† alltf”r l†ngt
	bort.  Bedjen f”r mig.
008:029 Mose svarade: ˝Ja, n„r jag kommer ut fr†n dig, skall jag bedja
	till HERREN, s† att flugsv„rmarna i morgon vika bort ifr†n
	Farao, ifr†n hans tj„nare och hans folk.  Allenast m† Farao icke
	mer handla svikligt och v„gra att sl„ppa folket, s† att de kunna
	offra †t HERREN.
008:030 Och Mose gick ut ifr†n Farao och bad till HERREN.
008:031 Och HERREN gjorde s†som Mose sade beg„rt: han skaffade bort
	flugsv„rmarna ifr†n Farao, ifr†n hans tj„nare och hans folk, s†
	att icke en enda fluga blev kvar.
008:032 Men Farao tillsl”t sitt hj„rta ocks† denna g†ng och sl„ppte icke
	folket.
009:001 D„refter sade HERREN till Mose: ˝G† till Farao och tala till
	honom: S† s„ger HERREN, hebr‚ernas Gud: Sl„pp mitt folk, s† att
	de kunna h†lla gudstj„nst †t mig.
009:002 Ty om du icke vill sl„ppa dem, utan kvarh†ller dem l„ngre,
009:003 se, d† skall HERRENS hand med en mycket sv†r pest komma ”ver din
	boskap p† marken, ”ver h„star, †snor och kameler, ”ver f„kreatur
	och f†r.
009:004 Men HERREN skall d„rvid g”ra en †tskillnad mellan israeliternas
	boskap och egyptiernas, s† att intet av de djur som tillh”ra
	Israels barn skall d”.˝
009:005 Och HERREN best„mde en tid och sade: ˝I morgon skall HERREN g”ra
	s† i landet.˝
009:006 Och dagen d„refter gjorde HERREN s†, och all egyptiernas boskap
	dog.  Men av Israels barns boskap dog icke ett enda djur;
009:007 n„r Farao s„nde och h”rde efter, se, d† hade icke s† mycket som
	ett enda djur av Israels boskap d”tt.  Men Faraos hj„rta var
	tillslutet, och han sl„ppte icke folket

009:008 D„refter sade HERREN till Mose och Aron: ˝Tagen edra h„nder
	fulla med sot ur sm„ltugnen, och m† sedan Mose str” ut det, upp
	mot himmelen, inf”r Faraos ”gon,
009:009 s† skall d„rav bliva ett damm ”ver hela Egyptens land, och d„rav
	skola uppst† bulnader, som sl† ut med bl†sor, p† m„nniskor och
	boskap i hela Egyptens land.˝
009:010 D† togo de sot ur sm„ltugnen och tr„dde inf”r Farao, och Mose
	str”dde ut det, upp mot himmelen; och d„rav uppstodo bulnader,
	som slogo ut med bl†sor, p† m„nniskor och boskap.
009:011 Och sp†m„nnen kunde icke h†lla st†nd mot Mose f”r bulnadernas
	skull, ty bulnader uppstodo p† sp†m„nnen s†v„l som p† alla andra
	egyptier.
009:012 Men HERREN f”rstockade Faraos hj„rta, s† att han icke h”rde p†
	dem, s†som HERREN hade sagt till Mose.

009:013 D„refter sade HERREN till Mose: ˝Tr„d i morgon bittida fram
	inf”r Farao och s„g till honom: S† s„ger HERREN, hebr‚ernas Gud:
	Sl„pp mitt folk, s† att de kunna h†lla gudstj„nst †t mig.
009:014 Annars skall jag nu s„nda alla mina hems”kelser ”ver dig sj„lv
	och ”ver dina tj„nare och ditt folk, p† det att du m† f”rnimma
	att ingen „r s†som jag p† hela jorden.
009:015 Ty jag hade redan r„ckt ut min land f”r att sl† dig och ditt
	folk med pest, s† att du skulle bliva utrotad fr†n jorden;
009:016 men jag skonade dig, just d„rf”r att jag ville l†ta min kraft
	bliva uppenbarad f”r dig och mitt namn bliva f”rkunnat p† hela
	jorden.
009:017 Om du ytterligare l„gger hinder i v„gen f”r mitt folk och icke
	sl„pper dem,
009:018 se, d† skall jag i morgon vid denna tid l†ta ett mycket sv†rt
	hagel komma, s†dant att dess like icke har varit i Egypten, allt
	ifr†n den dag dess grund blev lagd „nda till nu.
009:019 S† s„nd nu bort och l†t b„rga din boskap och allt vad du annars
	har ute p† marken.  Ty alla m„nniskor och all boskap som d†
	finnas ute p† marken och icke hava kommit under tak, de skola
	tr„ffas av haglet och bliva d”dade.˝
009:020 Den som nu bland Faraos tj„nare fruktade HERRENS ord, han l„t
	sina tj„nare och sin boskap s”ka skydd i husen;
009:021 men den som icke aktade p† HERRENS ord, han l„t sina tj„nare och
	sin boskap bliva kvar ute p† marken.

009:022 Och HERREN sade till Mose: ˝R„ck din hand upp mot himmelen, s†
	skall hagel falla ”ver hela Egyptens land, ”ver m„nniskor och
	boskap och ”ver alla markens ”rter i Egyptens land.˝
009:023 D† r„ckte Mose sin stav upp mot himmelen, och HERREN l„t det
	dundra och hagla, och eld for ned mot jorden, s† l„t HERREN
	hagel komma ”ver Egyptens land.
009:024 Och det haglade, och bland hagelskurarna flammade eld; och
	haglet var s† sv†rt, att dess like icke hade varit i hela
	Egyptens land fr†n den tid det blev befolkat.
009:025 Och i hela Egyptens land slog haglet ned allt som fanns p†
	marken, b†de m„nniskor och djur; och haglet slog ned alla
	markens ”rter och slog s”nder alla markens tr„d.
009:026 Allenast i landet Gosen, d„r Israels barn voro, haglade det
	icke.

009:027 D† s„nde Farao och l„t kalla till sig Mose och Aron och sade
	till dem: ˝Jag har syndat denna g†ng.  Det „r HERREN som „r
	r„ttf„rdig; jag och mitt folk hava gjort or„tt.
009:028 Bedjen till HERREN, ty hans dunder och hagel har varat l„nge
	nog; s† skall jag sl„ppa eder, och I skolen icke beh”va bliva
	kvar l„ngre.˝
009:029 Mose svarade honom: ˝N„r jag kommer ut ur staden, skall jag
	utr„cka mina h„nder till HERREN; d† skall dundret upph”ra och
	intet hagel mer komma, p† det att du m† f”rnimma att landet „r
	HERRENS.
009:030 Dock vet jag v„l att du och dina tj„nare „nnu icke frukten f”r
	HERREN Gud.˝
009:031 S† slogos d† linet och kornet ned, ty kornet hade g†tt i ax och
	linet stod i knopp;
009:032 men vetet och sp„lten slogos icke ned, ty de „ro sens„d.
009:033 Och Mose gick ifr†n Farao ut ur staden och utr„ckte sina h„nder
	till HERREN; och dundret och haglet upph”rde, och regnet
	str”mmade icke mer ned p† jorden.
009:034 Men n„r Farao s†g att regnet och haglet och dundret hade
	upph”rt, framh„rdade han i sin synd och tillsl”t sitt hj„rta,
	han sj„lv s†v„l som hans tj„nare.
009:035 S† f”rblev Faraos hj„rta f”rstockat, och han sl„ppte icke
	Israels barn, s†som HERREN hade sagt genom Mose.
010:001 D„refter sade HERREN till Mose: ˝G† till Farao; ty jag har
	tillslutit hans och hans tj„nares hj„rtan, f”r att jag skulle
	g”ra dessa mina tecken mitt ibland dem,
010:002 och f”r att du sedan skulle kunna f”rt„lja f”r din son och din
	sonson vilka stora g„rningar jag har utf”rt bland egyptierna,
	och vilka tecken jag har gjort bland dem, s† att I f”rnimmen att
	jag „r HERREN.˝
010:003 D† gingo Mose och Aron till Farao och sade till honom: ˝S† s„ger
	HERREN, hebr‚ernas Gud: Huru l„nge vill du vara motstr„vig och
	icke ”dmjuka dig inf”r mig?  Sl„pp mitt folk, s† att de kunna
	h†lla gudstj„nst †t mig.
010:004 Ty om du icke vill sl„ppa mitt folk, se, d† skall jag i morgon
	l†ta gr„shoppor komma ”ver ditt land.
010:005 Och de skola ”vert„cka marken s† att man icke kan se marken; och
	de skola „ta upp †terstoden av den kvarleva som har blivit ”ver
	†t eder efter haglet, och de skola av„ta alla edra tr„d, som
	v„xa p† marken.
010:006 Och dina hus skola bliva uppfyllda av dem, s† ock alla dina
	tj„nares hus och alla egyptiers hus, s† att dina f„der och dina
	faders f„der icke hava sett n†got s†dant, fr†n den dag de blevo
	till p† jorden „nda till denna dag.˝  Och han v„nde sig om och
	gick ut ifr†n Farao.

010:007 Men Faraos tj„nare sade till honom: ˝Huru l„nge skall denne vara
	oss till f”rf†ng?  Sl„pp m„nnen, s† att de kunna h†lla gudstj„nst
	†t HERREN, sin Gud.  Inser du icke „nnu att Egypten bliver
	f”rd„rvat?˝
010:008 D† h„mtade man Mose och Aron tillbaka till Farao.  Och han sade
	till dem: ˝I m†n g† †stad och h†lla gudstj„nst †t HERREN, eder
	Gud.  Men vilka „ro nu de som skola g†?˝
010:009 Mose svarade: ˝Vi vilja g† b†de unga och gamla; vi vilja g† med
	s”ner och d”ttrar, med f†r och f„kreatur; ty en HERRENS h”gtid
	skola vi h†lla.˝
010:010 D† sade han till dem: ˝M† HERREN: vara med eder lika visst som
	jag sl„pper eder med edra kvinnor och barn!  D„r ser man att I
	haven ont i sinnet!
010:011 Nej; I m„n m†n g† †stad och h†lla gudstj„nst †t HERREN; det var
	ju detta som I beg„rden.˝  Och man drev dem ut ifr†n Farao.

010:012 Och HERREN sade till Mose: ˝R„ck ut din hand ”ver Egyptens land,
	s† att gr„shoppor komma ”ver Egyptens land och „ta upp alla
	”rter i landet, allt vad haglet har l„mnat kvar.˝
010:013 D† r„ckte Mose ut sin stav ”ver Egyptens land, och HERREN l„t en
	”stanvind bl†sa ”ver landet hela den dagen och hela natten; och
	n„r det blev morgon, f”rde ”stanvinden gr„shopporna fram med
	sig.
010:014 Och gr„shopporna kommo ”ver hela Egyptens land och slogo i stor
	m„ngd ned ”ver hela Egyptens omr†de; en s†dan myckenhet av
	gr„shoppor hade aldrig tillf”rne kommit och skall icke heller
	h„danefter komma.
010:015 De ”vert„ckte hela marken, s† att marken blev m”rk; och de †to
	upp alla ”rter i landet och all frukt p† tr„den, allt som haglet
	hade l„mnat kvar; intet gr”nt blev kvar p† tr„den eller p†
	markens ”rter i hela Egyptens land.

010:016 D† kallade Farao med hast Mose och Aron till sig och sade: ˝Jag
	har syndat mot HERREN, eder Gud, och mot eder.
010:017 Men f”rl†t nu min synd denna enda g†ng; och bedjen till HERREN,
	eder Gud, att han avv„nder allenast denna d”dspl†ga ifr†n mig.˝
010:018 D† gick han ut ifr†n Farao och bad till HERREN.
010:019 Och HERREN v„nde om vinden och l„t en mycket stark v„stanvind
	komma; denna fattade i gr„shopporna och kastade dem i R”da
	havet, s† att icke en enda gr„shoppa blev kvar inom Egyptens
	hela omr†de.
010:020 Men HERREN f”rstockade Faraos hj„rta, s† att han icke sl„ppte
	Israels barn.

010:021 D„refter sade HERREN till Mose: ˝R„ck din hand upp mot himmelen,
	s† skall ”ver Egyptens land komma ett s†dant m”rker, att man kan
	taga p† det.˝
010:022 D† r„ckte Mose sin hand upp mot himmelen, och ett tjockt m”rker
	kom ”ver hela Egyptens land i tre dagar.
010:023 Ingen kunde se den andre, och ingen kunde r”ra sig fr†n sin
	plats i tre dagar.  Men alla Israels barn hade ljust d„r de
	bodde.
010:024 D† kallade Farao Mose till sig och sade: ˝G†n †stad och h†llen
	gudstj„nst †t HERREN; l†ten allenast edra f†r och f„kreatur
	bliva kvar.  Ocks† edra kvinnor och barn m† g† med eder.˝
010:025 Men Mose sade: ˝Du m†ste ock l†ta oss f† slaktoffer och
	br„nnoffer att offra †t HERREN, v†r Gud.
010:026 Ocks† v†r boskap m†ste g† med oss, och icke en kl”v f†r bliva
	kvar; ty d„rav m†ste vi taga det varmed vi skola h†lla
	gudstj„nst †t HERREN, v†r Gud.  Och f”rr„n vi komma dit, veta vi
	sj„lva icke vad vi b”ra offra †t HERREN.˝
010:027 Men HERREN f”rstockade Faraos hj„rta, s† att han icke ville
	sl„ppa dem.
010:028 Och Farao sade till honom: ˝G† bort ifr†n mig, och tag dig till
	vara f”r att „nnu en g†ng komma inf”r mitt ansikte; ty p† den
	dag du kommer inf”r mitt ansikte skall du d”.˝
010:029 Mose svarade: ˝Du har talat r„tt; jag skall icke vidare komma
	inf”r ditt ansikte.˝
011:001 D„refter sade HERREN till Mose: ˝Žnnu en pl†ga skall jag l†ta
	komma ”ver Farao och ”ver Egypten; sedan skall han sl„ppa eder
	h„rifr†n; ja, han skall till och med driva eder ut h„rifr†n, n„r
	han sl„pper eder.
011:002 S† tala nu till folket, och s„g att var och en av dem, man s†v„l
	som kvinna, skall av sin n„sta beg„ra klenoder av silver och
	guld.˝
011:003 Och HERREN l„t folket finna n†d f”r egyptiernas ”gon.  Ja, mannen
	Mose hade stort anseende i Egyptens land, b†de hos Faraos
	tj„nare och hos folket.

011:004 Och Mose sade: ˝S† s„ger HERREN: Vid midnattstid skall jag g†
	fram genom Egypten.
011:005 Och d† skall allt f”rstf”tt i Egyptens land d”, fr†n den
	f”rstf”dde hos Farao, som sitter p† tronen, „nda till den
	f”rstf”dde hos tj„nstekvinnan, som arbetar vid handkvarnen, s†
	ock allt f”rstf”tt ibland boskapen.
011:006 Och ett stort klagorop skall upph„vas i hela Egyptens land,
	s†dant att dess like aldrig har varit h”rt och aldrig mer skall
	h”ras.
011:007 Men icke en hund skall gl„fsa mot n†gon av Israels barn, varken
	mot m„nniskor eller mot boskap.  S† skolen I f”rnimma att HERREN
	g”r en †tskillnad mellan Egypten och Israel.
011:008 D† skola alla dina tj„nare h„r komma ned till mig och buga sig
	f”r mig och s„ga: 'Drag ut, du sj„lv med allt folket som f”ljer
	dig.'  Och sedan skall jag draga ut.˝  D„refter gick han bort
	ifr†n Farao i vredesmod.

011:009 Men HERREN sade till Mose: ˝Farao skall neka att h”ra eder, p†
	det att jag m† l†ta m†nga under ske i Egyptens land.˝
011:010 Och Mose och Aron gjorde alla dessa under inf”r Farao; men
	HERREN f”rstockade Faraos hj„rta, s† att han icke sl„ppte
	Israels barn ut ur sitt land.
012:001 Och HERREN talade till Mose och Aron i Egyptens land och sade:

012:002 Denna m†nad skall hos eder vara den fr„msta m†naden, den skall
	hos eder vara den f”rsta av †rets m†nader.
012:003 Talen till Israels hela menighet och s„gen: P† tionde dagen i
	denna m†nad skall var husfader taga sig ett lamm, s† att vart
	hush†ll f†r ett lamm.
012:004 Men om hush†llet „r f”r litet till ett lamm, s† skola husfadern
	och hans n„rmaste granne taga ett lamm tillsammans, efter
	personernas antal.  F”r vart lamm skolen I ber„kna ett visst
	antal, i m†n av vad var och en „ter.
012:005 Ett felfritt †rsgammalt lamm av hank”n skolen I utv„lja; av
	f†ren eller av getterna skolen I taga det.
012:006 Och I skolen f”rvara det intill fjortonde dagen i denna m†nad;
	d† skall man -- Israels hela f”rsamlade menighet -- slakta det
	vid aftontiden.
012:007 Och man skall taga av blodet och stryka p† b†da d”rrposterna och
	p† ”vre d”rrtr„et i husen d„r man „ter det.
012:008 Och man skall „ta k”ttet samma natt; det skall vara stekt p†
	eld, och man skall „ta det med osyrat br”d j„mte bittra ”rter.
012:009 I skolen icke „ta n†got d„rav r†tt eller kokt i vatten, utan det
	skall vara stekt p† eld, med huvud, f”tter och innanm„te.
012:010 Och I skolen icke l„mna n†got d„rav kvar till morgonen; skulle
	n†got d„rav bliva kvar till morgonen, skolen I br„nna upp det i
	eld.
012:011 Och I skolen „ta det s†: I skolen vara omgjordade kring edra
	l„nder, hava edra skor p† f”tterna och edra stavar i
	h„nderna.  Och I skolen „ta det med hast.  Detta „r HERRENS
	P†sk.
012:012 Ty jag skall p† den natten g† fram genom Egyptens land och sl†
	allt f”rstf”tt i Egyptens land, b†de m„nniskor och boskap; och
	”ver Egyptens alla gudar skall jag h†lla dom; jag „r HERREN.
012:013 Och blodet skall vara ett tecken, eder till r„ddning, p† de hus
	i vilka I „ren; ty n„r jag ser blodet, skall jag g† f”rbi
	eder.  Och ingen hems”kelse skall drabba eder med f”rd„rv, n„r
	jag sl†r Egyptens land.

012:014 Och I skolen hava denna dag till en †minnelsedag och fira den
	s†som en HERRENS h”gtid.  S†som en ev„rdlig stiftelse skolen I
	fira den, sl„kte efter sl„kte.
012:015 I sju dagar skolen I „ta osyrat br”d; redan p† f”rsta dagen
	skolen I skaffa bort all surdeg ur edra hus.  Ty var och en som
	„ter n†got syrat, fr†n den f”rsta dagen till den sjunde, han
	skall utrotas ur Israel.
012:016 P† den f”rsta dagen skolen I h†lla en helig sammankomst; I
	skolen ock p† den sjunde dagen h†lla en helig sammankomst.  P†
	dem skall intet arbete g”ras; allenast det som var och en
	beh”ver till mat, det och intet annat m† av eder tillredas.
012:017 Och I skolen h†lla det osyrade br”dets h”gtid, eftersom jag p†
	denna samma dag har f”rt edra h„rskaror ut ur Egyptens
	land.  D„rf”r skolen I, sl„kte efter sl„kte, h†lla denna dag
	s†som en ev„rdlig stiftelse.
012:018 I f”rsta m†naden, p† fjortonde dagen i m†naden, om aftonen,
	skolen I „ta osyrat br”d, och I skolen fortfara d„rmed „nda till
	aftonen p† tjuguf”rsta dagen i m†naden.
012:019 I sju dagar m† ingen surdeg finnas i edra hus; ty var och en son
	„ter n†got syrligt, han skall utrotas ur Israels menighet, evad
	han „r fr„mling eller inf”ding i landet.
012:020 Intet syrligt skolen I „ta; var I „n „ren bosatta skolen I „ta
	osyrat br”d.

012:021 Och Mose kallade till sig alla de „ldste i Israel och sade till
	dem: ˝Begiven eder hem, och tagen eder ett lamm f”r vart hush†ll
	och slakten p†skalammet.
012:022 Och tagen en knippa isop och doppen den i blodet som „r i
	sk†len, och bestryken det ”vre d”rr tr„et och b†da d”rrposterna
	med blodet som „r i sk†len; och ingen av eder m† g† ut genom sin
	hus d”rr intill morgonen.
012:023 Ty HERREN skall g† fram f”r att hems”ka Egypten; men n„r ha ser
	blodet p† det ”vre d”rrtr„et och p† de tv† d”rrposterna, skall
	HERREN g† f”rbi d”rren och icke tillst„dja F”rd„rvaren att
	komma i i edra hus och hems”ka eder.
012:024 Detta skolen I h†lla; det skall vara en stadga f”r dig och dina
	barn till ev„rdlig tid.
012:025 Och n„r I kommen in i det land som HERREN skall giva †t eder,
	s†som han har lovat, skolen I h†lla denna gudstj„nst.
012:026 N„r d† edra barn fr†ga eder: 'Vad betyder denna eder
	gudstj„nst?',
012:027 skolen I svara: 'Det „r ett p†skoffer †t HERREN, d„rf”r att han
	gick f”rbi Israels barns hus i Egypten, n„r han hems”kte
	Egypten, men skonade v†ra hus.'˝  D† b”jde folket sig ned och
	tillbad.
012:028 Och Israels barn gingo †stad och gjorde s†; de gjorde s†som
	HERREN hade bjudit Mose och Aron.

012:029 Och vid midnattstiden slog HERREN allt f”rstf”tt i Egyptens
	land, fr†n den f”rstf”dde hos Farao, som satt p† tronen, „nda
	till den f”rstf”dde hos f†ngen, som satt i f„ngelset, s† ock
	allt f”rstf”tt ibland boskapen.
012:030 D† stod Farao upp om natten j„mte alla sina tj„nare och alla
	egyptier, och ett stort klagorop upph„vdes i Egypten; ty intet
	hus fanns, d„r icke n†gon d”d l†g.
012:031 Och han kallade Mose och Aron till sig om natten och sade: ˝St†n
	upp och dragen ut fr†n mitt folk, I sj„lva och Israels barn; och
	g†n †stad och h†llen gudstj„nst †t HERREN, s†som I haven beg„rt.
012:032 Tagen ock edra f†r och edra f„kreatur, s†som I haven beg„rt, och
	g†n †stad, och v„lsignen d„rvid mig.˝
012:033 Och egyptierna tr„ngde p† folket f”r att med hast f† dem ut ur
	landet, ty de t„nkte: ˝Eljest d” vi allasammans.˝
012:034 Och folket tog med sig sin deg, innan den „nnu hade blivit
	syrad; de togo sina baktr†g och lindade in dem i mantlarna och
	buro dem p† sina axlar.
012:035 Och Israels barn hade gjort s†som Mose sade: de hade av
	egyptierna beg„rt deras klenoder av silver och guld, s† ock
	kl„der.
012:036 Och HERREN hade l†tit folket finna n†d f”r egyptiernas ”gon, s†
	att de g†vo dem vad de beg„rde.  S† togo de byte fr†n
	egyptierna.

012:037 Och Israels barn br”to upp och drogo fr†n Rameses till Suckot,
	vid pass sex hundra tusen m„n till fots, f”rutom kvinnor och
	barn.
012:038 En hop folk av allahanda slag drog ock †stad med dem, d„rtill
	f†r och f„kreatur, boskap i stor myckenhet.
012:039 Och av degen som de hade f”rt med sig ur Egypten bakade de
	osyrade kakor, ty den hade icke blivit syrad; de hade ju drivits
	ut ur Egypten utan att f† dr”ja; ej heller hade de kunnat
	tillreda n†gon reskost †t sig.

012:040 Men den tid Israels barn hade bott i Egypten var fyra hundra
	trettio †r.
012:041 Just p† den dag d† de fyra hundra trettio †ren voro f”rlidna
	drogo alla HERRENS h„rskaror ut ur Egyptens land.
012:042 En HERRENS vakenatt var detta, n„r han skulle f”ra dem ut ur
	Egyptens land; denna samma natt „r HERRENS, en h”gtidsvaka f”r
	alla Israels barn, sl„kte efter sl„kte.

012:043 Och HERREN sade till Mose och Aron: ˝Detta „r stadgan om
	p†skalammet: Ingen utl„nning skall „ta d„rav;
012:044 men en tr„l som „r k”pt f”r penningar m† „ta d„rav, sedan du ha
	omskurit honom.
012:045 En inhysesman och en legodr„ng m† icke „ta d„rav.
012:046 I ett och samma hus skall det „tas; du skall icke f”ra n†got av
	k”ttet ut ur huset, och intet ben skolen I s”ndersl† d„rp†.
012:047 Israels hela menighet skall iakttaga detta.
012:048 Och om n†gon fr„mling bor hos dig och vill h†lla HERRENS
	p†skh”gtid, s† skall allt mank”n hos honom omsk„ras, och sedan
	m† han komma och h†lla den; han skall d† vara s†som en inf”ding
	i landet.  Men ingen oomskuren m† „ta d„rav.
012:049 En och samma lag skall g„lla f”r inf”dingen och f”r fr„mlingen
	som bor ibland eder.˝

012:050 Och alla Israels barn gjorde s†; de gjorde s†som HERREN hade
	bjudit Mose och Aron.
012:051 S† f”rde d† HERREN p† denna samma dag Israels barn ut ur
	Egyptens land, efter deras h„rskaror.

013:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
013:002 ˝Helga †t mig allt f”rstf”tt, allt hos Israels barn, som ”ppnar
	moderlivet, evad det „r m„nniskor eller boskap; mig tillh”r
	det.

013:003 Och Mose sade till folket: ˝Kommen ih†g denna dag, p† vilken I
	haven dragit ut ur Egypten, ur tr„ldomshuset; ty med stark hand
	har HERREN f”rt eder ut d„rifr†n.  F”rdenskull m† intet syrat
	„tas.
013:004 P† denna dag i m†naden Abib dragen I nu ut.
013:005 Och n„r HERREN l†ter dig komma in i kanan‚ernas, hetiternas,
	amor‚ernas, hiv‚ernas och jebus‚ernas land, som han med ed har
	lovat dina f„der att giva dig, ett land som flyter av mj”lk och
	honung, d† skall du h†lla denna gudstj„nst i denna m†nad:
013:006 I sju dagar skall du „ta osyrat br”d, och p† sjunde dagen skall
	h†llas en HERRENS h”gtid.
013:007 Under de sju dagarna skall man „ta osyrat br”d; intet syrat
	skall man se hos dig, ej heller skall man se n†gon surdeg hos
	dig, i hela ditt land.
013:008 Och du skall p† den dagen ber„tta f”r din son och s„ga: 'S†dant
	g”r jag av tacksamhet f”r vad HERREN gjorde med mig, n„r jag
	drog ut ur Egypten.'
013:009 Och det skall vara f”r dig s†som ett tecken p† din hand och
	s†som ett p†minnelsem„rke p† din panna, f”r att HERRENS lag m†
	vara i din mun; ty med stark hand har HERREN f”rt dig ut ur
	Egypten.
013:010 Och denna stadga skall du h†lla p† best„md tid, †r efter †r.
013:011 Och n„r HERREN l†ter dig komma in i kanan‚ernas land, s†som han
	med ed har lovat dig och dina f„der, och giver det †t dig,
013:012 d† skall du ”verl„mna †t HERREN allt det som ”ppnar
	moderlivet.  Allt som ”ppnar moderlivet av det som f”des bland
	din boskap skall, om det „r hank”n, h”ra HERREN till.
013:013 Men allt bland †snor som ”ppnar moderlivet skall du l”sa med ett
	f†r, och om du icke vill l”sa det, skall du krossa nacken p†
	det.  Och allt f”rstf”tt av m„nniska bland dina s”ner skall du
	l”sa.
013:014 Och n„r din son i framtiden fr†gar dig: 'Vad betyder detta?',
	skall du svara honom s†: 'Med stark hand har HERREN f”rt oss ut
	ur Egypten, ur tr„ldomshuset;
013:015 ty d† Farao i sin h†rdnackenhet icke ville sl„ppa oss, dr„pte
	HERREN allt f”rstf”tt i Egyptens land, det f”rstf”dda s†v„l
	ibland m„nniskor som ibland boskap.  D„rf”r offrar jag †t HERREN
	allt som ”ppnar moderlivet och „r hank”n, och allt f”rstf”tt
	bland mina s”ner l”ser jag.'
013:016 Och det skall vara s†som ett tecken p† din hand och s†som ett
	m„rke p† din panna; ty med stark hand har HERREN f”rt oss ut ur
	Egypten.˝

013:017 N„r Farao nu hade sl„ppt folket, f”rde Gud dem icke p† den v„g
	som gick igenom filist‚ernas land, fast„n denna var den genaste;
	ty Gud t„nkte att folket, n„r det fick se krig hota, kunde †ngra
	sig och v„nda tillbaka till Egypten;
013:018 d„rf”r l„t Gud folket taga en omv„g genom ”knen †t R”da havet
	till.  Och Israels barn drogo v„pnade upp ur Egyptens land.

013:019 Och Mose tog med sig Josefs ben; ty denne hade tagit en ed av
	Israels barn och sagt: ˝N„r Gud ser till eder, f”ren d† mina ben
	h„rifr†n med eder.˝

013:020 S† br”to de upp fr†n Suckot och l„grade sig i Etam, d„r ”knen
	begynte.
013:021 Och HERREN gick framf”r dem, om dagen i en molnstod, f”r att
	leda dem p† v„gen, och om natten i en eldstod, f”r att lysa dem;
	s† kunde de t†ga b†de dag och natt.
013:022 Molnstoden upph”rde icke om dagen att g† framf”r folket, ej
	heller eldstoden om natten.
014:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
014:002 ˝S„g till Israels barn att de skola v„nda om och l„gra sig
	framf”r Pi-Hahirot, mellan Migdol och havet; mitt framf”r
	Baal-Sefon skolen I l„gra eder vid havet.
014:003 Men Farao skall t„nka att Israels barn hava farit vilse i landet
	och blivit inst„ngda i ”knen.
014:004 Och jag skall f”rstocka Faraos hj„rta, s† att han f”rf”ljer dem;
	och jag skall f”rh„rliga mig p† Farao och hela hans h„r, p† det
	att egyptierna m† f”rnimma att jag „r HERREN.˝  Och de gjorde s†.

014:005 D† man nu ber„ttade f”r konungen i Egypten att folket hade
	flytt, f”rvandlades Faraos och hans tj„nares hj„rtan mot folket,
	och de sade: ˝Huru illa gjorde vi icke, n„r vi sl„ppte Israel,
	s† att de nu icke mer skola tj„na oss!˝
014:006 Och han l„t sp„nna f”r sina vagnar och tog sitt folk med sig;
014:007 han tog sex hundra utvalda vagnar, och alla vagnar som eljest
	funnos i Egypten, och k„mpar p† dem alla.
014:008 Ty HERREN f”rstockade Faraos, den egyptiske konungens, hj„rta,
	s† att han f”rf”ljde Israels barn, n„r de nu drogo ut med
	upplyft hand.
014:009 Och egyptierna, alla Faraos h„star, vagnar och ryttare och hela
	hans h„r, f”rf”ljde dem och hunno upp dem, d„r de voro l„grade
	vid havet, vid Pi-Hahirot, framf”r Baal-Sefon.
014:010 N„r s† Farao var helt n„ra, lyfte Israels barn upp sina ”gon och
	fingo se att egyptierna kommo t†gande efter dem.  D† blevo
	Israels barn mycket f”rskr„ckta och ropade till HERREN.
014:011 Och de sade till Mose: ˝Funnos d† inga gravar i Egypten,
	eftersom du har f”rt oss hit till att d” i ”knen?  Huru illa
	gjorde du icke mot oss, n„r du f”rde oss ut ur Egypten!
014:012 Var det icke det vi sade till dig i Egypten?  Vi sade ju: 'L†t
	oss vara, s† att vi f† tj„na egyptierna.'  Ty det vore oss
	b„ttre att tj„na egyptierna „n att d” i ”knen.˝
014:013 D† svarade Mose folket: ˝Frukten icke; st†n fasta, s† skolen I
	se vilken fr„lsning HERREN i dag skall bereda eder; ty aldrig
	n†gonsin skolen I mer f† se egyptierna s†, som I sen dem i dag.
014:014 HERREN skall strida f”r eder, och I skolen vara stilla d„rvid.˝

014:015 Och HERREN sade till Mose: ˝Varf”r ropar du till mig?  S„g till
	Israels barn att de draga vidare.
014:016 Men lyft du upp din stav, och r„ck ut din hand ”ver havet, och
	klyv det itu, s† att Israels barn kunna g† mitt igenom havet p†
	torr mark.
014:017 Och se, jag skall f”rstocka egyptiernas hj„rtan, s† att de f”lja
	efter dem; och jag skall f”rh„rliga mig p† Farao och hela hans
	h„r, p† hans vagnar och ryttare.
014:018 Och egyptierna skola f”rnimma att jag „r HERREN, n„r jag
	f”rh„rligar mig p† Farao, p† hans vagnar och ryttare.˝

014:019 Och Guds „ngel, som hade g†tt framf”r Israels h„r, flyttade sig
	nu och gick bakom dem; molnstoden, som hade g†tt framf”r dem,
	flyttade sig och tog plats bakom dem.
014:020 Den kom s† emellan egyptiernas h„r och Israels h„r; och molnet
	var d„r med m”rker, men tillika upplyste det natten.  S† kunde
	den ena h„ren icke komma inp† den andra under hela natten.

014:021 Och Mose r„ckte ut sin hand ”ver havet; d† drev HERREN undan
	havet genom en stark ”stanvind som bl†ste hela natten, och han
	gjorde s† havet till torrt land; och vattnet kl”vs itu.
014:022 Och Israels barn gingo mitt igenom havet p† torr mark, under det
	att vattnet stod s†som en mur till h”ger och till v„nster om
	dem.
014:023 Och egyptierna, alla Faraos h„star, vagnar och ryttare,
	f”rf”ljde dem och kommo efter dem ut till mitten av havet.
014:024 Men n„r morgonv„kten var inne, blickade HERREN p† egyptiernas
	h„r ur eldstoden och molnskyn och s„nde f”rvirring i egyptiernas
	h„r;
014:025 och han l„t hjulen falla ifr†n deras vagnar, s† att det blev dem
	sv†rt att komma fram†t.  D† sade egyptierna: ˝L†t oss fly f”r
	Israel, ty HERREN strider f”r dem mot egyptierna.˝

014:026 Men HERREN sade till Mose: ˝R„ck ut din hand ”ver havet, s† att
	vattnet v„nder tillbaka och kommer ”ver egyptierna, ”ver deras
	vagnar och ryttare.˝
014:027 D† r„ckte Mose ut sin hand ”ver havet, och mot morgonen v„nde
	havet tillbaka till sin vanliga plats, och egyptierna som flydde
	m”ttes d„rav; och HERREN kringstr”dde egyptierna mitt i havet.
014:028 Och vattnet som v„nde tillbaka ”vert„ckte vagnarna och ryttarna,
	hela Faraos h„r, som hade kommit efter dem ut i havet; icke en
	enda av dem kom undan.
014:029 Men Israels barn gingo p† torr mark mitt igenom havet, och
	vattnet stod s†som en mur till h”ger och till v„nster om dem.
014:030 S† fr„lste HERREN p† den dagen Israel fr†n egyptiernas hand, och
	Israel s†g egyptierna ligga d”da p† havsstranden.
014:031 Och n„r Israel s†g huru HERREN hade bevisat sin stora makt p†
	egyptierna, fruktade folket HERREN; och de trodde p† HERREN och
	p† hans tj„nare Mose.
015:001 D† sj”ngo Mose och Israels barn denna lovs†ng till HERRENS „ra;
	de sade:
	  ˝Jag vill sjunga till HERRENS „ra,
	      ty h”gt „r han upph”jd.
	  H„st och man
	      st”rtade han i havet.
015:002   HERREN „r min starkhet och min lovs†ng,
	  Och han blev mig till fr„lsning.
	  Han „r min Gud, jag vill „ra honom,
	  min faders Gud, jag vill upph”ja honom.
015:003   HERREN „r en stridsman,
	      'HERREN' „r hans namn.
015:004   Faraos vagnar och h„rsmakt
	      kastade han i havet,
	  hans utvalda k„mpar
	      dr„nktes i R”da havet.
015:005   De ”vert„cktes av vattenmassor,
	      sj”nko i djupet s†som stenar.

015:006   Din h”gra hand, HERRE,
	      du h„rlige och starke,
	  din h”gra hand, HERRE,
	      krossar fienden.
015:007   Genom din stora h”ghet
	      sl†r du ned dina motst†ndare;
	  du sl„pper l”s din f”rgrymmelse,
	      den f”rt„r dem s†som str†.

015:008   F”r en fnysning av din n„sa
	      uppd„mdes vattnen,
	  b”ljorna reste sig och samlades h”g,
	  vattenmassorna stelnade i havets djup.

015:009   Fienden sade:
	      'Jag vill f”rf”lja dem, hinna upp dem,
	  jag vill utskifta byte,
	      sl„cka min h„mnd p† dem;
	  jag vill draga ut mitt sv„rd,
	      min hand skall f”rg”ra dem.'

015:010   Du andades p† dem,
	      d† ”vert„ckte dem havet;
	  de sj”nko s†som bly
	      i de v„ldiga vattnen.

015:011   Vilken bland gudar
	      liknar dig, HERRE?
	  Vem „r dig lik,
	      du h„rlige och helige,
	  du fruktansv„rde och h”gtlovade,
	      du som g”r under?
015:012   Du r„ckte ut din h”gra hand,
	      d† uppslukades de av jorden.
015:013   Men du ledde med din n†d
	      det folk du hade f”rlossat,
	  du f”rde dem med din makt
	      till din heliga boning.
015:014   Folken h”rde det
	      och m†ste d† darra,
	  av †ngest grepos
	      Filisteens inbyggare.
015:015   D† f”rskr„cktes
	      Edoms furstar,
	  Moabs h”vdingar
	      grepos av b„van,
	  alla Kanaans inbyggare
	      f”rsm„lte av †ngest.
015:016   Ja, ”ver dem faller
	      f”rskr„ckelse och fruktan;
	  f”r din arms v„ldighet
	      st† de s†som f”rstenade,
	  medan ditt folk
	      t†gar fram, o HERRE
	  medan det t†gar fram,
	      det folk du har f”rv„rvat.
015:017   Du f”r dem in och planterar dem
	      p† din arvedels berg,
	  p† den plats, o HERRE,
	      som du har gjort till din boning,
	  i den helgedom, Herre,
	      som dina h„nder hava berett.

015:018   HERREN „r konung
	      alltid och evinnerligen!˝

015:019 Ty n„r Faraos h„star med hans vagnar och ryttare hade kommit ned
	i havet, l„t HERREN havets vatten v„nda tillbaka och komma ”ver
	dem, sedan Israels barn p† torr mark hade g†tt mitt igenom
	havet.
015:020 Och profetissan Mirjam, Arons syster, tog en puka i sin hand,
	och alla kvinnorna f”ljde efter henne med pukor och dans.
015:021 Och Mirjam sj”ng f”r dem: ˝Sjungen till HERRENS „ra, ty h”gt „r
	han upph”jd.  H„st och man st”rtade han i havet.˝

015:022 D„refter l„t Mose israeliterna bryta upp fr†n R”da havet, och de
	drogo ut i ”knen Sur; och tre dagar vandrade de i ”knen utan att
	finna vatten.
015:023 S† kommo de till Mara; men de kunde icke dricka vattnet i Mara,
	ty det var bittert.  D„rav fick st„llet namnet Mara.
015:024 D† knorrade folket emot Mose och sade: ˝Vad skola vi dricka?˝
015:025 Men han ropade till HERREN; och HERREN visade honom ett visst
	slags tr„, som han kastade i vattnet, och s† blev vattnet s”tt.

	D„r f”relade han folket lag och r„tt, och d„r satte han det p†
	prov.
015:026 Han sade: ˝Om du h”r HERRENS, din Guds, r”st och g”r vad r„tt „r
	i hans ”gon och lyssnar till hans bud och h†ller alla hans
	stadgar, s† skall jag icke l„gga p† dig n†gon av de sjukdomar
	som jag lade p† egyptierna, ty jag „r HERREN, din l„kare.˝
015:027 Sedan kommo de till Elim; d„r funnos tolv vattenk„llor och
	sjuttio palmtr„d.  Och de l„grade sig d„r vid vattnet.

016:001 D„refter br”t Israels barns hela menighet upp fr†n Elim och kom
	till ”knen Sin, mellan Elim och Sinai, p† femtonde dagen i andra
	m†naden efter sitt utt†g ur Egyptens land.
016:002 Och Israels barns hela menighet knorrade emot Mose och Aron i
	”knen;
016:003 Israels barn sade till dem: ˝Ack att vi hade f†tt d” f”r HERRENS
	hand i Egyptens land, d„r vi sutto vid k”ttgrytorna och hade mat
	nog att „ta!  Men I haven f”rt oss hitut i ”knen f”r att l†ta
	hela denna hop d” av hunger.˝

016:004 D† sade HERREN till Mose: ˝Se, jag vill l†ta br”d fr†n himmelen
	regna †t eder.  Och folket skall g† ut och samla f”r var dag s†
	mycket som beh”ves.  S† skall jag s„tta dem p† prov, f”r att se
	om de vilja vandra efter min lag eller icke.
016:005 Och n„r de p† den sj„tte dagen tillreda vad de hava f”rt hem,
	skall det vara dubbelt mot vad de eljest f”r var dag samla in.˝
016:006 Och Mose och Aron sade till alla Israels barn: ˝I afton skolen I
	f”rnimma att det „r HERREN som har f”rt eder ut ur Egyptens
	land,
016:007 och i morgon skolen I se HERRENS h„rlighet, HERREN har n„mligen
	h”rt huru I knorren mot honom.  Ty vad „ro vi, att I knorren mot
	oss?˝
016:008 Och Mose sade ytterligare: ˝Detta skall ske d„rigenom att HERREN
	i afton giver eder k”tt att „ta, och i morgon br”d att m„tta
	eder med d† nu HERREN har h”rt huru I knorren mot honom.  Ty vad
	„ro vi?  Det „r icke mot oss I knorren, utan mot HERREN.˝

016:009 Och Mose sade till Aron: ˝S„g till Israels barns hela menighet
	Tr„den fram inf”r HERREN, ty han har h”rt huru I knorren.˝
016:010 N„r sedan Aron talade till Israels barns hela menighet, v„nde de
	sig mot ”knen, och se, d† visade sig HERRENS h„rlighet i
	molnskyn.
016:011 Och HERREN talade till Mose och sade:
016:012 ˝Jag har h”rt huru Israels barn knorra.  Tala till dem och s„g:
	Vid aftontiden skolen I f† k”tt att „ta och i morgon skolen I f†
	br”d att m„tta eder med; s† skolen I f”rnimma att jag „r HERREN,
	eder Gud.˝
016:013 Och om aftonen kommo vaktlar och ”vert„ckte l„gret, och f”ljande
	morgon l†g dagg fallen runt omkring l„gret.
016:014 Och n„r daggen som hade fallit gick bort, se, d† l†g ”ver ”knen
	p† jorden n†got fint, s†som fj„ll, n†got fint, likt
	rimfrost.
016:015 N„r Israels barn s†go detta, fr†gade de varandra: ˝Vad „r
	det?˝  Ty de visste icke vad det var.  Men Mose sade till dem:
	˝Detta „r br”det som HERREN har givit eder till f”da.
016:016 Och s† har HERREN bjudit: Samlen d„rav, var och en s† mycket han
	beh”ver till mat; en gomer p† var person skolen I taga, efter
	antalet av edert husfolk, var och en †t s† m†nga som han har i
	sitt t„lt.˝
016:017 Och Israels barn gjorde s†, och den ene samlade mer, den andre
	mindre.
016:018 Men n„r de m„tte upp det med gomer-m†tt, hade den som hade
	samlat mycket intet till ”verlopps, och de som hade samlat
	litet, honom fattades intet; var och en hade s† mycket samlat,
	som han beh”vde till mat.
016:019 Och Mose sade till dem: ˝Ingen m† beh†lla n†got kvar h„rav till
	i morgon.
016:020 Men de lydde icke Mose, utan somliga beh”llo n†got d„rav kvar
	till f”ljande morgon.  D† v„xte maskar d„ri, och det blev
	illaluktande.  Och Mose blev f”rt”rnad p† dem.
016:021 S† samlade de d„rav var morgon, var och en s† mycket han beh”vde
	till mat.  Men n„r solhettan kom sm„lte det bort.

016:022 P† den sj„tte dagen hade de samlat dubbelt s† mycket av br”det,
	tv† gomer f”r var och en.  Och menighetens h”vdingar kommo alla
	och omtalade detta f”r Mose.
016:023 D† sade han till dem: ˝Detta „r efter HERRENS ord; i morgon „r
	sabbatsvila, en HERRENS heliga sabbat.  Baken nu vad I viljen
	baka, och koken vad I viljen koka, men allt som „r till
	”verlopps skolen I st„lla i f”rvar hos eder till i morgon.˝
016:024 Och de st„llde det i f”rvar till f”ljande morgon, s†som Mose
	hade bjudit; och nu blev det icke illaluktande, ej heller kom
	mask d„ri.
016:025 Och Mose sade: ˝Žten det i dag, ty i dag „r HERRENS sabbat; i
	dag skolen I intet finna p† marken.
016:026 I sex dagar skolen I samla d„rav, men p† sjunde dagen „r sabbat;
	d† skall intet vara att finna.˝
016:027 Likv„l gingo n†gra av folket p† den sjunde dagen ut f”r att
	samla, men de funno intet.
016:028 D† sade HERREN till Mose: ˝Huru l„nge viljen I vara motstr„viga
	och icke h†lla mina bud och lagar?
016:029 Se, HERREN har givit eder sabbaten; d„rf”r giver han eder p† den
	sj„tte dagen br”d f”r tv† dagar.  S† stannen d† hemma, var och
	en hos sig; ingen m† g† hemifr†n p† den sjunde dagen.˝
016:030 Allts† h”ll folket sabbat p† den sjunde dagen.

016:031 Och Israels barn kallade det <sp„rr>manna</sp„rr>.  Och det
	liknade korianderfr”, det var vitt, och det smakade s†som semla
	med honung.
016:032 Och Mose sade: ˝S† har HERREN bjudit: En gomer h„rav skall
	f”rvaras †t edra efterkommande, f”r att de m† se det br”d som
	jag gav eder att „ta i ”knen, n„r jag f”rde eder ut ur Egyptens
	land.
016:033 Och Mose sade till Aron: ˝Tag ett k„rl och l„gg d„ri en gomer
	manna, och st„ll det inf”r HERREN till att f”rvaras †t edra
	efterkommande.˝
016:034 D† gjorde man s†som HERREN hade bjudit Mose, och Aron st„llde
	det framf”r vittnesb”rdet till att f”rvaras.
016:035 Och Israels barn †to manna i fyrtio †r, till dess de kommo till
	bebott land; de †to manna, till dess de kommo till gr„nsen av
	Kanaans land.  --
016:036 En gomer „r tiondedelen av en efa.

017:001 D„refter br”t Israels barns hela menighet upp fr†n ”knen Sin och
	t†gade fr†n l„gerplats till l„gerplats, efter HERRENS
	befallning.  Och de l„grade sig i Refidim; d„r hade folket intet
	vatten att dricka.
017:002 D† begynte folket tvista med Mose och sade: ˝Given oss vatten
	att dricka.˝  Mose svarade dem: ˝Varf”r tvisten I med mig?  Varf”r
	fresten I HERREN?˝
017:003 Men eftersom folket d„r t”rstade efter vatten, knorrade de
	ytterligare emot Mose och sade: ˝Varf”r har du f”rt oss upp ur
	Egypten, s† att vi, v†ra barn och v†r boskap nu m†ste d” av
	t”rst?˝
017:004 D† ropade Mose till HERREN och sade: ˝Vad skall jag g”ra med
	detta folk?  Det fattas icke mycket i att de stena mig.˝
017:005 HERREN svarade Mose: ˝G† framf”r folket, och tag med dig n†gra
	av de „ldste i Israel.  Och tag i din hand staven med vilken du
	slog Nilfloden, och begiv dig †stad.
017:006 Se, jag vill st† d„r framf”r dig p† Horebs klippa, och du skall
	sl† p† klippan, och vatten skall d† komma ut ur den, s† att
	folket f†r dricka.˝  Och Mose gjorde s† inf”r de „ldste i Israel.
017:007 Och han gav st„llet namnet <sp„rr>Massa</sp„rr> och
	<sp„rr>Meriba</sp„rr>, d„rf”r att Israels barn hade tvistat
	och frestat HERREN och sagt: ˝Žr HERREN ibland oss eller icke?˝

017:008 D„refter kom Amalek och gav sig i strid med Israel i Refidim.
017:009 D† sade Mose till Josua: ˝V„lj ut manskap †t oss, och drag s†
	†stad till strid mot Amalek.  I morgon skall jag st„lla mig
	”verst p† h”jden, med Guds stav i min hand.˝
017:010 Och Josua gjorde s†som Mose hade tillsagt honom, och gav sig i
	strid med Amalek.  Men Mose, Aron och Hur stego upp ”verst p†
	h”jden.
017:011 Och s† l„nge Mose h”ll upp sin hand, r†dde Israel, men n„r han
	l„t sin hand sjunka, r†dde Amalek.
017:012 Och n„r Moses h„nder blevo tunga, togo de en sten och lade under
	honom, och p† den satte han sig; sedan st”dde Aron och Hur hans
	h„nder, en p† vardera sidan.  S† h”llos hans h„nder stadiga, till
	dess solen gick ned.
017:013 Och Josua slog Amalek och dess folk med sv„rdsegg.

017:014 Och HERREN sade till Mose: ˝Teckna upp detta till en †minnelse i
	en bok, och inpr„gla det hos Josua, ty jag skall s† i grund
	utpl†na minnet av Amalek, att det icke mer skall finnas under
	himmelen.˝
017:015 Och Mose byggde ett altare och gav det namnet HERREN mitt baner.
017:016 Och han sade: ˝Ja, jag lyfter min hand upp mot HERRENS tron och
	betygar att HERREN skall strida mot Amalek fr†n sl„kte till
	sl„kte.˝

018:001 Och Jetro, pr„sten i Midjan, Moses sv„rfader, fick h”ra allt vad
	Gud hade gjort med Mose och med sitt folk Israel, huru HERREN
	hade f”rt Israel ut ur Egypten.
018:002 D† tog Jetro, Moses sv„rfader, med sig Sippora, Moses hustru,
	som denne f”rut hade s„nt hem,
018:003 s† ock hennes tv† s”ner -- av dessa hade den ene f†tt namnet
	Gersom, ˝ty˝, sade Mose, ˝jag „r en fr„mling i ett land som
	icke „r mitt˝,
018:004 och den andre namnet Elieser, ˝ty˝, sade han, ˝min faders Gud
	blev mig till hj„lp och r„ddade mig ifr†n Faraos sv„rd˝.  --
018:005 D† s† Jetro, Moses sv„rfader, kom med Moses s”ner och hans
	hustru till honom i ”knen, d„r han hade slagit upp sitt l„ger
	vid Guds berg,
018:006 l„t han s„ga till Mose: ˝Jag, din sv„rfader Jetro, kommer till
	dig med din hustru och hennes b†da s”ner.˝
018:007 D† gick Mose sin sv„rfader till m”tes och bugade sig f”r honom
	och kysste honom.  Och n„r de hade h„lsat varandra, gingo de in i
	t„ltet.
018:008 Och Mose f”rt„ljde f”r sin sv„rfader allt vad HERREN hade gjort
	med Farao och egyptierna, f”r Israels skull, och alla de
	vederm”dor som de hade haft att utst† p† v„gen, och huru HERREN
	hade r„ddat dem.
018:009 Och Jetro fr”jdade sig ”ver allt det goda som HERREN hade gjort
	mot Israel, i det han hade r„ddat dem ur egyptiernas hand.
018:010 Och Jetro sade: ˝Lovad vare HERREN, som har r„ddat eder ur
	egyptiernas hand och ur Faraos hand, HERREN, som har r„ddat
	folket undan egyptiernas hand!
018:011 Nu vet jag att HERREN „r st”rre „n alla andra gudar, ty s†
	bevisade han sig, n„r man handlade ”vermodigt mot detta folk.˝
018:012 Och Jetro, Moses sv„rfader, frambar ett br„nnoffer och n†gra
	slaktoffer †t Gud; och Aron och alla de „ldste i Israel kommo
	och h”llo m†ltid med Moses sv„rfader inf”r Gud.

018:013 Dagen d„refter satte Mose sig f”r att d”ma folket, och folket
	stod omkring Mose fr†n morgonen „nda till aftonen.
018:014 D† nu Moses sv„rfader s†g allt vad han hade att best„lla med
	folket, sade han: ˝Vad „r det allt du har att bestyra med
	folket?  Varf”r sitter du h„r till doms ensam under det att allt
	folket m†ste st† omkring dig fr†n morgonen „nda till aftonen?˝
018:015 Mose svarade sin sv„rfader: ˝Folket kommer till mig f”r att
	fr†ga Gud.
018:016 De komma till mig, n„r de hava n†gon r„ttssak, och jag d”mer d†
	mellan dem; och jag kung”r d† f”r dem Guds stadgar och lagar.˝
018:017 D† sade Moses sv„rfader till honom: ˝Du g†r icke till v„ga p†
	det r„tta s„ttet.
018:018 B†de du sj„lv och folket omkring dig m†sten ju bliva uttr”ttade;
	ett s†dant f”rfaringss„tt „r dig f”r sv†rt, du kan icke ensam
	bestyra detta.
018:019 S† lyssna nu till mina ord; jag vill giva dig ett r†d, och Gud
	skall vara med dig.  Du m† vara folkets m†lsman inf”r Gud och
	framl„gga deras „renden inf”r Gud.
018:020 Och du m† upplysa dem om stadgar och lagar och kung”ra dem den
	v„g de skola vandra och vad de skola g”ra.
018:021 Men s”k ut †t dig bland allt folket dugande m„n som frukta Gud,
	p†litliga m„n som hata or„tt vinning, och s„tt dessa till
	f”rest†ndare f”r dem, somliga ”ver tusen, andra ”ver hundra,
	andra ”ver femtio och andra ”ver tio.
018:022 Dessa m† alltid d”ma folket.  Kommer n†got viktigare „rende f”re,
	m† de h„nskjuta det till dig, men alla ringare „renden m† de
	sj„lva avd”ma.  S† skall du g”ra din b”rda l„ttare, d„rigenom att
	de b„ra den med dig.
018:023 Om du vill s† g”ra och Gud s† bjuder dig, skall du kunna h†lla
	ut; och allt folket h„r skall d† kunna g† hem i frid.˝

018:024 Och Mose lyssnade till sin sv„rfaders ord och gjorde allt vad
	denne hade sagt.
018:025 Mose utvalde dugande m„n ur hela Israel och gjorde dem till
	huvudm„n f”r folket, till f”rest†ndare somliga ”ver tusen, andra
	”ver hundra, andra ”ver femtio och andra ”ver tio.
018:026 Dessa skulle alltid d”ma folket.  Alla sv†rare „renden skulle de
	h„nskjuta till Mose, men alla ringare „renden skulle de sj„lva
	avd”ma.
018:027 D„refter l„t Mose sin sv„rfader fara hem, och denne begav sig
	till sitt land igen.

019:001 P† den dag d† den tredje m†naden ingick efter Israels barns
	utt†g ur Egyptens land kommo de in i Sinais ”ken.
019:002 Ty de br”to upp fr†n Refidim och kommo s† till Sinais ”ken och
	l„grade sig i ”knen; Israel l„grade sig d„r mitt emot berget.
019:003 Och Mose steg upp till Gud; d† ropade HERREN till honom uppifr†n
	berget och sade: ˝S† skall du s„ga till Jakobs hus, s† skall du
	f”rkunna f”r Israels barn:
019:004 'I haven sj„lva sett vad jag har gjort med egyptierna, och huru
	jag har burit eder p† ”rnvingar och f”rt eder till mig.
019:005 Om I nu h”ren min r”st och h†llen mitt f”rbund, s† skolen I vara
	min egendom framf”r alla andra folk, ty hela jorden „r min;
019:006 Och I skolen vara mig ett rike av pr„ster och ett heligt folk.'
	Detta „r vad du skall tala till Israels barn.

019:007 N„r Mose kom tillbaka, sammankallade han de „ldste i folket och
	f”relade dem allt detta som HERREN hade bjudit honom.
019:008 D† svarade allt folket med en mun och sade: ˝Allt vad HERREN har
	talat vilja vi g”ra.˝  Och Mose gick tillbaka till HERREN med
	folkets svar.
019:009 Och HERREN sade till Mose: ˝Se, jag skall komma till dig i en
	tjock molnsky, f”r att folket skall h”ra, n„r jag talar med dig,
	och s† tro p† dig ev„rdligen.˝  Och Mose framf”rde folkets svar
	till HERREN.
019:010 D† sade HERREN till Mose: ˝G† till folket, och helga dem i dag
	och i morgon, och I †t dem tv† sina kl„der.
019:011 Och m† de h†lla sig redo till i ”vermorgon; ty i ”vermorgon
	skall HERREN stiga ned p† Sinai berg inf”r allt folkets ”gon.
019:012 Och du skall m„rka ut en gr„ns f”r folket runt omkring och s„ga:
	'Tagen eder till vara f”r att stiga upp p† berget eller komma
	vid dess fot.  Var och en som kommer vid berget skall straffas
	med d”den;
019:013 men ingen hand m† komma vid honom, utan han skall stenas eller
	skjutas ihj„l.  Evad det „r djur eller m„nniska, skall en s†dan
	mista livet.'  N„r jubelhornet ljuder med utdragen ton, d† m† de
	stiga upp p† berget.˝
019:014 Och Mose steg ned fr†n berget till folket och helgade folket,
	och de tv†dde sina kl„der.
019:015 Och han sade till folket: ˝H†llen eder redo till i ”vermorgon;
	ingen komme vid en kvinna.˝

019:016 P† tredje dagen, n„r det hade blivit morgon, begynte det dundra
	och blixtra, och en tung molnsky kom ”ver berget, och ett mycket
	starkt basunljud h”rdes; och allt folket i l„gret b„vade.
019:017 Men Mose f”rde folket ut ur l„gret, Gud till m”tes; och de
	st„llde sig nedanf”r berget.
019:018 Och hela Sinai berg h”ljdes i r”k, vid det att HERREN kom ned
	d„rp† i eld; och en r”k steg upp d„rifr†n, lik r”ken fr†n en
	sm„ltugn, och hela berget b„vade storligen.
019:019 Och basunljudet blev allt starkare och starkare.  Mose talade,
	och Gud svarade honom med h”g r”st.
019:020 Och HERREN steg ned p† Sinai berg, p† toppen av berget, och
	HERREN kallade Mose upp till bergets topp; d† steg Mose ditupp.
019:021 Och HERREN sade till Mose: ˝Stig ned och varna folket, s† att de
	icke tr„nga sig fram f”r att se HERREN, ty d† skola m†nga av dem
	falla.
019:022 J„mv„l pr„sterna, som f† nalkas HERREN, skola helga sig, f”r att
	HERREN icke m† l†ta dem drabbas av f”rd„rv.˝
019:023 Men Mose svarade HERREN: ˝Folket kan icke stiga upp p† Sinai
	berg, ty du har sj„lv varnat oss och sagt att jag skulle m„rka
	ut en gr„ns omkring berget och helga det.˝
019:024 D† sade HERREN till honom: ˝G† ditned, och kom sedan †ter upp
	och hav Aron med dig.  Men pr„sterna och folket m† icke tr„nga
	sig fram f”r att stiga upp till HERREN p† det att han icke m†
	l†ta dem drabbas av f”rd„rv.˝
019:025 Och Mose steg ned till folket och sade dem detta.
020:001 Och Gud talade alla dessa ord och sade:
020:002 Jag „r HERREN, din Gud, som har f”rt dig ut ur Egyptens land, ur
	tr„ldomshuset.
020:003 Du skall inga andra gudar hava j„mte mig.
020:004 Du skall icke g”ra dig n†got bel„te eller n†gon bild, vare sig
	av det som „r uppe i himmelen, eller av det som „r nere p†
	jorden, eller av det som „r i vattnet under jorden.
020:005 Du skall icke tillbedja s†dana, ej heller tj„na dem; ty jag,
	HERREN, din Gud, „r en nit„lskande Gud, som hems”ker f„dernas
	missg„rning p† barn och efterkommande i tredje och fj„rde led,
	n„r man hatar mig,
020:006 men som g”r n†d med tusenden, n„r man „lskar mig och h†ller mina
	bud.
020:007 Du skall icke missbruka HERRENS, din Guds, namn, ty HERREN skall
	icke l†ta den bliva ostraffad, som missbrukar hans namn.
020:008 T„nk p† sabbatsdagen, s† att du helgar den.
020:009 Sex dagar skall du arbeta och f”rr„tta alla dina sysslor;
020:010 men den sjunde dagen „r HERRENS, din Guds, sabbat; d† skall du
	ingen syssla f”rr„tta, ej heller din son eller din dotter, ej
	heller din tj„nare eller din tj„narinna eller din dragare, ej
	heller fr„mlingen som „r hos dig inom dina portar.
020:011 Ty p† sex dagar gjorde HERREN himmelen och jorden och havet och
	allt vad i dem „r, men han vilade p† sjunde dagen; d„rf”r har
	HERREN v„lsignat sabbatsdagen och helgat den.
020:012 Hedra din fader och din moder, f”r att du m† l„nge leva i det
	land som HERREN, din Gud, vill giva dig.
020:013 Du skall icke dr„pa.
020:014 Du skall icke beg† „ktenskapsbrott.
020:015 Du skall icke stj„la.
020:016 Du skall icke b„ra falskt vittnesb”rd mot din n„sta.
020:017 Du skall icke hava beg„relse till din n„stas hus.  Du skall icke
	hava beg„relse till din n„stas hustru, ej heller till hans
	tj„nare eller hans tj„narinna, ej heller till hans oxe eller
	hans †sna, ej heller till n†got annat som tillh”r din n„sta.

020:018 Och allt folket f”rnam dundret och eldsl†gorna och basunljudet
	och r”ken fr†n berget; och n„r folket f”rnam detta, b„vade de
	och h”llo sig p† avst†nd.
020:019 Och de sade till Mose: ˝Tala du till oss, s† vilja vi h”ra, men
	l†t icke Gud tala till oss, p† det att vi icke m† d”.˝
020:020 Men Mose sade till folket: ˝Frukten icke, ty Gud har kommit f”r
	att s„tta eder p† prov, och f”r att I skolen hava hans fruktan
	f”r ”gonen, s† att I icke synden.˝
020:021 Allts† h”ll folket sig p† avst†nd, under det att Mose gick
	n„rmare till t”cknet i vilket Gud var.

020:022 Och HERREN sade till Mose: S† skall du s„ga till Israels barn: I
	haven sj„lva f”rnummit att jag har talat till eder fr†n
	himmelen.
020:023 I skolen icke g”ra eder gudar j„mte mig; gudar av silver eller
	guld skolen I icke g”ra †t eder.
020:024 Ett altare av jord skall du g”ra †t mig och offra d„rp† dina
	br„nnoffer och tackoffer, din sm†boskap och dina
	f„kreatur.  ™verallt p† den plats d„r jag stiftar en †minnelse †t
	mitt namn skall jag komma till dig och v„lsigna dig.
020:025 Men om du vill g”ra †t mig ett altare av stenar, s† m† du icke
	bygga det av huggen sten; ty om du kommer vid stenen med din
	mejsel, s† osk„rar du den.
020:026 Icke heller m† du stiga upp till mitt altare p† trappor, p† det
	att icke din blygd m† blottas d„rinvid.
021:001 Dessa „ro de r„tter som du skall f”rel„gga dem:
021:002 Om du k”per en hebreisk tr„l, skall han tj„na i sex †r, men p†
	det sjunde skall han givas fri, utan l”sen.
021:003 Har han kommit allena, s† skall han givas fri allena; var han
	gift, s† skall hans hustru givas fri med honom.
021:004 Har hans herre givit honom en hustru, och har denna f”tt honom
	s”ner eller d”ttrar, s† skola hustrun och hennes barn tillh”ra
	hennes herre, och allenast mannen skall givas fri.
021:005 Men om tr„len s„ger: ˝Jag har min herre, min hustru och mina
	barn s† k„ra, att jag icke vill givas fri˝,
021:006 d† skall hans herre f”ra honom fram f”r Gud och st„lla honom vid
	d”rren eller d”rrposten, och hans herre skall genomborra hans
	”ra med en syl; d„refter vare han hans tr„l ev„rdligen.

021:007 Om n†gon s„ljer sin dotter till tr„linna, s† skall hon icke
	givas fri s†som tr„larna givas fria.
021:008 Misshagar hon sin herre, sedan denne f”rut har ing†tt
	f”rbindelse med henne, s† l†te han henne k”pas fri.  Till
	fr„mmande folk have han icke makt att s„lja henne, n„r han s†
	har handlat trol”st mot henne.
021:009 Men om han l†ter sin son ing† f”rbindelse med henne, s† f”runne
	han henne d”ttrars r„tt.
021:010 Tager han sig „nnu en hustru, s† g”re han icke n†gon minskning i
	den f”rras kost, bekl„dnad eller „ktenskapsr„tt.
021:011 Om han icke l†ter henne njuta sin r„tt i dessa tre stycken, s†
	skall hon givas fri, utan l”sen och betalning.

021:012 Den som sl†r n†gon, s† att han d”r, han skall straffas med
	d”den.
021:013 Men om han icke traktade efter den andres liv, utan Gud l„t
	denne of”rvarandes tr„ffas av hans hand, s† skall jag anvisa dig
	en ort dit han kan fly.
021:014 Men om n†gon beg†r det d†det att han dr„per sin n„sta med list,
	s† skall du gripa honom, vore han ock invid mitt altare, och han
	m†ste d”.
021:015 Den som sl†r sin fader eller sin moder, han skall straffas med
	d”den.
021:016 Den som stj„l en m„nniska, vare sig han sedan s„ljer den stulne,
	eller denne finnes kvar hos honom, han skall straffas med d”den.
021:017 Den som uttalar f”rbannelser ”ver sin fader eller sin moder, han
	skall straffas med d”den.

021:018 Om m„n tvista med varandra, och den ene sl†r den andre med en
	sten eller med knuten hand, s† att denne v„l icke d”r, men
	bliver s„ngliggande,
021:019 dock att han sedan kommer sig och kan g† ute, st”dd vid sin
	stav, s† skall den som slog honom vara fri ifr†n straff;
	allenast ers„tte han honom f”r den tid han har f”rlorat och
	bes”rje sjukv†rd †t honom.
021:020 Om n†gon sl†r sin tr„l eller sin tr„linna med en k„pp, s† att
	den slagne d”r under hans hand, s† skall han straffas d„rf”r.
021:021 Men om den slagne lever en eller tv† dagar, skall han icke
	straffas, ty det var hans egna penningar.
021:022 Om m„n tr„ta med varandra, och n†gon av dem st”ter till en
	havande kvinna, s† att hon f”der fram sitt foster, men eljest
	ingen olycka sker, s† b”te han vad kvinnans man †l„gger honom
	och betale efter skiljedomares pr”vning.
021:023 Men om olycka sker, skall liv givas f”r liv,
021:024 ”ga f”r ”ga, tand f”r tand, hand f”r hand, fot f”r fot,
021:025 br„nnskada f”r br„nnskada, s†r f”r s†r, bl†nad f”r bl†nad.
021:026 Om n†gon sl†r sin tr„l eller sin tr„linna i ”gat och f”rd„rvar
	det, s† sl„ppe han den skadade fri, till ers„ttning f”r ”gat.
021:027 Sammalunda, om n†gon sl†r ut en tand p† sin tr„l eller sin
	tr„linna, s† sl„ppe han den skadade fri, till ers„ttning f”r
	tanden.

021:028 Om en oxe st†ngar n†gon till d”ds, man eller kvinna, s† skall
	oxen stenas, och k”ttet m† icke „tas; men oxens „gare vara fri
	ifr†n straff.
021:029 Men om oxen f”rut har haft vanan att st†ngas, och hans „gare har
	blivit varnad, men denne „nd† icke tager vara p† honom, och oxen
	s† d”dar n†gon, man eller kvinna, d† skall oxen stenas, och hans
	„gare skall ock d”das.
021:030 Men skulle l”sepenning bliva denne †lagd, s† give han till l”sen
	f”r sitt liv s† mycket som †l„gges honom.
021:031 Žr det en gosse eller en flicka som har blivit st†ngad av oxen,
	s† skall med denne f”rfaras efter samma lag.
021:032 Men om oxen st†ngar en tr„l eller en tr„linna, s† skall „garen
	giva †t den st†ngades herre trettio siklar silver, och oxen
	skall stenas.

021:033 Om n†gon ”ppnar en brunn, eller om n†gon gr„ver en ny brunn och
	icke t„cker ”ver den, och sedan en oxe eller en †sna faller
	d„ri,
021:034 s† skall brunnens „gare giva ers„ttning i penningar †t djurets
	„gare, men den d”da kroppen skall vara hans.
021:035 Om n†gons oxe st†ngar en annans oxe, s† att denne d”r, s† skola
	de s„lja den levande oxen och dela betalningen f”r honom och
	d„rj„mte dela den d”da kroppen.
021:036 Var det d„remot k„nt att oxen f”rut hade vanan att st†ngas, men
	tog hans „gare „nd† icke vara p† honom, s† skall han ers„tta oxe
	med oxe, men den d”da kroppen skall vara hans.
022:001 Om n†gon stj„l en oxe eller ett f†r och slaktar eller s„ljer
	djuret, s† skall han giva fem oxar i ers„ttning f”r oxen, och
	fyra f†r f”r f†ret.
022:002 Ertappas tjuven vid inbrottet och bliver slagen till d”ds, s†
	vilar ingen blodskuld p† dr†paren.
022:003 Men hade solen g†tt upp, n„r de skedde, d† „r det
	blodskuld.  Tjuven skall giva full ers„ttning; „ger han intet, s†
	skall han s„ljas, till g„ldande av vad han har stulit.
022:004 Om det stulna djuret, det m† vara oxe eller †sna eller f†r,
	p†tr„ffas levande i hans v†ld, skall han giva dubbel ers„ttning.

022:005 Om n†gon l†ter avbeta en †ker eller ving†rd, eller sl„pper sin
	boskap l”s, s† att denna betar p† en annans †ker, d† skall han
	ers„tta skadan med det b„sta fr†n sin †ker och med det b„sta
	fr†n sin ving†rd.
022:006 Om eld kommer l”s och fattar i t”rnh„ckar, och d„rvid
	s„desskylar bliva uppbr„nda eller oskuren s„d eller annat p†
	†kern, s† skall den som har v†llat branden giva full ers„ttning.
022:007 Om n†gon giver †t en annan penningar eller gods att f”rvara, och
	detta bliver stulet ur hans hus, s† skall tjuven, om han
	ertappas, giva dubbel ers„ttning.
022:008 Ertappas icke tjuven, d† skall man f”ra husets „gare fram f”r
	Gud, p† det att det m† utr”nas om han icke har f”rgripit sig p†
	sin n„stas tillh”righet.
022:009 Om fr†ga uppst†r ang†ende or„ttr†digt tillgrepp -- det m† g„lla
	oxe eller †sna eller f†r eller kl„der eller n†got annat som har
	f”rlorats -- och n†gon p†st†r att en or„ttr†dighet verkligen har
	„gt rum, s† skall b†da parternas sak komma inf”r Gud.  Den som
	Gud d”mer skyldig, han skall ers„tta den andre dubbelt.
022:010 Om n†gon giver †t en annan i f”rvar en †sna eller en oxe eller
	ett f†r, eller vilket annat husdjur det vara m†, och detta d”r
	eller bliver skadat eller bortr”vat, utan att n†gon ser det,
022:011 S† skall det dem emellan komma till en ed vid HERREN, f”r att
	det m† utr”nas om den ene icke har f”rgripit sig p† den andres
	tillh”righet; denna ed skall „garen antaga och den andre beh”ver
	icke giva n†gon ers„ttning.
022:012 Men om det har blivit bortstulet fr†n honom, d† skall han
	ers„tta „garen d„rf”r.
022:013 Har det blivit ihj„lrivet, skall han f”ra fram det ihj„lrivna
	djuret s†som bevis; han beh”ver d† icke giva ers„ttning d„rf”r.

022:014 Om n†gon l†nar ett djur av en annan, och detta bliver skadat
	eller d”r, och dess „gare d„rvid icke „r tillst„des, s† skall
	han giva full ers„ttning.
022:015 Žr dess „gare tillst„des, d† beh”ver han icke giva
	ers„ttning.  Var djuret lejt, d† „r legan ers„ttning.

022:016 Om n†gon f”rf”r en jungfru som icke „r trolovad och l„grar
	henne, s† skall han giva brudg†va f”r henne och taga henne till
	hustru.
022:017 V„grar hennes fader att giva henne †t honom, d† skall han g„lda
	en s† stor penningsumma som man pl„gar giva i brudg†va f”r en
	jungfru.

022:018 En trollkvinna skall du icke l†ta leva.

022:019 Var och en som beblandar sig med n†got djur skall straffas med
	d”den.

022:020 Den som offrar †t andra gudar „n †t HERREN allena, han skall
	givas till spillo.

022:021 En fr„mling skall du icke f”ror„tta eller f”rtrycka; I haven ju
	sj„lva varit fr„mlingar i Egyptens land.
022:022 Žnkor och faderl”sa skolen I icke behandla illa.
022:023 Behandlar du dem illa, s† skall jag f”rvisso h”ra deras rop, n„r
	de ropa till mig;
022:024 och min vrede skall uppt„ndas, och jag skall dr„pa eder med
	sv„rd; s† att edra egna hustrur bliva „nkor och edra barn
	faderl”sa.

022:025 L†nar du penningar †t n†gon fattig hos dig bland mitt folk, s†
	skall du icke handla mot honom s†som en ockrare; I skolen icke
	p†l„gga honom n†gon r„nta.
022:026 Har du av din n„sta tagit hans mantel i pant, s† skall du giva
	den tillbaka †t honom, innan solen g†r ned;
022:027 den „r ju det enda t„cke han har, och med den skyler han sin
	kropp.  Vad skall han eljest hava p† sig, n„r han ligger och
	sover?  Om han m†ste ropa till mig, s† skall jag h”ra, ty jag „r
	barmh„rtig.

022:028 Gud skall du icke h„da, och ”ver en h”vding i ditt folk skall du
	icke uttala f”rbannelser.

022:029 Av det som fyller din lada och av det som flyter ifr†n din press
	skall du utan dr”jsm†l framb„ra din g†va.  Den f”rstf”dde bland
	dina s”ner skall du giva †t mig.
022:030 P† samma s„tt skall du g”ra med dina f„kreatur och din
	sm†boskap.  I sju dagar skola de stanna hos sina m”drar; p†
	†ttonde dagen skall du giva dem †t mig.

022:031 Och I skolen vara mig ett heligt: folk; k”tt av ett djur som har
	blivit ihj„lrivet p† marken skolen I icke „ta, †t hundarna
	skolen I kasta det.
023:001 Du skall icke utsprida falskt rykte; †t den som har en or„tt sak
	skall du icke giva ditt bist†nd genom att bliva ett or„ttf„rdigt
	vittne.
023:002 Du skall icke f”lja med hopen i vad ont „r, eller vittna s† i
	n†gon sak, att du b”jer dig efter hopen och vr„nger r„tten.
023:003 Du skall icke vara partisk f”r den ringe i n†gon hans sak.

023:004 Om du tr„ffar p† din fiendes oxe eller †sna som har kommit
	vilse, s† skall du f”ra djuret tillbaka till honom.
023:005 Om du ser din ov„ns †sna ligga dignad under sin b”rda, s† skall
	du ingalunda l„mna mannen ohulpen, utan hj„lpa honom att l”sa av
	b”rdan.

023:006 Du skall icke i n†gon sak vr„nga r„tten f”r den fattige som du
	har hos dig.
023:007 Du skall h†lla dig fj„rran ifr†n or„tt sak; du skall icke dr„pa
	den som „r oskyldig och har r„tt, ty jag skall icke giva r„tt †t
	n†gon som „r skyldig.
023:008 Du skall icke taga mutor, ty mutor f”rblinda de seende och
	f”rvrida de r„ttf„rdigas sak.
023:009 En fr„mling skall du icke f”rtrycka; I veten ju huru fr„mlingen
	k„nner det, eftersom I sj„lva haven varit fr„mlingar i Egyptens
	land.

023:010 I sex †r skall du bes† din jord och inb„rga dess gr”da;
023:011 men under det sjunde †ret skall du l†ta den vila och ligga
	or”rd, f”r att de fattiga bland ditt folk m† „ta d„rav; vad de
	l„mna kvar, det m† „tas av markens djur.  S† skall du ock g”ra
	med din ving†rd och med din olivplantering.
023:012 Sex dagar skall du g”ra ditt arbete, men p† sjunde dagen skall
	du h†lla vilodag, f”r att din oxe och din †sna m† hava ro, och
	din tj„nstekvinnas son och fr„mlingen m† njuta vila.

023:013 I alla de stycken om vilka jag har talat till eder skolen I taga
	eder till vara.  Och andra gudars namn skolen I icke n„mna; de
	skola icke h”ras i din mun.

023:014 Tre g†nger om †ret skall du h†lla h”gtid †t mig.
023:015 Det osyrade br”dets h”gtid skall du h†lla: i sju dagar skall du
	„ta osyrat br”d, s†som jag har bjudit dig, p† den best„mda tiden
	i m†naden Abib, eftersom du d† drog ut ur Egypten; men med tomma
	h„nder skall ingen tr„da fram inf”r mitt ansikte.
023:016 Du skall ock h†lla sk”rdeh”gtiden, n„r du sk”rdar f”rstlingen av
	ditt arbete, av det du har s†tt p† marken.  B„rgningsh”gtiden
	skall du ock h†lla, vid †rets utg†ng, n„r du inb„rgar frukten av
	ditt arbete fr†n marken.
023:017 Tre g†nger om †ret skall allt ditt mank”n tr„da fram inf”r
	HERRENS, din Herres, ansikte.

023:018 Du skall icke offra blodet av mitt slaktoffer j„mte n†got som „r
	syrat.  Och det feta av mitt h”gtidsoffer skall icke l„mnas kvar
	”ver natten till morgonen.

023:019 Det f”rsta av din marks f”rstlingsfrukter skall du f”ra till
	HERRENS, din Guds, hus.

	Du skall icke koka en killing i dess moders mj”lk.
023:020 Se, jag skall s„nda en „ngel framf”r dig, som skall bevara dig
	p† v„gen och f”ra dig till den plats som jag har utsett.
023:021 Tag dig till vara inf”r honom och h”r hans r”st, var icke
	genstr„vig mot honom, han skall icke hava f”rdrag med edra
	”vertr„delser, ty mitt namn „r i honom.
023:022 Men om du h”r hans r”st och g”r allt vad jag s„ger, s† skall jag
	bliva en fiende till dina fiender och en ov„n till dina ov„nner.
023:023 Ty min „ngel skall g† framf”r dig och skall f”ra dig till
	amor‚ernas, hetiternas, periss‚ernas, kanan‚ernas, hiv‚ernas och
	jebus‚ernas land, och jag skall utrota dem.
023:024 Du m† icke tillbedja deras gudar eller tj„na dem eller g”ra
	s†som man d„r g”r, utan du skall sl† dem ned i grund och bryta
	s”nder deras stoder.
023:025 Men HERREN, eder Gud, skolen I tj„na, s† skall han f”r dig
	v„lsigna b†de mat och dryck; sjukdom skall jag d† ock avv„nda
	fr†n dig.
023:026 I ditt land skall d† icke finnas n†gon kvinna som f”der i otid
	eller „r ofruktsam.  Dina dagars m†tt skall jag g”ra fullt.
023:027 F”rskr„ckelse f”r mig skall jag s„nda framf”r dig och v†lla
	f”rvirring bland alla de folk som du kommer till, och jag skall
	driva alla dina fiender p† flykten f”r dig.
023:028 Jag skall s„nda getingar framf”r dig, och de skola f”rjaga
	hiv‚erna, kanan‚erna och hetiterna undan f”r dig.
023:029 Dock skall jag icke p† ett och samma †r f”rjaga dem f”r dig, p†
	det att icke landet s† m† bliva en ”demark och vilddjuren f”r”ka
	sig till din skada;
023:030 utan sm†ningom skall jag f”rjaga dem f”r dig, till dess du har
	f”r”kat dig, s† att du kan taga landet till din arvedel.
023:031 Och jag skall l†ta ditt lands gr„nser g† fr†n R”da havet till
	filist‚ernas hav, och fr†n ”knen till floden; ty jag skall giva
	landets inbyggare i eder hand, och du skall f”rjaga dem, s† att
	de fly f”r dig.
023:032 Du m† icke sluta f”rbund med dem eller deras gudar.
023:033 De skola icke f† bo kvar i ditt land, p† det att de icke m†
	f”rleda dig till synd mot mig; ty du kunde ju komma att tj„na
	deras gudar, och detta skulle bliva dig till en snara.
024:001 Och han sade till Mose: ˝Stig upp till HERREN, du sj„lv j„mte
	Aron, Nadab och Abihu och sjuttio av de „ldste i Israel; och I
	skolen tillbedja p† avst†nd.
024:002 Mose allena m† tr„da fram till HERREN, de andra m† icke tr„da
	fram; ej heller m† folket stiga ditupp med honom.˝
024:003 Och Mose kom till folket och f”rkunnade f”r det alla HERRENS ord
	och alla hans r„tter.  D† svarade allt folket med en mun och
	sade: ˝Efter alla de ord HERREN har talat vilja vi g”ra.˝
024:004 D„refter upptecknade Mose alla HERRENS ord.  Och f”ljande morgon
	stod han bittida upp och byggde ett altare nedanf”r berget.  Och
	han reste d„r tolv stoder, efter Israels tolv stammar.
024:005 Och han s„nde israeliternas unga m„n †stad till att offra
	br„nnoffer, s† ock slaktoffer av tjurar till tackoffer †t
	HERREN.
024:006 Och Mose tog h„lften av blodet och slog det i sk†larna, och den
	andra h„lften av blodet st„nkte han p† altaret.
024:007 Och han tog f”rbundsboken och, f”rel„ste den f”r folket.  Och de
	sade: ˝Allt vad HERREN har sagt vilja vi g”ra och lyda.
024:008 D† tog Mose blodet och st„nkte d„rav p† folket och sade: ˝Se,
	detta „r f”rbundets blod, det f”rbunds som HERREN har slutit med
	eder, i enlighet med alla dessa ord.˝

024:009 Och Mose och Aron, Nadab och Abihu och sjuttio av de „ldste i
	Israel stego ditupp.
024:010 Och de fingo se Israels Gud; och under hans f”tter var likasom
	ett inlagt golv av safirer, likt sj„lva himmelen i klarhet.
024:011 Men han l„t icke sin hand drabba Israels barns ypperste, utan
	sedan de hade sk†dat Gud, †to de och drucko.

024:012 Och HERREN sade till Mose: ˝Stig upp till mig p† berget och bliv
	kvar d„r, s† skall jag giva dig stentavlorna och lagen och
	budorden som jag har skrivit, till undervisning f”r dessa.˝
024:013 D† begav sig Mose †stad med sin tj„nare Josua; och Mose steg upp
	p† Guds berg.
024:014 Men till de „ldste sade han: ˝V„nten h„r p† oss, till dess att
	vi komma tillbaka till eder.  Se, Aron och Hur „ro hos eder; den
	som har n†got att andraga, han m† v„nda sig till dem.˝
024:015 S† steg Mose upp p† berget, och molnskyn ”vert„ckte berget.
024:016 Och HERRENS h„rlighet vilade p† Sinai berg, och molnskyn
	”vert„ckte det i sex dagar; men den sjunde dagen kallade han p†
	Mose ur skyn.
024:017 Och HERRENS h„rlighet tedde sig inf”r Israels barns ”gon s†som
	en f”rt„rande eld, p† toppen av berget.
024:018 Och Mose gick mitt in i skyn och steg upp p† berget.  Sedan blev
	Mose kvar p† berget i fyrtio dagar och fyrtio n„tter.
025:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
025:002 S„g till Israels barn att de upptaga en g„rd †t mig; av var och
	en som har ett d„rtill villigt hj„rta skolen I upptaga denna
	g„rd †t mig.
025:003 Och detta „r vad I skolen upptaga av dem s†som g„rd: guld,
	silver och koppar
025:004 m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och vitt garn och geth†r,
025:005 r”df„rgade v„durskinn, tahasskinn, akacietr„,
025:006 olja till ljusstaken, kryddor till sm”rjelseoljan och till den
	v„lluktande r”kelsen,
025:007 „ntligen onyxstenar och infattningsstenar, till att anv„ndas f”r
	efoden och f”r br”stsk”lden.

025:008 Och de skola g”ra †t mig en helgedom, f”r att jag m† bo mitt
	ibland dem.
025:009 Tabernaklet och alla dess tillbeh”r skolen I g”ra alldeles efter
	de m”nsterbilder som jag visar dig.

025:010 De skola g”ra en ark av akacietr„, tv† och en halv aln l†ng, en
	och en halv aln bred och en och en halv aln h”g.
025:011 Och du skall ”verdraga den med rent guld, innan och utan skall
	du ”verdraga den; och du skall p† den g”ra en rand av guld runt
	omkring.
025:012 Och du skall till den gjuta fyra ringar av guld och s„tta dem
	”ver de fyra f”tterna, tv† ringar p† ena sidan och tv† ringar p†
	andra sidan.
025:013 Och du skall g”ra st„nger av akacietr„ och ”verdraga dem med
	guld.
025:014 Och st„ngerna skall du skjuta in i ringarna, p† sidorna av
	arken, s† att man med dem kan b„ra arken.
025:015 St„ngerna skola sitta kvar i ringarna p† arken; de f† icke
	dragas ut ur dem.
025:016 Och i arken skall du l„gga vittnesb”rdet, som jag skall giva
	dig.
025:017 Och du skall g”ra en n†dastol av rent guld, tv† och en halv
	aln l†ng och en och en halv aln bred.
025:018 Och du skall g”ra tv† keruber av guld; i drivet arbete skall du
	g”ra dem och s„tta dem vid de b†da „ndarna av n†dastolen.
025:019 Du skall g”ra en kerub till att s„tta vid ena „ndan, och en
	kerub till att s„tta vid andra „ndan.  I ett stycke med
	n†dastolen skolen I g”ra keruberna vid dess b†da „ndar.
025:020 Och keruberna skola breda ut sina vingar och h†lla dem upp†t, s†
	att de ”vert„cka n†dastolen med sina vingar, under det att de
	hava sina ansikten v„nda mot varandra; ned mot n†dastolen skola
	keruberna v„nda sina ansikten.
025:021 Och du skall s„tta n†dastolen ovanp† arken, och i arken skall du
	l„gga vittnesb”rdet, som jag skall giva dig.
025:022 Och d„r skall jag uppenbara mig f”r dig; fr†n n†dastolen, fr†n
	platsen mellan de tv† keruberna, som st† p† vittnesb”rdets ark,
	skall jag tala med dig om alla bud som jag genom dig vill giva
	Israels barn.

025:023 Du skall ock g”ra ett bord av akacietr„, tv† alnar l†ngt, en aln
	brett och en och en halv aln h”gt.
025:024 Och du skall ”verdraga det med rent guld; och du skall g”ra en
	rand av guld d„rp† runt omkring
025:025 Och runt omkring det skall du g”ra en list av en hands bredd,
	och runt omkring listen skall du g”ra en rand av guld.
025:026 Och du skall till bordet g”ra fyra ringar av guld och s„tta
	ringarna i de fyra h”rnen vid de fyra f”tterna.
025:027 Invid listen skola ringarna sitta, f”r att st„nger m† skjutas in
	i dem, s† att man kan b„ra bordet.
025:028 Och du skall g”ra st„ngerna av akacietr„ och ”verdraga dem med
	guld, och med dem skall bordet b„ras.
025:029 Du skall ock g”ra d„rtill fat och sk†lar, kannor och b„gare, med
	vilka man skall utgjuta drickoffer; av rent guld skall du g”ra
	dem.
025:030 Och du skall best„ndigt hava sk†debr”d liggande p† bordet inf”r
	mitt ansikte.

025:031 Du skall ock g”ra en ljusstake av rent guld.  I drivet arbete
	skall ljusstaken g”ras, med sin fotst„llning och sitt mittelr”r;
	kalkarna d„rp†, kulor och blommor skola vara i ett stycke med
	den.
025:032 Och sex armar skola utg† fr†n ljusstakens sidor, tre armar fr†n
	ena sidan och tre armar fr†n andra sidan.
025:033 P† den ena armen skola vara tre kalkar, liknande mandelblommor,
	vardera best†ende av en kula och en blomma, och p† den andra
	armen sammalunda tre kalkar, liknande mandelblommor, vardera
	best†ende av en kula och en blomma s† skall det vara p† de sex
	arma som utg† fr†n ljusstaken.
025:034 Men p† sj„lva ljusstaken skola vara fyra kalkar, liknande
	mandelblommor, med sina kulor och blommor.
025:035 En kula skall s„ttas under del f”rsta armparet som utg†r fr†n
	ljusstaken, i ett stycke med den, och en kula under det andra
	armparet som utg†r fr†n ljusstaken, i ett stycke med den, och en
	kula under det tredje armparet som utg†r fr†n ljusstaken, i ett
	stycke med den: allts† under de sex armar som utg† fr†n
	ljusstaken.
025:036 Deras kulor och armar skola vara: i ett stycke med den,
	alltsammans ett enda stycke i drivet arbete av rent guld.
025:037 Och du skall till den g”ra sju lampor, och lamporna skall man
	s„tta upp s†, att den kastar sitt sken ”ver platsen d„rframf”r.
025:038 Och lampt„nger och brickor till den skall du g”ra av rent guld.
025:039 Av en talent rent guld skall man g”ra den med alla dessa
	tillbeh”r.

025:040 Och se till, att du g”r detta efter de m”nsterbilder som hava
	blivit dig visade p† berget.

026:001 Tabernaklet skall du g”ra av tio tygv†der; av tvinnat vitt garn
	och av m”rkbl†tt, purpurr”tt och rosenr”tt garn skall du g”ra
	dem, med keruber p†, i konstv„vnad.
026:002 Var v†d skall vara tjugu†tta alnar l†ng och fyra alnar bred;
	alla v†derna skola hava samma m†tt.
026:003 Fem av v†derna skola fogas tillhopa med varandra; likas† skola
	de fem ”vriga v†derna fogas tillhopa med varandra.
026:004 Och du skall s„tta ”glor av m”rkbl†tt garn i kanten p† den ena
	v†den, ytterst p† det hopfogade stycket; s† skall du ock g”ra i
	kanten p† den v†d som sitter ytterst i det andra hopfogade
	stycket.
026:005 Femtio ”glor skall du s„tta p† den ena v†den, och femtio ”glor
	skall du s„tta ytterst p† motsvarande v†d i det andra hopfogade
	stycket, s† att ”glorna svara emot varandra.
026:006 Och du skall g”ra femtio h„ktor av guld och foga tillhopa
	v†derna med varandra medelst h„ktorna, s† att tabernaklet utg”r
	ett helt.

026:007 Du skall ock g”ra tygv†der av geth†r till ett t„ckelse ”ver
	tabernaklet; elva s†dana v†der skall du g”ra.
026:008 Var vad skall vara trettio alnar l†ng och fyra alnar bred; de
	elva v†derna skola hava samma m†tt.
026:009 Fem av v†derna skall du foga tillhopa till ett s„rskilt stycke,
	och likaledes de sex ”vriga v†derna till ett s„rskilt stycke,
	och den sj„tte v†den skall du l„gga dubbel p† framsidan av
	t„ltet.
026:010 Och du skall satta femtio ”glor i kanten p† den ena v†den, den
	som sitter ytterst i det ena hopfogade stycket, och femtio ”glor
	i kanten p† motsvarande v†d i det andra hopfogade stycket.
026:011 Och du skall g”ra femtio h„ktor av koppar och haka in h„ktorna i
	”glorna och foga t„ckelset tillhopa, s† att det utg”r ett helt.
026:012 Men vad ”verskottet av t„ckelsets v†der ang†r, det som r„cker
	”ver, s† skall den halva v†d som r„cker ”ver h„nga ned p†
	baksidan av tabernaklet.
026:013 Och den aln p† vardera sidan, som p† l„ngden av t„ckelsets v†der
	r„cker ”ver, skall h„nga ned p† b†da sidorna av tabernaklet f”r
	att ”vert„cka det.
026:014 Vidare skall du g”ra ett ”verdrag av r”df„rgade v„durskinn till
	t„ckelset, och ytterligare ett ”verdrag av tahasskinn att l„gga
	ovanp† detta.

026:015 Br„derna till tabernaklet skall du g”ra av akacietr„, och de
	skola st„llas uppr„tt.
026:016 Tio alnar l†ngt och en och en halv aln brett skall vart br„de
	vara.
026:017 Vart br„de skall hava tv† tappar, f”rbundna sinsemellan med en
	list; s† skall du g”ra p† alla br„derna till tabernaklet.
026:018 Och av tabernaklets br„der skall du s„tta tjugu p† s”dra sidan,
	s”derut.
026:019 Och du skall g”ra fyrtio fotstycken av silver att s„tta under de
	tjugu br„derna, tv† fotstycken under vart br„de f”r dess tv†
	tappar.
026:020 Likaledes skall du p† tabernaklets andra sida, den norra sidan,
	s„tta tjugu br„der,
026:021 med deras fyrtio fotstycken av silver, tv† fotstycken under vart
	br„de.
026:022 Men p† baksidan av tabernaklet, v„sterut, skall du s„tta sex
	br„der.
026:023 Och tv† br„der skall du s„tta p† tabernaklets h”rn, p† baksidan;
026:024 och vartdera av dessa skall vara sammanfogat av tv† nedtill, och
	likaledes sammanh„ngande upptill, till den f”rsta ringen.  S†
	skall det vara med dem b†da.  Dessa skola s„ttas i de b†da
	h”rnen.
026:025 S†ledes bliver det †tta br„der med tillh”rande fotstycken av
	silver, sexton fotstycken, n„mligen tv† fotstycken under vart
	br„de.
026:026 Och du skall g”ra tv„rst„nger av akacietr„, fem till de br„der
	som „ro p† tabernaklets ena sida
026:027 och fem tv„rst„nger till de br„der som „ro p† tabernaklets andra
	sida, och fem tv„rst„nger till de br„der som „ro p† tabernaklets
	baksida, v„sterut.
026:028 Och den mellersta tv„rst†ngen, den som sitter mitt p† br„derna,
	skall g† tv„rs ”ver, fr†n den ena „ndan till den andra.
026:029 Och br„derna skall du ”verdraga med guld, och ringarna p† dem, i
	vilka tv„rst„ngerna skola skjutas in, skall du g”ra av guld, och
	tv„rst„ngerna skall du ”verdraga med guld.
026:030 Och du skall s„tta upp tabernaklet, s†dant det skall vara, s†som
	det har blivit dig visat p† berget.

026:031 Du skall ock g”ra en f”rl†t av m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt
	och tvinnat vitt garn; den skall g”ras i konstv„vnad, med keruber
	p†.
026:032 Och du skall h„nga upp den p† fyra stolpar av akacietr„, som
	skola vara ”verdragna med guld och hava bakar av guld och st† p†
	fyra fotstycken av silver.
026:033 Och du skall h„nga upp f”rl†ten under h„ktorna, och f”ra dit
	vittnesb”rdets ark och st„lla den innanf”r f”rl†ten; och s†
	skall f”rl†ten f”r eder vara en skiljev„gg mellan det heliga och
	det allraheligaste.
026:034 Och du skall s„tta n†dastolen p† vittnesb”rdets ark inne i det
	allraheligaste.
026:035 Men bordet skall du st„lla utanf”r f”rl†ten, och ljusstaken mitt
	emot bordet, p† tabernaklets s”dra sida; bordet skall du allts†
	st„lla p† norra sidan.
026:036 Och du skall g”ra ett f”rh„nge f”r ing†ngen till t„ltet, i
	brokig v„vnad av m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och tvinnat
	vitt garn.
026:037 Och du skall till f”rh„nget g”ra fem stolpar av akacietr„ och
	”verdraga dem med guld, och hakarna p† dem skola vara av guld,
	och du skall till dem gjuta fem fotstycken av koppar.
027:001 Du skall ock g”ra ett altare av akacietr„, fem alnar l†ngt och
	fem alnar brett -- s† att altaret bildar en liksidig fyrkant --
	och tre alnar h”gt.
027:002 Och du skall g”ra h”rn d„rtill, Som skola sitta i dess fyra
	h”rn; i ett stycke d„rmed skola h”rnen vara.  Och du skall
	”verdraga det med koppar.
027:003 Och k„rl till att f”ra bort askan skall du g”ra d„rtill, s† ock
	skovlar, sk†lar, gafflar och fyrfat.  Alla dess tillbeh”r skall
	du g”ra av koppar.
027:004 Och du skall g”ra ett galler d„rtill, ett n„tverk av koppar, och
	p† n„tet skall du s„tta fyra ringar av koppar i dess fyra h”rn.
027:005 Och du skall s„tta det under avsatsen p† altaret, nedtill, s†
	att n„tet r„cker upp till mitten av altaret.
027:006 Och du skall g”ra st„nger till altaret, st„nger av akacietr„,
	och ”verdraga dem med koppar.
027:007 Och st„ngerna skola skjutas in i ringarna, s† att st„ngerna
	sitta p† altarets b†da sidor, n„r man b„r det.
027:008 Ih†ligt skall du g”ra det, av plankor.  S†som det har blivit dig
	visat p† berget, s† skall det g”ras.

027:009 Du skall ock g”ra en f”rg†rd till tabernaklet.  F”r den s”dra
	sidan, s”derut, skola omh„ngen till f”rg†rden g”ras av tvinnat
	vitt garn, hundra alnar l†nga -- detta f”r den ena sidan;
027:010 Och stolparna till dem skola vara tjugu och dessas fotstycken
	tjugu, av koppar, men stolparnas hakar och kransar skola vara av
	silver.
027:011 Likaledes skola f”r norra l†ngsidan omh„ngen g”ras, hundra alnar
	l†nga; och stolparna till dem skola vara tjugu och dessas
	fotstycken tjugu, av koppar, men stolparnas hakar och kransar
	skola vara av silver.
027:012 Och f”rg†rdens v„stra kortsida skall hava omh„ngen som „ro
	femtio alnar l†nga; stolparna till dem skola vara tio och dessas
	fotstycken tio.
027:013 Och f”rg†rdens bredd p† fram sidan, ”sterut, skall vara femtio
	alnar
027:014 Och omh„ngena skola vara femton alnar l†nga p† ena sidan d„rav,
	med tre stolpar p† tre fotstycken;
027:015 likaledes skola omh„ngena p† andra sidan vara femton alnar l†nga
	med tre stolpar p† tre fotstycken.
027:016 Och till f”rg†rdens port skall g”ras ett f”rh„nge, tjugu alnar
	l†ngt i brokig v„vnad av m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och
	tvinnat vitt garn, med fyra stolpar p† fyra fotstycken.
027:017 Alla stolparna runt omkring f”r g†rden skola vara f”rsedda med
	kransar av silver och hava hakar av silver; men deras fotstycken
	skola vara av koppar.
027:018 F”rg†rden skall vara hundra alnar l†ng och femtio alnar bred
	utefter hela l„ngden; omh„gnaden skall vara fem alnar h”g, av
	tvinnat vitt garn; och fotstyckena skola vara av koppar.
027:019 Alla tabernaklets tillbeh”r f”r allt arbete d„rvid, s† ock alla
	dess pluggar och alla f”rg†rdens pluggar skola vara av koppar.

027:020 Och du skall bjuda Israels barn att b„ra till dig ren olja, av
	st”tta oliver, till ljusstaken, s† att lamporna dagligen kunna
	s„ttas upp.
027:021 I uppenbarelset„ltet, utanf”r den f”rl†t som h„nger framf”r
	vittnesb”rdet, skola Aron och hans s”ner sk”ta den, fr†n aftonen
	till morgonen, inf”r HERRENS ansikte.  Detta skall vara en
	ev„rdlig stadga fr†n sl„kte till sl„kte, en g„rd av Israels
	barn.
028:001 Och du skall l†ta din broder Aron och hans s”ner med honom, tr„d
	fram till dig ur Israels barns krets f”r att de m† bliva pl†ster
	†t mig Aron sj„lv och hans s”ner: Nadab och Abihu, Eleasar och
	Itamar.
028:002 Och du skall g”ra †t din broder Aron heliga kl„der, till „ra och
	prydnad.
028:003 Och du skall tills„ga alla edra konstf”rfarna m„n, som jag har
	uppfyllt med vishetens ande, att de skola g”ra kl„der †t Aron,
	f”r att har m† helgas till att bliva pr„st †t mig.
028:004 Och dessa „ro de kl„der som de skola g”ra: br”stsk”ld, efod,
	k†pa, rutig livkl„dnad, huvudbindel och b„lte.  De skola g”ra
	heliga kl„der †t din broder Aron och hans s”ner, f”r att han m†
	bliva pr„st †t mig.
028:005 Och h„rtill skola de taga av guldet och av det m”rkbl†a, det
	purpurr”da, det rosenr”da och det vita garnet.

028:006 Efoden skola de g”ra av guld och av m”rkbl†tt purpurr”tt,
	rosenr”tt och tvinnat vitt garn, i konstv„vnad.
028:007 Den skall vid sina b†da „ndar hava tv† axelstycken, som skola
	f„stas ihop, s† att den h†llen hopf„st.
028:008 Och sk„rpet, som skall sitta p† efoden och sammanh†lla den,
	skall vara av samma slags v„vnad och i ett stycke med den: av
	guld och av m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och tvinnat vitt
	garn.
028:009 Och du skall taga tv† onyxstenar och p† dem inrista Israels
	s”ners namn,
028:010 sex av namnen p† den ena stenen och de sex ”vrigas namn p† den
	andra stenen, efter „ttf”ljd.
028:011 Med stensnidarkonst, s†som man graverar signetringar, skall du
	inrista Israels s”ners namn p† de tv† stenarna.  Med n„tverk av
	guld skall du omgiva dessa.
028:012 Och du skall satta de b†da stenarna p† efodens axelstycken, f”r
	att stenarna m† bringa Israels barn i †minnelse; Aron skall b„ra
	deras namn inf”r HERRENS ansikte p† sina b†da axlar, f”r att
	bringa dem i †minnelse.
028:013 Och du skall g”ra fl„tverk av guld,
028:014 s† ock tv† kedjor av rent guld; i virat arbete skall du g”ra
	dessa, s†som man g”r snodder.  Och du skall f„sta de snodda
	kedjorna vid fl„tverken.

028:015 En domssk”ld skall du g”ra i konstv„vnad; du skall g”ra den i
	samma slags v„vnad som efoden: av guld och av m”rkbl†tt,
	purpurr”tt, rosenr”tt och tvinnat vitt garn skall du g”ra den.

028:016 Den skall vara liksidigt fyrkantig och hava form av en v„ska,
	ett kvarter l†ng och ett kvarter bred.
028:017 Och du skall bes„tta den med infattade stenar, ordnade p† fyra
	rader: i f”rsta raden en karneol, en topas och en smaragd;
028:018 i andra raden en karbunkel, en safir och en kalcedon;
028:019 i tredje raden en hyacint, en agat och en ametist;
028:020 i fj„rde raden en krysolit, en onyx och en jaspis.  Omgivna med
	fl„tverk av guld skola de sitta i sin infattning.
028:021 Stenarna skola vara tolv, efter Israels s”ners namn, en f”r vart
	namn; var sten skall b„ra namnet p† en av de tolv stammarna,
	inristat p† samma s„tt som man graverar signetringar.
028:022 Och du skall till br”stsk”lden g”ra kedjor i virat arbete, s†som
	man g”r snodder, av rent guld.
028:023 Vidare skall du till br”stsk”lden g”ra tv† ringar av guld och
	s„tta dessa b†da ringar i tv† av br”stsk”ldens h”rn.
028:024 Och du skall f„sta de b†da guldsnodderna vid de b†da ringarna, i
	br”stsk”ldens h”rn.
028:025 Och de tv† snoddernas b†da andra „ndar skall du f„sta vid de tv†
	fl„tverken och s† f„sta dem vid efodens axelstycken p† dess
	framsida.
028:026 Och du skall g”ra tv† andra ringar av guld och s„tta dem i
	br”stsk”ldens b†da andra h”rn, vid den kant d„rp†, som „r v„nd
	in†t mot efoden.
028:027 Och ytterligare skall du g”ra tv† ringar av guld och f„sta dem
	vid efodens b†da axelstycken, nedtill p† dess framsida, d„r den
	f„stes ihop, ovanf”r efodens sk„rp.
028:028 Och man skall knyta fast br”stsk”lden med ett m”rkbl†tt sn”re,
	Som g†r fr†n dess ringar in i efodens ringar, s† att den sitter
	ovanf”r efodens sk„rp, p† det att br”stsk”lden icke m† lossna
	fr†n efoden.
028:029 Aron skall s† b„ra Israels s”ners namn i domssk”lden p† sitt
	hj„rta, n„r han g†r in helgedomen, f”r att bringa dem i
	†minnelse inf”r HERRENS ansikte best„ndigt.
028:030 Och du skall l„gga urim och tummim in i domssk”lden, s†
	att de ligga p† Arons hj„rta, n„r han ing†r inf”r HERRENS
	ansikte; och Aron skall s† b„ra Israels barns dom p† sitt hj„rta
	inf”r HERRENS ansikte best„ndigt.

028:031 Efodk†pan skall du g”ra helt och h†llet av m”rkbl†tt tyg;
028:032 och mitt p† den skall vara en ”ppning f”r huvudet, och denna
	”ppning skall omgivas med en v„vd kant, likasom ”ppningen p† en
	pansarskjorta, f”r att den icke slitas s”nder.
028:033 Och p† dess nedre f†ll skall du s„tta granat„pplen, gjorda av
	m”rkbl†tt, purpurr”tt och rosenr”tt garn, runt omkring f†llen,
	och bj„llror av guld mellan dessa runt omkring:
028:034 en bj„llra av guld och s† ett granat„pple, sedan en bj„llra av
	guld och s† †ter ett granat„pple, runt omkring f†llen p† k†pan.
028:035 Och denna skall Aron hava p† sig, n„r han g”r tj„nst, s† att det
	h”res, n„r han g†r in i helgedomen inf”r HERRENS ansikte, och
	n„r han g†r ut -- detta p† det att han icke m† d”.

028:036 Du skall ock g”ra en pl†t av rent guld, och p† den skall du
	rista, s†som man graverar signetringar: ˝Helgad †t HERREN.˝
028:037 Och du skall f„sta den vid ett m”rkbl†tt sn”re, och den skall
	sitta p† huvudbindeln; p† framsidan av huvudbindeln skall den
	sitta.
028:038 Den skall sitta p† Arons panna, och Aron skall b„ra den
	missg„rning som vidl†der de heliga g†vor Israels barn b„ra fram,
	n„r de giva n†gra heliga g†vor; den skall sitta p† hans panna
	best„ndigt, f”r att de m† bliva v„lbehagliga inf”r HERRENS
	ansikte.

028:039 Du skall ock v„va en rutig livkl„dnad av vitt garn, och du skall
	g”ra en huvudbindel av vitt garn; och ett b„lte skall du g”ra i
	brokig v„vnad.
028:040 Ocks† †t Arons s”ner skall du g”ra livkl„dnader, och du skall
	g”ra b„lten †t dem; och huvor skall du g”ra †t dem, till „ra och
	prydnad.  Och detta skall du kl„da p† din broder Aron och hans
	s”ner j„mte honom;
028:041 och du skall sm”rja dem och f”retaga handfyllning med dem och
	helga dem till att bliva pr„ster †t mig.
028:042 Och du skall g”ra †t dem benkl„der av linne, som skyla deras
	blygd; dessa skola r„cka fr†n l„nderna ned p† l†ren.
028:043 Och Aron och hans s”ner skola hava dem p† sig, n„r de g† in i
	uppenbarelset„ltet eller tr„da fram till altaret f”r att g”ra
	tj„nst i helgedomen -- detta p† det att de icke m† komma att
	b„ra p† missg„rning och s† tr„ffas av d”den.  Detta skall vara en
	ev„rdlig stadga f”r honom och hans avkomlingar efter honom.

029:001 Och detta „r vad du skall g”ra med dem f”r att helga dem till
	att bliva pr„ster †t mig:
	Tag en ungtjur och tv† v„durar, felfria djur,
029:002 och osyrat br”d och osyrade kakor, begjutna med olja, och
	osyrade tunnkakor, smorda med olja; av fint vetemj”l skall du
	baka dem.
029:003 Och du skall l„gga dem i en och samma korg och b„ra fram dem i
	korgen s†som offerg†va, n„r du f”r fram tjuren och de tv†
	v„durarna.
029:004 D„refter skall du f”ra Aron och hans s”ner fram till
	uppenbarelset„ltets ing†ng och tv† dem med vatten.
029:005 Och du skall taga kl„derna och s„tta p† Aron livkl„dnaden och
	efodk†pan och sj„lva efoden och br”stsk”lden; och du skall f„sta
	ihop alltsammans p† honom med efodens sk„rp.
029:006 Och du skall s„tta huvudbindeln p† hans huvud och f„sta det
	heliga diademet p† huvudbindeln.
029:007 Och du skall taga sm”rjelseoljan och gjuta p† hans huvud och
	sm”rja honom.
029:008 Och du skall f”ra fram hans s”ner och s„tta livkl„dnader p† dem.

029:009 Och du skall omgjorda dem, Aron och hans s”ner, med b„lten och
	binda huvor p† dem.  Och de skola hava pr„stad”met s†som en
	ev„rdlig r„tt.  S† skall du f”retaga handfyllning med Aron och
	hans s”ner.
029:010 Och du skall f”ra tjuren fram inf”r uppenbarelset„ltet, och Aron
	och hans s”ner skola l„gga sina h„nder p† tjurens huvud.
029:011 Sedan skall du slakta tjuren inf”r HERRENS ansikte, vid ing†ngen
	till uppenbarelset„ltet.
029:012 Och du skall taga av tjurens blod och stryka med ditt finger p†
	altarets h”rn; men allt det ”vriga skall du gjuta ut vid foten
	av altaret.
029:013 Och du skall taga allt det fett som omsluter in„lvorna, s† ock
	leverfettet och b†da njurarna med det fett som sitter p† dem,
	och f”rbr„nna det p† altaret.
029:014 Men k”ttet av tjuren och hans hud och hans orenlighet skall du
	br„nna upp i eld utanf”r l„gret.  Det „r ett syndoffer.

029:015 Och du skall taga den ena v„duren, och Aron och hans s”ner skola
	l„gga sina h„nder p† v„durens huvud.
029:016 Sedan skall du slakta v„duren och taga hans blod och st„nka p†
	altaret runt omkring;
029:017 men sj„lva v„duren skall du dela i dess stycken, och du skall
	tv† in„lvorna och f”tterna och l„gga dem p† styckena och
	huvudet.
029:018 Och du skall f”rbr„nna hela v„duren p† altaret; det „r ett
	br„nnoffer †t HERREN.  En v„lbehaglig lukt, ett eldsoffer †t
	HERREN „r det.

029:019 D„refter skall du taga den andra v„duren, och Aron och hans
	s”ner skola l„gga sina h„nder p† v„durens huvud.
029:020 Sedan skall du slakta v„duren och taga av hans blod och bestryka
	Arons h”gra ”rsnibb och hans s”ners h”gra ”rsnibb och tummen p†
	deras h”gra hand och stort†n p† deras h”gra fot; men det ”vriga
	blodet skall det st„nka p† altaret runt omkring.
029:021 Och du skall taga av blodet p† altaret och av sm”rjelseoljan och
	st„nka p† Aron och hans kl„der, och likaledes p† hans s”ner och
	hans s”ners kl„der; s† bliver han helig, han sj„lv s†v„l som
	hans kl„der, och likaledes hans s”ner s†v„l som hans s”ners
	kl„der.
029:022 Och du skall taga fettet av v„duren, svansen och det fett som
	omsluter in„lvorna, s† ock leverfettet och b†da njurarna med
	fettet p† dem, d„rtill det h”gra l†rstycket ty detta „r
	handfyllningsv„duren.
029:023 Och du skall taga en rundkaka, en oljebr”dskaka och en tunnkaka
	ur korgen med de osyrade br”den, som st†r inf”r HERRENS ansikte.
029:024 Och du skall l„gga alltsammans p† Arons och hans s”ners h„nder
	och vifta det s†som ett viftoffer inf”r HERRENS ansikte.
029:025 Sedan skall du taga det ur deras: h„nder och f”rbr„nna det p†
	altaret ovanp† br„nnoffret, till en v„lbehaglig lukt inf”r
	HERREN; det „r ett eldsoffer †t HERREN.
029:026 Och du skall taga bringan av Arons handfyllningsv„dur och vifta
	den s†som ett viftoffer inf”r HERRENS ansikte, och detta skall
	vara din del.
029:027 S† skall du helga viftoffersbringan och offerg„rdsl†ret, det som
	viftas och det som gives s†som offerg„rd, de delar av
	handfyllningsv„duren, som skola tillh”ra Aron och hans s”ner.
029:028 Och detta skall tillh”ra Aron och; hans s”ner s†som en ev„rdlig
	r„tt av Israels barn, ty det „r en offerg„rd.  Det skall vara en
	g„rd av Israels barn, av deras tackoffer, en g„rd av dem †t
	HERREN.
029:029 Och Arons heliga kl„der skola hans s”ner hava efter honom, f”r
	att de i dem m† bliva smorda och mottaga handfyllning.
029:030 I sju dagar skall den av hans s”ner, som bliver pr„st i hans
	st„lle, ikl„da sig dem, den som skall g† in i uppenbarelset„ltet
	f”r att g”ra tj„nst i helgedomen.
029:031 Och du skall taga handfyllningsv„duren och koka hans k”tt p† en
	helig plats.
029:032 Och v„durens k”tt j„mte br”det: som „r i korgen skola Aron och
	hans s”ner „ta vid ing†ngen till uppenbarelset„ltet; de skola
	„ta detta,
029:033 det som har anv„nts till att bringa f”rsoning vid deras
	handfyllning och helgande, men ingen fr„mmande f†r ta d„rav, ty
	det „r heligt.
029:034 Och om n†got av handfyllningsk”ttet eller av br”det bliver ”ver
	till f”ljande morgon, s† skall du i eld br„nna upp detta som har
	blivit ”ver; det f†r icke „tas, ty det „r heligt.

029:035 S† skall du g”ra med Aron och hans s”ner, i alla stycken s†som
	jag har bjudit dig.  Sju dagar skall deras handfyllning vara.
029:036 Och var dag skall du offra en tjur s†som syndoffer till
	f”rsoning och rena altaret, i det du bringar f”rsoning f”r det;
	och du skall sm”rja det f”r att helga det.
029:037 I sju dagar skall du bringa f”rsoning f”r altaret och helga det.
	S† bliver altaret h”gheligt; var och en som kommer vid altaret
	bliver helig.

029:038 Och detta „r vad du skall offra p† altaret: tv† †rsgamla lamm
	f”r var dag best„ndigt.
029:039 Det ena lammet skall du offra om morgonen, och det andra lammet
	skall du offra vid aftontiden,
029:040 och till det f”rsta lammet en tiondedels efa fint mj”l, begjutet
	med en fj„rdedels hin olja av st”tta oliver, och s†som
	drickoffer en fj„rdedels hin vin.
029:041 Det andra lammet skall du offra vid aftontiden; med likadant
	spisoffer och drickoffer som om morgonen skall du offra det,
	till en v„lbehaglig lukt, ett eldsoffer †t HERREN.
029:042 Detta skall vara edert dagliga br„nnoffer fr†n sl„kte till
	sl„kte, vid ing†ngen till uppenbarelset„ltet, inf”r HERRENS
	ansikte, d„r jag skall uppenbara mig f”r eder, f”r att d„r tala
	med dig.
029:043 D„r skall jag uppenbara mig f”r Israels barn, och det rummet
	skall bliva helgat av min h„rlighet.
029:044 Och jag skall helga uppenbarelset„ltet och altaret, och Aron och
	hans s”ner skall jag helga till att bliva pr„ster †t mig.
029:045 Och jag skall bo mitt ibland Israels barn och vara deras Gud.
029:046 Och de skola f”rnimma att jag „r HERREN, deras Gud, som f”rde
	dem ut ur Egyptens land, f”r att jag skulle bo mitt ibland
	dem.  Jag „r HERREN, deras Gud.
030:001 Och du skall g”ra ett altare f”r att ant„nda r”kelse d„rp†, av
	akacietr„ skall du g”ra det.
030:002 Det skall vara en aln l†ngt och en aln brett -- en liksidig
	fyrkant -- och tv† alnar h”gt; dess horn skola vara i ett stycke
	d„rmed.
030:003 Och du skall ”verdraga det med rent guld, dess skiva, dess
	v„ggar runt omkring och dess h”rn; och du skall g”ra en rand av
	guld d„rp† runt omkring.
030:004 Och du skall till det g”ra tv† ringar av guld och s„tta dem
	nedanf”r randen, p† dess b†da sidor; p† de b†da sidostyckena
	skall du s„tta dem.  De skola vara d„r, f”r att st„nger m†
	skjutas in i dem, s† att man med dem kan b„ra altaret.
030:005 Och du skall g”ra st„ngerna av akacietr„ och ”verdraga dem med
	guld.
030:006 Och du skall st„lla det framf”r den f”rl†t som h„nger framf”r
	vittnesb”rdets ark, s† att det st†r framf”r n†dastolen, som „r
	ovanp† vittnesb”rdet, d„r jag skall uppenbara mig f”r dig.
030:007 Och Aron skall ant„nda v„lluktande r”kelse d„rp†; var morgon,
	n„r han tillreder lamporna, skall han ant„nda r”kelse;
030:008 och likaledes skall Aron ant„nda r”kelse, n„r han vid aftontiden
	s„tter upp lamporna.  Detta skall vara det dagliga r”koffret
	inf”r HERRENS ansikte, fr†n sl„kte till sl„kte.
030:009 I skolen icke l†ta n†gon fr„mmande r”kelse komma d„rp†, ej
	heller br„nnoffer eller spisoffer; och intet drickoffer skolen
	utgjuta d„rp†.
030:010 Och Aron skall en g†ng om †ret bringa f”rsoning f”r dess horn;
	med blod av f”rsoningssyndoffret skall han en g†ng om †ret
	bringa f”rsoning f”r det, sl„kte efter sl„kte.  Det „r h”gheligt
	f”r HERREN.

030:011 Och HERREN talade till Mose och sade:
030:012 N„r du r„knar antalet av Israels barn, n„mligen av dem som
	inm”nstras, skall vid m”nstringen var och en giva †t HERREN en
	f”rsoningsg†va f”r sig, p† det att ingen hems”kelse m† drabba
	dem vid m”nstringen.
030:013 Detta „r vad var och en som upptages bland de inm”nstrade skall
	giva: en halv sikel, efter helgedomssikelns vikt -- sikeln
	r„knad till tjugu gera -- en halv sikel s†som offerg„rd †t
	HERREN,
030:014 Var och en som upptages bland de inm”nstrade, var och en som „r
	tjugu †r gammal eller d„rut”ver, skall giva detta s†som
	offerg„rd †t HERREN.
030:015 Den rike skall icke giva mer och den fattige icke mindre „n en
	halv sikel, n„r I given offerg„rden †t HERREN, till att bringa
	f”rsoning f”r eder.
030:016 Och du skall taga f”rsoningspenningarna av Israels barn och
	anv„nda dem till arbetet vid uppenbarelset„ltet.  S† skall ske,
	f”r att Israels barn m† vara i †minnelse inf”r HERRENS ansikte,
	och f”r att f”rsoning m† bringas f”r eder.

030:017 Och HERREN talade till Mose och sade:
030:018 Du skall ock g”ra ett b„cken av koppar med en fotst„llning av
	koppar, till tvagning, och st„lla det mellan uppenbarelset„ltet
	och altaret och gjuta vatten d„ri.
030:019 Och Aron och hans s”ner skola tv† sina h„nder och f”tter med
	vatten d„rur.
030:020 N„r de g† in i uppenbarelset„ltet, skola de tv† sig med vatten,
	p† del att de icke m† d”; s† ock n„r de tr„da fram till altaret
	f”r att g”ra tj„nst genom att ant„nda eldsoffer †t HERREN.
030:021 De skola tv† sina h„nder och f”tter, p† det att de icke m†
	d”.  Och detta skall vara en ev„rdlig stadga f”r dem: f”r honom
	sj„lv och hans avkomlingar fr†n sl„kte till sl„kte.

030:022 Och HERREN talade till Mose och sade:
030:023 Tag dig ock kryddor av yppersta slag: fem hundra siklar
	myrradropp, h„lften s† mycket kanel av finaste slag, allts† tv†
	hundra femtio siklar, likaledes tv† hundra femtio siklar kalmus
	av finaste slag,
030:024 d„rtill fem hundra siklar kassia, efter helgedomssikelns vikt,
	och en hin olivolja.
030:025 Och du skall av detta g”ra en helig sm”rjelseolja, en
	konstm„ssigt beredd salva; det skall vara en helig
	sm”rjelseolja.
030:026 Och du skall d„rmed sm”rja uppenbarelset„ltet, vittnesb”rdets
	ark,
030:027 bordet med alla dess tillbeh”r, ljusstaken med dess tillbeh”r,
	r”kelsealtaret,
030:028 br„nnoffersaltaret med alla dess tillbeh”r, „ntligen b„ckenet
	med dess fotst„llning.
030:029 Och du skall helga dem, s† att de bliva h”gheliga; var och en
	som sedan kommer vid dem bliver helig.
030:030 Och Aron och hans s”ner skall du sm”rja, och du skall helga dem
	till att bliva pr„ster †t mig.
030:031 Och till Israels barn skall du tala och s„ga: Detta skall vara
	min heliga sm”rjelseolja hos eder, fr†n sl„kte till sl„kte.
030:032 P† ingen annan m„nniskas kropp m† den komma, ej heller m†n I
	g”ra n†gon annan s† sammansatt som denna.  Helig „r den, helig
	skall den vara f”r eder.
030:033 Den som bereder en s†dan salva, och den som anv„nder n†got d„rav
	p† n†gon fr„mmande, han skall utrotas ur sin sl„kt.

030:034 Ytterligare sade HERREN till Mose: Tag dig v„lluktande kryddor,
	stakte och sj”nagel och galban, och j„mte dessa v„llukter rent
	r”kelseharts, lika mycket av vart slag,
030:035 och g”r d„rav r”kelse, en konstm„ssigt beredd blandning, saltad,
	ren, helig.
030:036 Och en del av den skall du st”ta till pulver och l„gga framf”r
	vittnesb”rdet i uppenbarelset„ltet, d„r jag vill uppenbara mig
	f”r dig.  H”ghelig skall den vara f”r eder.
030:037 Och ingen annan r”kelse m†n I g”ra †t eder s† sammansatt som
	denna skall vara.  Helig skall den vara dig f”r HERREN.
030:038 Den som g”r s†dan f”r att njuta av dess lukt, han skall utrotas
	ur sin sl„kt.
031:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
031:002 Se, jag har kallat och n„mnt Besalel, son till Uri, son till
	Hur, av Juda stam;
031:003 och jag har uppfyllt honom med Guds Ande, med vishet och
	f”rst†nd och kunskap och med allt slags sl”jdskicklighet,
031:004 till att t„nka ut konstarbeten, till att arbeta i guld, silver
	och koppar,
031:005 till att snida stenar f”r infattning och till att snida i tr„,
	korteligen, till att utf”ra alla slags arbeten.
031:006 Och se, jag har givit honom till medhj„lpare Oholiab, Ahisamaks
	son, av Dans stam, och †t alla edra konstf”rfarna m„n har jag
	givit vishet i hj„rtat.  Dessa skola kunna g”ra allt vad jag har
	bjudit dig:
031:007 uppenbarelset„ltet, vittnesb”rdets ark, n†dastolen d„rp†, alla
	uppenbarelset„ltets tillbeh”r,
031:008 bordet med dess tillbeh”r, den gyllene ljusstaken med alla dess
	tillbeh”r, r”kelsealtaret,
031:009 br„nnoffersaltaret med alla dess tillbeh”r, b„ckenet med dess
	fotst„llning,
031:010 de stickade kl„derna och pr„sten Arons andra heliga kl„der, s†
	och hans s”ners pr„stkl„der,
031:011 „ntligen sm”rjelseoljan och den v„lluktande r”kelsen till
	helgedomen.  De skola utf”ra sitt arbete i alla stycken s†som jag
	har bjudit dig.

031:012 Och HERREN talade till Mose och sade:
031:013 Tala du till Israels barn och s„g: Mina sabbater skolen I h†lla,
	ty de „ro ett tecken mellan mig och eder, fr†n sl„kte till
	sl„kte, f”r att I skolen veta att jag „r HERREN, som helgar
	eder.
031:014 S† h†llen nu sabbaten, ty den skall vara eder helig.  Den som
	ohelgar den skall straffas med d”den; ty var och en som p† den
	dagen g”r n†got arbete, han skall utrotas ur sin sl„kt.
031:015 Sex dagar skall arbete g”ras, men p† sjunde dagen „r vilosabbat,
	en HERRENS helgdag.  Var och en som g”r n†got arbete p†
	sabbatsdagen skall straffas med d”den.
031:016 Och Israels barn skola h†lla sabbaten, s† att de fira den sl„kte
	efter sl„kte, s†som ett evigt f”rbund.
031:017 Den skall vara ett ev„rdligt tecken mellan mig och Israels barn;
	ty p† sex dagar gjorde HERREN himmel och jord, men p† sjunde
	dagen vilade han och tog sig ro.

031:018 N„r han nu hade talat ut med; Mose p† Sinai berg, gav han honom
	vittnesb”rdets tv† tavlor, tavlor av sten, p† vilka Gud hade
	skrivit med sitt finger.
032:001 Men n„r folket s†g att Mose dr”jde att komma ned fr†n berget,
	f”rsamlade de sig omkring Aron och sade till honom: ˝Upp, g”r
	oss en gud som kan g† framf”r oss; ty vi veta icke vad som har
	vederfarits denne Mose, honom som f”rde oss upp ur Egyptens
	land.˝
032:002 D† sade Aron till dem: ˝Tagen guldringarna ut ur ”ronen p† edra
	hustrur, edra s”ner och edra d”ttrar, och b„ren dem till mig.
032:003 D† tog allt folket av sig guldringarna som de hade i ”ronen, och
	de buro dem till Aron;
032:004 och han tog emot guldet av dem och formade det med en mejsel och
	gjorde d„rav en gjuten kalv.  Och de sade: ˝Detta „r din Gud,
	Israel, han som har f”rt dig upp ur Egyptens land.˝
032:005 N„r Aron s†g detta, byggde han ett altare †t honom.  Och Aron l„t
	utropa och s„ga: ˝I morgon bliver en HERRENS h”gtid.˝
032:006 Dagen d„refter stodo de bittida upp och offrade br„nnoffer och
	buro fram tackoffer, och folket satte sig ned till att „ta och
	dricka, och d„rp† stodo de upp till att leka.

032:007 D† sade HERREN till Mose: ˝G† ditned, ty ditt folk, som du har
	f”rt upp ur Egyptens land, har tagit sig till, vad f”rd„rvligt
	„r.
032:008 De hava redan vikit av ifr†n den v„g som jag bj”d dem g†; de
	hava gjort sig en gjuten kalv.  Den hava de tillbett, †t den hava
	de offrat, och sagt: 'Detta „r din Gud, Israel, han som har f”rt
	dig upp ur Egyptens land.˝
032:009 Och HERREN sade ytterligare till Mose: ˝Jag ser att detta folk
	„r ett h†rdnackat folk.
032:010 S† l†t mig nu vara, p† det att min vrede m† brinna mot dem, och
	p† det att jag m† f”rg”ra dem; dig vill jag sedan g”ra till ett
	stort folk.˝
032:011 Men Mose b”nf”ll inf”r HERREN, sin Gud, och sade: ˝HERRE, varf”r
	skulle din vrede brinna mot ditt folk, som du med stor kraft och
	stark hand har f”rt ut ur Egyptens land?
032:012 Varf”r skulle egyptierna f† s„ga: 'Till deras olycka har han
	f”rt dem ut, till att dr„pa dem bland bergen och f”rg”ra dem
	fr†n jorden'?  V„nd dig ifr†n din vredes gl”d, och †ngra det onda
	du nu har i sinnet mot ditt folk.
032:013 T„nk p† Abraham, Isak och Israel, dina tj„nare, †t vilka du med
	ed vid dig sj„lv har givit det l”ftet: 'Jag skall g”ra eder s„d
	talrik s†som stj„rnorna p† himmelen, och hela det land som jag
	har talat om skall jag giva †t eder s„d, och de skola f† det
	till ev„rdlig arvedel.'˝
032:014 D† †ngrade HERREN det onda som han hade hotat att g”ra mot sitt
	folk.

032:015 Och Mose v„nde sig om och steg ned fr†n berget, och han hade med
	sig vittnesb”rdets tv† tavlor.  Och p† tavlornas b†da sidor var
	skrivet b†de p† den ena sidan och p† den andra var skrivet.
032:016 Och tavlorna voro gjorda av Gud, och skriften var Guds skrift,
	inristad p† tavlorna.
032:017 N„r Josua nu h”rde huru folket skriade, sade han till Mose:
	˝Krigsrop h”res i l„gret.˝
032:018 Men han svarade: ˝Det „r varken segerrop som h”res, ej heller „r
	det ett ropande s†som efter nederlag; det „r s†ng jag h”r.˝
032:019 N„r sedan Mose kom n„rmare l„gret och fick se kalven och dansen,
	uppt„ndes hans vrede, och han kastade tavlorna ifr†n sig och
	slog s”nder dem nedanf”r berget.
032:020 Sedan tog han kalven som de hade gjort, och br„nde den i eld och
	krossade den till stoft; detta str”dde han i vattnet och gav det
	†t Israels barn att dricka.
032:021 Och Mose sade till Aron: ˝Vad har folket gjort dig, eftersom du
	har kommit dem att beg† en s† stor synd?˝
032:022 Aron svarade: ˝Min herres vrede m† icke uppt„ndas; du vet sj„lv
	att detta folk „r ont.
032:023 De sade till mig: 'G”r oss en gud som kan g† framf”r oss; ty vi
	veta icke vad som har vederfarits denne Mose, honom som f”rde
	oss upp ur Egyptens land.'
032:024 D† sade jag till dem: 'Den som har guld tage det av sig'; och de
	g†vo det †t mig.  Och jag kastade det i elden, och s† kom kalven
	till.˝

032:025 D† nu Mose s†g att folket var l”ssl„ppt, eftersom Aron, till
	skadegl„dje f”r deras fiender, hade sl„ppt dem l”sa,
032:026 st„llde han sig i porten till l„gret och ropade: ˝Var och en som
	h”r HERREN till komme hit till mig.˝  D† f”rsamlade sig till
	honom alla Levi barn.
032:027 Och han sade till dem: ˝S† s„ger HERREN, Israels Gud: Var och en
	binde sitt sv„rd vid sin l„nd.  G†n s† igenom l„gret, fram och
	tillbaka, fr†n den ena porten till den andra, Och dr„pen vem I
	finnen, vore det ocks† broder eller v„n eller fr„nde.
032:028 Och Levi barn gjorde s†som Mose hade sagt; och p† den dagen
	f”llo av folket vid pass tre tusen m„n.
032:029 Och Mose sade: ˝Eftersom I nu haven st†tt emot edra egna s”ner
	och br”der, m†n I i dag taga handfyllning till HERRENS tj„nst,
	f”r att v„lsignelse i dag m† komma ”ver eder.˝

032:030 Dagen d„refter sade Mose till folket: ˝I haven beg†tt en stor
	synd.  Jag vill nu stiga upp till HERREN och se till, om jag kan
	bringa f”rsoning f”r eder synd.˝
032:031 Och Mose gick tillbaka till HERREN och sade: ˝Ack, detta folk
	har beg†tt en stor synd; de hava gjort sig en gud av guld.
032:032 Men f”rl†t dem nu deras synd; varom icke, s† utpl†na mig ur
	boken som du skriver i.˝
032:033 Men HERREN svarade Mose: ˝Den som har syndat mot mig, honom
	skall jag utpl†na ur min bok.
032:034 G† nu och f”r folket dit jag har sagt dig; se, min „ngel skall
	g† framf”r dig.  Men n„r min hems”kelses dag kommer, skall jag p†
	dem hems”ka deras synd.˝
032:035 S† straffade HERREN folket, d„rf”r att de hade gjort kalven, den
	som Aron gjorde.
033:001 Och HERREN sade till Mose: ˝Upp, drag †stad h„rifr†n med folket
	som du har f”rt upp ur Egyptens land, och begiv dig till det
	land som jag med ed har lovat †t Abraham, Isak och Jakob, i det
	jag sade: 'Źt din s„d skall jag giva det.'
033:002 Jag skall s„nda en „ngel framf”r dig och f”rjaga kanan‚erna,
	amor‚erna, hetiterna, periss‚erna, hiv‚erna och jebus‚erna,
033:003 f”r att du m† komma till ett land som flyter av mj”lk och
	honung.  Ty eftersom du „r ett h†rdnackat folk, vill jag icke
	sj„lv draga upp med dig; jag kunde d† f”rg”ra dig under v„gen.˝
033:004 N„r folket h”rde detta str„nga tal, blevo de sorgsna, och ingen
	tog sina smycken p† sig.

033:005 Och HERREN sade till Mose: ˝S„g till Israels barn: I „ren ett
	h†rdnackat folk.  Om jag allenast ett ”gonblick droge med dig,
	skulle jag f”rg”ra dig.  Men l„gg nu av dig dina smycken, s† vill
	jag se till, vad jag skall g”ra med dig.˝
033:006 S† togo d† Israels barn av sig sina smycken och voro utan dem
	allt ifr†n vistelsen vid Horebs berg.

033:007 Men Mose hade f”r sed att taga t„ltet och sl† upp det ett stycke
	utanf”r l„gret; och han kallade det ˝uppenbarelset„ltet˝.  Och
	var och en som ville r†dfr†ga HERREN m†ste g† ut till
	uppenbarelset„ltet utanf”r l„gret.
033:008 Och s† ofta Mose gick ut till t„ltet, stod allt folket upp, och
	var och en st„llde sig vid ing†ngen till sitt t„lt och sk†dade
	efter Mose, till dess han hade kommit in i t„ltet.
033:009 Och s† ofta Mose kom in i t„ltet, steg molnstoden ned och blev
	st†ende vid ing†ngen till t„ltet; och han talade med Mose.
033:010 Och allt folket s†g molnstoden st† vid ing†ngen till t„ltet; d†
	f”ll allt folket ned och tillbad, var och en vid ing†ngen till
	sitt t„lt.
033:011 Och HERREN talade med Mose ansikte mot ansikte, s†som n„r den
	ena m„nniskan talar med den andra.  Sedan v„nde Mose tillbaka
	till l„gret; men hans tj„nare Josua, Nuns son, en ung man,
	l„mnade icke t„ltet.

033:012 Och Mose sade till HERREN: ˝V„l s„ger du till mig: 'F”r detta
	folk ditupp'; men du har icke l†tit mig veta vem du vill s„nda
	med mig Du har dock sagt: 'Jag k„nner dig vid namn, och du har
	funnit n†d f”r mina ”gon.'
033:013 Om jag allts† har funnit n†d f”r dina ”gon, s† l†t mig se dina
	v„gar och l„ra k„nna dig; jag vill ju finna n†d f”r dina
	”gon.  Och se d„rtill, att detta folk „r ditt folk.˝
033:014 Han sade: ˝Skall jag d† sj„lv g† med och f”ra dig till ro?˝
033:015 Han svarade honom: ˝Om du icke sj„lv vill g† med, s† l†t oss
	alls icke draga upp h„rifr†n.
033:016 Ty varigenom skall man kunna veta att jag och ditt folk hava
	funnit n†d f”r dina ”gon, om icke d„rigenom att du g†r med oss,
	s† att vi, jag och ditt folk, utm„rkas framf”r alla andra folk
	p† jorden?˝
033:017 HERREN svarade Mose: ˝Vad du nu har beg„rt skall jag ock g”ra;
	ty du har funnit n†d f”r mina ”gon, och jag k„nner dig vid
	namn.˝
033:018 D† sade han: ˝L†t mig allts† se din h„rlighet.˝
033:019 Han svarade: ˝Jag skall l†ta all min sk”nhet g† f”rbi dig d„r du
	st†r, och jag skall utropa namnet 'HERREN' inf”r dig; jag skall
	vara n†dig mot den jag vill vara n†dig emot, och skall f”rbarma
	mig ”ver den jag vill f”rbarma mig ”ver.
033:020 Ytterligare sade han: ˝Mitt ansikte kan du dock icke f† se, ty
	ingen m„nniska kan se mig och leva.˝
033:021 D„refter sade HERREN: ˝Se, h„r „r en plats n„ra intill mig;
	st„ll dig d„r p† klippan.
033:022 N„r nu min h„rlighet g†r f”rbi, skall jag l†ta dig st† d„r i en
	klyfta p† berget, och jag skall ”vert„cka dig med min hand, till
	dess jag har g†tt f”rbi.
033:023 Sedan skall jag taga bort min hand, och d† skall du f† se mig p†
	ryggen; men mitt ansikte kan ingen se.˝
034:001 Och HERREN sade till Mose: ˝Hugg ut †t dig tv† stentavlor,
	likadana som de f”rra voro, s† vill jag skriva p† tavlorna samma
	ord som stodo p† de f”rra tavlorna, vilka du slog s”nder.
034:002 Och var redo till i morgon, du skall d† p† morgonen stiga upp p†
	Sinai berg och st„lla dig p† toppen av berget, mig till m”tes,
034:003 men ingen m† stiga upp med dig, och p† hela berget f”r ingen
	annan visa sig; ej heller m† f†r och f„kreatur g† i bet framemot
	detta berg.˝

034:004 Och han h”gg ut tv† stentavlor likadana som de f”rra voro.  Och
	bittida f”ljande morgon begav sig Mose upp p† Sinai berg, s†som
	HERREN hade bjudit honom, och tog de tv† stentavlorna med sig.
034:005 D† steg HERREN ned i molnskyn.  Och han st„llde sig d„r n„ra
	intill honom och †kallade HERRENS namn.
034:006 Och HERREN gick f”rbi honom, d„r han stod, och utropade:
	˝HERREN!  HERREN!  -- en Gud, barmh„rtig och n†dig, l†ngmodig och
	stor i mildhet och trofasthet,
034:007 som bevarar n†d mot tusenden, som f”rl†ter missg„rning och
	”vertr„delse och synd, men som ingalunda l†ter n†gon bliva
	ostraffad, utan hems”ker f„dernas missg„rning p† barn och
	barnbarn och efterkommande i tredje och fj„rde led.˝
034:008 D† b”jde Mose sig med hast ned mot jorden och tillbad
034:009 och sade: ˝Om jag har funnit n†d f”r dina ”gon, Herre, s† m†
	Herren g† med oss.  Ty v„l „r det ett h†rdnackat folk, men du
	vill ju f”rl†ta oss v†r missg„rning och synd och taga oss till
	din arvedel.˝

034:010 Han svarade: ˝V„lan, jag vill sluta ett f”rbund.  Inf”r hela ditt
	folk skall jag g”ra under, s†dana som icke hava blivit gjorda i
	n†got land eller bland n†got folk.  Och hela det folk som du
	tillh”r skall se att HERRENS g„rningar „ro underbara, de som jag
	skall g”ra med dig.
034:011 H†ll de bud som jag i dag giver dig.  Se, jag skall f”rjaga f”r
	dig amor‚erna, kanan‚erna, hetiterna, periss‚erna, hiv‚erna och
	jebus‚erna.
034:012 Tag dig till vara f”r att sluta f”rbund med inbyggarna i det
	land dit du kommer, och l†t dem icke bliva till en snara bland
	eder.
034:013 Fastmer skolen I bryta ned deras altaren och sl† s”nder deras
	stoder och hugga ned deras Aseror.
034:014 Ja, du skall icke tillbedja n†gon annan gud, ty HERREN heter
	Nit„lskare; en nit„lskande Gud „r han.
034:015 Du m† icke sluta n†got f”rbund med landets inbyggare.  Ty i
	trol”s avf„llighet l”pa de efter sina gudar och offra †t sina
	gudar; och n„r de d† inbjuda dig, kommer du att „ta av deras
	offer;
034:016 du tager ock deras d”ttrar till hustrur †t dina s”ner, och n„r
	d† deras d”ttrar i avf„llighet l”pa efter sina gudar, skola de
	f”rleda dina s”ner till att likaledes l”pa efter deras gudar.

034:017 Gjutna gudar skall du icke g”ra †t dig.

034:018 Det osyrade br”dets h”gtid skall, du h†lla: i sju dagar skall du
	„ta osyrat br”d, s†som jag har bjudit dig, p† den best„mda tiden
	i m†naden Abib; ty i m†naden Abib drog du ut ur Egypten.

034:019 Allt det som ”ppnar moderlivet skall h”ra mig till, ocks† allt
	hank”n bland din boskap, som ”ppnar moderlivet, s†v„l av
	f„kreaturen som av sm†boskapen.
034:020 Men vad som bland †snor ”ppnar moderlivet skall du l”sa med ett
	f†r, och om du icke vill l”sa det, skall du krossa nacken p†
	det.  Var f”rstf”dd bland dina s”ner skall du l„sa.  Och ingen
	skall med tomma h„nder tr„da fram inf”r mitt ansikte.

034:021 Sex dagar skall du arbeta, men p† sjunde dagen skall du h†lla
	vilodag; b†de under pl”jningstiden och under sk”rdetiden skall
	du h†lla vilodag.

034:022 Och veckoh”gtiden skall du h†lla, f”r f”rstlingen av
	vetesk”rden, s† ock b„rgningsh”gtiden, n„r †ret har g†tt till
	„nda.
034:023 Tre g†nger om †ret skall allt ditt mank”n tr„da fram inf”r
	HERRENS, din herres, Israels Guds, ansikte.
034:024 Ty jag skall f”rdriva folk f”r dig och utvidga ditt omr†de; och
	ingen skall st† efter ditt land, n„r du drager upp, tre g†nger
	om †ret, f”r att tr„da fram inf”r HERRENS, din Guds, ansikte.

034:025 Du skall icke offra blodet av mitt slaktoffer j„mte n†got som „r
	syrat.  Och p†skh”gtidens slaktoffer skall icke l„mnas kvar ”ver
	natten till morgonen.

034:026 Det f”rsta av din marks f”rstlingsfrukter skall du f”ra till
	HERRENS, din Guds, hus.

	Du skall icke koka en killing i dess moders mj”lk.˝

034:027 Och HERREN sade till Mose: ˝Teckna upp †t dig dessa ord; ty i
	enlighet med dessa ord har jag slutit ett f”rbund med dig och
	med Israel.˝
034:028 Och han blev kvar d„r hos HERREN i fyrtio dagar och fyrtio
	n„tter, utan att „ta och utan att dricka.  Och han skrev p†
	tavlorna f”rbundets ord, de tio orden.

034:029 N„r sedan Mose steg ned fr†n Sinai berg, och p† v„gen ned fr†n
	berget hade vittnesb”rdets tv† tavlor med sig, visste han icke
	att hans ansiktes hy hade blivit str†lande d„rav att han hade
	talat med honom.
034:030 Och n„r Aron och alla Israels barn s†go huru Moses ansiktes hy
	str†lade, fruktade de f”r att komma honom n„ra.
034:031 Men Mose ropade till dem; d† v„nde Aron och menighetens alla
	h”vdingar tillbaka till honom, och Mose talade till dem.
034:032 D„refter kommo alla Israels barn fram till honom, och han gav
	dem alla de bud som HERREN hade f”rkunnat f”r honom p† Sinai
	berg.
034:033 Och n„r Mose hade slutat sitt tal till dem, h„ngde han ett
	t„ckelse f”r sitt ansikte.
034:034 Men s† ofta Mose skulle tr„da inf”r HERRENS ansikte f”r att tala
	med honom, lade han av t„ckelset, till dess han †ter gick
	ut.  Och sedan han hade kommit ut, f”rkunnade han f”r Israels
	barn det som hade blivit honom bjudet.
034:035 D† s†go Israels barn var g†ng huru Moses ansiktes by str†lade,
	och Mose h„ngde d† †ter t„ckelset ”ver sitt ansikte, till dess
	han †nyo skulle g† in f”r att tala med honom.
035:001 Och Mose f”rsamlade Israels barns hela menighet och sade till
	dem: ˝Detta „r vad HERREN har bjudit eder att g”ra:
035:002 Sex dagar skall arbete g”ras, men p† sjunde dagen skolen I hava
	helgdag, en HERRENS vilosabbat.  Var och en som p† den dagen g”r
	n†got arbete skall d”das.
035:003 I skolen icke t„nda upp eld p†: sabbatsdagen, var I „n „ren
	bosatta.

035:004 Och Mose sade till Israels barns hela menighet: ˝Detta „r vad
	HERREN har bjudit och sagt:
035:005 L†ten bland eder upptaga en g„rd †t HERREN, s† att var och en
	som har ett d„rtill villigt hj„rta b„r fram denna g†rd †t
	HERREN: guld, silver och koppar,
035:006 m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och vitt garn och geth†r,
035:007 r”df„rgade v„durskinn, tahasskinn, akacietr„,
035:008 olja till ljusstaken, kryddor till sm”rjelseoljan och till den
	v„lluktande r”kelsen,
035:009 „ntligen onyxstenar och infattningsstenar, till att anv„ndas f”r
	efoden och f”r br”stsk”lden.
035:010 Och alla konstf”rfarna m„n bland eder m† komma och f”rf„rdiga
	allt vad HERREN har bjudit:
035:011 tabernaklet, dess t„ckelse och ”verdraget till detta, dess
	h„ktor, br„der, tv„rst„nger, stolpar och fotstycken,
035:012 arken med dess st„nger, n†dastolen och den f”rl†t som skall
	h„nga framf”r den,
035:013 bordet med dess st„nger och alla dess tillbeh”r och sk†debr”den,
035:014 ljusstaken med dess tillbeh”r och dess lampor, oljan till
	ljusstaken,
035:015 r”kelsealtaret med dess st„nger, sm”rjelseoljan och den
	v„lluktande r”kelsen, f”rh„nget f”r ing†ngen till tabernaklet,
035:016 br„nnoffersaltaret med tillh”rande koppargaller, dess st„nger
	och alla dess tillbeh”r, b„ckenet med dess fotst„llning,
035:017 omh„ngena till f”rg†rden, dess stolpar och fotstycken, f”rh„nget
	f”r porten till f”rg†rden,
035:018 tabernaklets pluggar och f”rg†rdens pluggar med deras streck,
035:019 „ntligen de stickade kl„derna till tj„nsten i helgedomen och
	pr„sten Arons andra heliga kl„der, s† ock hans s”ners
	pr„stkl„der.˝

035:020 Och Israels barns hela menighet gick sin v„g bort ifr†n Mose.
035:021 Sedan kommo de tillbaka, var och en som av sitt hj„rta manades
	d„rtill; och var och en som hade en d„rtill villig ande bar fram
	en g„rd †t HERREN till f”rf„rdigande av uppenbarelset„ltet och
	till allt arbete d„rvid och till de heliga kl„derna.
035:022 De kommo, b†de m„n och kvinnor, och framburo, var och en efter
	sitt hj„rtas villighet, sp„nnen, ”rringar, fingerringar och
	halssmycken, alla slags klenoder av guld, var och en som kunde
	offra †t HERREN n†gon g†va av guld.
035:023 Och var och en som hade i sin „go m”rkbl†tt, purpurr”tt,
	rosenr”tt eller vitt garn eller geth†r eller r”df„rgade
	v„durskinn eller tahasskinn bar fram det.
035:024 Och var och en som kunde giva s†som g„rd n†got av silver eller
	koppar bar fram sin g„rd †t HERREN.  Och var och en som hade i
	sin „go akacietr„ till f”rf„rdigande av n†got slags arbete bar
	fram det.
035:025 Och alla konstf”rfarna kvinnor spunno med sina h„nder m”rkbl†tt,
	purpurr”tt, rosenr”tt och vitt garn och buro fram sin sp†nad;
035:026 och alla kvinnor som av sitt hj„rta manades d„rtill och hade
	l„rt konsten spunno geth†r.
035:027 Och h”vdingarna buro fram onyxstenar och infattningsstenar, till
	att anv„ndas f”r efoden och f”r br”stsk”lden,
035:028 vidare kryddor och olja, till att anv„ndas f”r ljusstaken och
	sm”rjelseoljan och den v„lluktande r”kelsen.
035:029 Var och en av Israels barn, man eller kvinna, vilkens hj„rta var
	villigt att b„ra fram n†got till f”rf„rdigande av allt det som
	HERREN genom Mose hade bjudit att man skulle g”ra, bar fram sin
	frivilliga g†va †t HERREN.
035:030 och Mose sade till Israels barn: ˝Sen, HERREN har kallat och
	n„mnt Besalel, son till Uri, son till Hur, av Juda stam;
035:031 och han har uppfyllt honom med Guds Ande, med vishet, med
	f”rst†nd och kunskap och med allt slags sl”jdskicklighet,
035:032 b†de till att t„nka ut konstarbeten och till att arbeta i guld,
	silver och koppar,
035:033 till att smida stenar f”r infattning: och till att snida i tr„,
	korteligen, till att utf”ra alla slags konstarbeten.
035:034 Źt honom och †t Oholiab, Ahisamaks son, av Dans stam, har han
	ock givit f”rm†ga att undervisa andra.
035:035 Han har uppfyllt deras hj„rtan med vishet till att utf”ra alla
	slags snideriarbeten och konstv„vnader och brokiga v„vnader av
	m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och vitt garn, s† ock andra
	v„vnader, korteligen, alla slags arbeten och s„rskilt
	konstv„vnadsarbeten.


035:001 Och Besalel och Oholiab och alla andra konstf”rfarna m„n, †t
	vilka HERREN har givit vishet och f”rst†nd till att veta huru de
	skola utf”ra allt arbete vid helgedomens f”rf„rdigande, skola
	utf”ra det, i alla stycken s†som HERREN har bjudit.˝

036:002 D„refter kallade Mose till sig Besalel och Oholiab och alla de
	andra konstf”rfarna m„nnen, †t vilka HERREN hade givit vishet i
	hj„rtat, alla som av sitt hj„rta manades att tr„da fram f”r att
	utf”ra arbetet.
036:003 Och de mottogo fr†n Mose hela den g„rd som Israels barn hade
	burit fram till utf”rande av arbetet vid helgedomens
	f”rf„rdigande.  Men man fortfor att b„ra fram till honom
	frivilliga g†vor, morgon efter morgon.
036:004 D† kommo alla de konstf”rfarna m„n som utf”rde allt arbetet till
	helgedomen, var och en fr†n det arbete som han utf”rde,
036:005 och sade till Mose: ˝Folket b„r fram mer „n som beh”ves f”r att
	verkst„lla det arbete som HERREN har bjudit oss att utf”ra.˝
036:006 D† bj”d Mose att man skulle l†ta utropa i l„gret: ˝Ingen, vare
	sig man eller kvinna, m† vidare arbeta f”r att g”ra n†got till
	helgedomen.˝  S† avh”lls folket ifr†n att b„ra fram flera g†vor.
036:007 Ty vad man hade skaffat samman var tillr„ckligt f”r allt det
	arbete som skulle g”ras, och man hade till och med ”ver.

036:008 S† gjorde nu alla de konstf”rfarna arbetarna tabernaklet av tio
	tygv†der; av tvinnat vitt garn och av m”rkbl†tt, purpurr”tt och
	rosenr”tt garn gjorde man dem, med keruber p†, i konstv„vnad.
036:009 Var v†d gjordes tjugu†tta alnar l†ng och fyra alnar bred; alla
	v†derna fingo samma m†tt.
036:010 Och man fogade tillhopa fem av v†derna med varandra; likas†
	fogade man tillhopa de fem ”vriga v†derna med varandra.
036:011 Och man satte ”glor av m”rkbl†tt garn i kanten p† den ena v†den,
	ytterst p† det hopfogade stycket; s† gjorde man ock i kanten p†
	den v†d som satt ytterst i det andra hopfogade stycket.
036:012 Femtio ”glor satte man p† den ena v†den, och femtio ”glor satte
	man ytterst p† motsvarande v†d i det andra hopfogade stycket, s†
	att ”glorna svarade emot varandra.
036:013 Och man gjorde femtio h„ktor av guld och fogade v†derna tillhopa
	med varandra medelst h„ktorna, s† att tabernaklet utgjorde ett
	helt.

036:014 Man gjorde och tygv†der av geth†r till ett t„ckelse ”ver
	tabernaklet; elva s†dana v†der gjorde man.
036:015 Var v†d gjordes trettio alnar l†ng och fyra alnar bred, de elva
	v†derna fingo samma m†tt.
036:016 Fem av v†derna fogade man tillhopa till ett s„rskilt stycke,
036:017 och likaledes de sex ”vriga v†derna till ett s„rskilt
	stycke.  Och man satte femtio ”glor i kanten p† den v†d som satt
	ytterst i det ena hopfogade stycket, och femtio ”glor satte man
	i kanten p† motsvarande v†d i det andra hopfogade stycket.
036:018 Och man gjorde femtio h„ktor av koppar f”r att foga tillhopa
	t„ckelset, s† att det kom att utg”ra ett helt.
036:019 Vidare gjorde man ett ”verdrag av r”df„rgade v„durskinn till
	t„ckelset, och ytterligare ett ”verdrag av tahasskinn att l„gga
	ovanp† detta.

036:020 Br„derna till tabernaklet gjorde man av akacietr„ och st„llde
	dem uppr„tt.
036:021 Tio alnar l†ngt och en och en halv aln brett gjordes vart br„de.
036:022 P† vart br„de sattes tv† tappar, f”rbundna sinsemellan med en
	list; s† gjorde man p† alla br„derna till tabernaklet.
036:023 Och av tabernaklets br„der satte man tjugu p† s”dra sidan,
	s”derut.
036:024 Och man gjorde fyrtio fotstycken av silver att s„tta under de
	tjugu br„derna, tv† fotstycken under vart br„de f”r dess tv†
	tappar.
036:025 Likaledes satte man p† tabernaklets andra sida, den norra sidan,
	tjugu br„der,
036:026 med deras fyrtio fotstycken av silver, tv† fotstycken under vart
	br„de.
036:027 Men p† baksidan av tabernaklet, v„sterut, satte man sex br„der.
036:028 Och tv† br„der satte man p† tabernaklets h”rn, p† baksidan;
036:029 och vartdera av dessa var sammanfogat av tv† nedtill, och
	likaledes sammanh„ngande upptill, till den f”rsta ringen.  S†
	gjorde man med dem b†da, i de b†da h”rnen.
036:030 S†ledes blev det †tta br„der med tillh”rande fotstycken av
	silver, sexton fotstycken, n„mligen tv† fotstycken under vart
	br„de.
036:031 Och man gjorde tv„rst„nger av akacietr„, fem till de br„der som
	voro p† tabernaklets ena sida,
036:032 och fem tv„rst„nger till de br„der som voro p† tabernaklets
	andra sida, och fem tv„rst„nger till de br„der som voro p†
	tabernaklets baksida, v„sterut.
036:033 Och man satte den mellersta tv„rst†ngen s†, att den gick tv„rs
	”ver, mitt p† br„derna, fr†n den ena „ndan till den andra.
036:034 Och br„derna ”verdrog man med guld, och ringarna p† dem, i vilka
	tv„rst„ngerna skulle skjutas in, gjorde man av guld, och
	tv„rst„ngerna ”verdrog man med guld.

036:035 Man gjorde ock f”rl†ten av m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och
	tvinnat vitt garn; man gjorde den i konstv„vnad, med keruber p†.
036:036 Och man gjorde till den fyra stolpar av akacietr„ och ”verdrog
	dem med guld, och hakarna till dem gjordes av guld, och man g”t
	till dem fyra fotstycken av silver.
036:037 Och man gjorde ett f”rh„nge f”r ing†ngen till t„ltet, i brokig
	v„vnad av m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och tvinnat vitt
	garn,
036:038 och till detta fem stolpar med deras hakar; och deras knoppar
	och deras kransar ”verdrog man med guld, och deras fem
	fotstycken gjordes av koppar.
037:001 Och Besalel gjorde arken av akacietr„, tv† och en halv aln l†ng,
	en och en halv aln bred och en och en halv aln h”g.
037:002 Och han ”verdrog den med rent guld innan och utan; och han
	gjorde p† den en rand av guld runt omkring.
037:003 Och han g”t till den fyra ringar: av guld och satte dem ”ver de
	fyra f”tterna, tv† ringar p† ena sidan och tv† ringar p† andra
	sidan.
037:004 Och han gjorde st„nger av akacietr„ och ”verdrog dem med guld.
037:005 Och st„ngerna sk”t han in i ringarna, p† sidorna av arken, s†
	att man kunde b„ra arken.
037:006 Och han gjorde en n†dastol av rent guld, tv† och en halv aln
	l†ng och en och en halv aln bred.
037:007 Och han gjorde tv† keruber av guld; i drivet arbete gjorde han
	dem och satte dem vid de b†da „ndarna av n†dastolen,
037:008 en kerub vid ena „ndan och en kerub vid andra „ndan.  I ett
	stycke med n†dastolen gjorde han keruberna vid dess b†da „ndar.
037:009 Och keruberna bredde ut sina vingar och h”llo dem upp†t, s† att
	de ”vert„ckte n†dastolen med sina vingar, under det att de hade
	sina ansikten v„nda mot varandra; ned mot n†dastolen v„nde
	keruberna sina ansikten.

037:010 Han gjorde ock bordet av akacietr„, tv† alnar l†ngt, en aln
	brett och en och en halv aln h”gt.
037:011 Och han ”verdrog det med rent guld; och han gjorde en rand av
	guld d„rp† runt omkring.
037:012 Och runt omkring det gjorde han en list av en hands bredd, och
	runt omkring listen gjorde han en rand av guld.
037:013 Och han g”t till bordet fyra ringar av guld och satte ringarna i
	de fyra h”rnen vid de fyra f”tterna.
037:014 Invid listen sattes ringarna, f”r att st„ngerna skulle skjutas
	in i dem, s† att man kunde b„ra bordet.
037:015 Och han gjorde st„ngerna av akacietr„ och ”verdrog dem med guld;
	s† kunde man b„ra bordet.
037:016 Och han gjorde k„rlen till bordet av rent guld, faten och
	sk†larna, b„garna och kannorna med vilka man skulle utgjuta
	drickoffer.

037:017 Han gjorde ock ljusstaken av rent guld.  I drivet arbete gjorde
	han ljusstaken med dess fotst„llning och dess mittelr”r;
	kalkarna d„rp†, kulor och blommor, gjordes i ett stycke med den.
037:018 Och sex armar utgingo fr†n ljusstakens sidor, tre armar fr†n ena
	sidan och tre armar fr†n andra sidan.
037:019 P† den ena armen sattes tre kalkar, liknande mandelblommor,
	vardera best†ende av en kula och en blomma, och p† den andra
	armen sammalunda tre kalkar, liknande mandelblommor, vardera
	best†ende av en kula och en blomma; s† gjordes p† de sex armar
	som utgingo fr†n ljusstaken
037:020 Men p† sj„lva ljusstaken sattes fyra kalkar, liknande
	mandelblommor, med sina kulor och blommor.
037:021 En kula sattes under det f”rsta armparet som utgick fr†n
	ljusstaken, i ett stycke med den, och en kula under det andra
	armparet som utgick fr†n ljusstaken, i ett stycke med den, och
	en kula under det tredje armparet som utgick fr†n ljusstaken, i
	ett stycke med den: allts† under de sex armar som utgingo fr†n
	den.
037:022 Deras kulor och armar gjordes i ett stycke med den, alltsammans
	ett enda stycke i drivet arbete av rent guld.
037:023 Och han gjorde till den sju lampor, s† ock lampt„nger och
	brickor till den av rent guld.
037:024 Av en talent rent guld gjorde han den med alla dess tillbeh”r.

037:025 Och han gjorde r”kelsealtaret av akacietr„, en aln l†ngt och en
	aln brett -- en liksidig fyrkant -- och tv† alnar h”gt; dess
	horn gjordes i ett stycke d„rmed.
037:026 Och han ”verdrog det med rent guld, dess skiva, dess v„ggar runt
	omkring och dess h”rn; och han gjorde en rand av guld d„rp† runt
	omkring.
037:027 Och han gjorde till det tv† ringar av guld och satte dem
	nedanf”r randen, p† dess b†da sidor, p† de b†da sidostyckena,
	f”r att st„nger skulle skjutas in i dem, s† att m„n med dem
	kunde b„ra altaret.
037:028 Och han gjorde st„ngerna av akacietr„ och ”verdrog dem med guld.

037:029 Han gjorde ock den heliga sm”rjelseoljan och den rena,
	v„lluktande r”kelsen, konstm„ssigt beredda.
038:001 Han gjorde ock br„nnoffersaltaret av akacietr„, fem alnar l†ngt
	och fem alnar brett -- en liksidig fyrkant -- och tre alnar
	h”gt.
038:002 Och han gjorde h”rn d„rtill och satte dem i dess fyra h”rn; i
	ett stycke d„rmed gjordes h”rnen.  Och han ”verdrog det med
	koppar.
038:003 Och han gjorde altarets alla tillbeh”r, askk„rlen, skovlarna,
	sk†larna, gafflarna och fyrfaten.  Alla dess tillbeh”r gjorde han
	av koppar.
038:004 Och han gjorde till altaret ett galler, ett n„tverk av koppar,
	och satte det under dess avsats, nedtill, s† att det r„ckte upp
	till mitten.
038:005 Och han g”t fyra ringar och satte dem i de fyra h”rnen p†
	koppargallret, f”r att st„ngerna skulle skjutas in i dem.
038:006 Och han gjorde st„ngerna av akacietr„ och ”verdrog dem med
	koppar.
038:007 Och han sk”t st„ngerna in i ringarna p† altarets sidor, s† att
	man kunde b„ra det med dem.  Ih†ligt gjorde han det, av plankor.

038:008 Han gjorde ock b„ckenet av koppar med dess fotst„llning av
	koppar och anv„nde d„rtill speglar, som hade tillh”rt de kvinnor
	vilka hade tj„nstg”ring vid ing†ngen till uppenbarelset„ltet.

038:009 Han gjorde ock f”rg†rden.  F”r den s”dra sidan, s”derut, gjordes
	omh„ngena till f”rg†rden av tvinnat sitt garn, hundra alnar
	l†nga;
038:010 till dem gjordes tjugu stolpar, och till dessa tjugu fotstycken,
	av koppar, men stolparnas hakar och kransar gjordes av silver.
038:011 Likaledes gjordes de f”r norra sidan hundra alnar l†nga; till
	dem gjordes tjugu stolpar, och till dessa tjugu fotstycken, av
	koppar, men stolparnas hakar och kransar gjordes av silver.
038:012 Och f”r v„stra sidan gjordes omh„ngen som voro femtio alnar
	l†nga; till dem gjordes tio stolpar, och till dessa tio
	fotstycken, men stolparnas hakar och kransar gjordes av silver.
038:013 Och f”r framsidan, ”sterut, gjordes de femtio alnar l†nga.
038:014 Omh„ngena gjordes femton alnar l†nga p† ena sidan d„rav, med tre
	stolpar p† tre fotstycken; likaledes gjordes omh„ngena p† andra
	sidan femton alnar l†nga -- allts† lika p† b†da sidor om porten
	till f”rg†rden -- med tre stolpar p† tre fotstycken.
038:015 Alla omh„ngena runt omkring f”rg†rden gjordes av tvinnat vitt
	garn;
038:016 och fotstyckena till stolparna gjordes av koppar, men stolparnas
	hakar och kransar gjordes av silver, och deras knoppar
	”verdrogos med silver;
038:017 alla f”rg†rdens stolpar f”rs†gos med kransar av silver.
038:018 Och f”rh„nget f”r porten till f”rg†rden gjordes i brokig v„vnad
	av m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och tvinnat vitt garn, tjugu
	alnar l†ngt och fem alnar h”gt, efter tygets bredd, i likhet med
	f”rg†rdens omh„ngen;
038:019 och till det gjordes fyra stolpar p† fyra fotstycken, av koppar;
	men deras hakar gjordes av silver, och deras knoppar ”verdrogos
	med silver, och deras kransar gjordes av silver.
038:020 Alla pluggarna till tabernaklet och till f”rg†rden runt omkring
	gjordes av koppar.

038:021 F”ljande „r vad som ber„knas hava †tg†tt till tabernaklet,
	vittnesb”rdets tabernakel, vilken ber„kning gjordes efter Moses
	befallning genom leviternas f”rsorg, under ledning av Itamar,
	pr„sten Arons son;
038:022 och Besalel, son till Uri, son till Hur, av Juda stam,
	f”rf„rdigade allt vad HERREN hade bjudit Mose,
038:023 och till medhj„lpare hade han Oholiab, Ahisamaks son, av Dans
	stam, en man kunnig i snideri och konstv„vnad och i konsten att
	v„va brokigt med m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och vitt garn.
038:024 Det guld som anv„ndes till arbetet, vid f”rf„rdigandet av hela
	helgedomen, det guld som hade blivit givet s†som offer, utgjorde
	sammanlagt tjugunio talenter och sju hundra trettio siklar,
	efter helgedomssikelns vikt.
038:025 Och det silver som gavs av dem i menigheten, vilka inm”nstrades,
	utgjorde ett hundra talenter och ett tusen sju hundra sjuttiofem
	siklar, efter helgedomssikelns vikt.
038:026 En beka, det „r en halv sikel, efter helgedomssikelns vikt, kom
	p† var person, p† var och en som upptogs bland de inm”nstrade,
	var och en som var tjugu †r gammal eller d„rut”ver: sex hundra
	tre tusen fem hundra femtio personer.
038:027 Och de hundra talenterna silver anv„ndes till gjutningen av
	fotstyckena f”r helgedomen och av fotstyckena f”r f”rl†ten, ett
	hundra talenter till ett hundra fotstycken, en talent till vart
	fotstycke.
038:028 Och de ett tusen sju hundra sjuttiofem siklarna anv„ndes till
	att g”ra hakar till stolparna och till att ”verdraga deras
	knoppar och g”ra kransar till dem.
038:029 Och den koppar som hade blivit given s†som offer utgjorde
	sjuttio talenter och tv† tusen fyra hundra siklar.
038:030 D„rav gjorde man fotstyckena till uppenbarelset„ltets ing†ng, s†
	ock kopparaltaret med tillh”rande koppargaller och altarets alla
	tillbeh”r,
038:031 vidare fotstyckena till f”rg†rden, runt omkring, och fotstyckena
	till f”rg†rdens port, „ntligen alla tabernaklets pluggar och
	alla f”rg†rdens pluggar, runt omkring.
039:001 Och av det m”rkbl†a, det purpurr”da och det rosenr”da garnet
	gjorde man stickade kl„der till tj„nsten i helgedomen; och man
	gjorde de andra heliga kl„derna som Aron skulle hava, s†som
	HERREN hade bjudit Mose.

039:002 Efoden gjorde man av guld och av m”rkbl†tt, purpurr”tt,
	rosenr”tt och tvinnat vitt garn.
039:003 Man hamrade ut guldet till tunna pl†tar och skar dessa i tr†dar,
	s† att man kunde v„va in det i det m”rkbl†a, det purpurr”da, det
	rosenr”da och det vita garnet, med konstv„vnad.
039:004 Till den gjorde man axelstycken, som skulle f„stas ihop; vid
	sina b†da „ndar f„stes den ihop.
039:005 Och sk„rpet, som skulle sitta p† efoden och sammanh†lla den,
	gjordes i ett stycke med den och av samma slags v„vnad: av guld
	och av m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och tvinnat vitt garn,
	allt s†som HERREN hade bjudit Mose.
039:006 Och onyxstenarna omgav man med fl„tverk av guld; p† dem voro
	Israels s”ners namn inristade, p† samma s„tt som man graverar
	signetringar.
039:007 Och man satte dem p† efodens axelstycken, f”r att stenarna
	skulle bringa Israels barn i †minnelse, allt s†som HERREN hade
	bjudit Mose.

039:008 Br”stsk”lden gjorde man i konstv„vnad, i samma slags v„vnad som
	efoden: av guld och av m”rkbl†tt, purpurr”tt, rosenr”tt och
	tvinnat vitt garn.
039:009 Br”stsk”lden gjordes liksidigt fyrkantig, i form av en v„ska
	gjorde man den: ett kvarter l†ng och ett kvarter bred, i form av
	en v„ska.
039:010 Och man besatte den med fyra rader stenar: i f”rsta raden en
	karneol, en topas och en smaragd;
039:011 i andra raden en karbunkel, en safir och en kalcedon;
039:012 i tredje raden en hyacint, en agat och en ametist;
039:013 i fj„rde raden en krysolit, en onyx och en jaspis.  Med fl„tverk
	av guld blevo de omgivna i sina infattningar.
039:014 Stenarna voro tolv, efter Israels s”ners namn, en f”r vart namn;
	var sten bar namnet p† en av de tolv stammarna, inristat p†
	samma s„tt som man graverar signetringar.
039:015 Och man gjorde till br”stsk”lden kedjor i virat arbete, s†som
	man g”r snodder, av rent guld.
039:016 Man gjorde vidare tv† fl„tverk av guld och tv† ringar av guld
	och satte dessa b†da ringar i tv† av br”stsk”ldens h”rn.
039:017 Och man f„ste de b†da guldsnodderna vid de b†da ringarna, i
	br”stsk”ldens h”rn.
039:018 Och de tv† snoddernas b†da andra „ndar f„ste man vid de tv†
	fl„tverken och f„ste dem s† vid efodens axelstycken p† dess
	framsida.
039:019 Och man gjorde tv† andra ringar av guld och satte dem i
	br”stsk”ldens b†da andra h”rn, vid den kant d„rp†, som var v„nd
	in†t mot efoden.
039:020 Och ytterligare gjorde man tv† ringar av guld och f„ste dem vid
	efodens b†da axelstycken, nedtill p† dess framsida, d„r den
	f„stes ihop, ovanf”r efodens sk„rp.
039:021 Och man kn”t fast br”stsk”lden med ett m”rkbl†tt sn”re, som gick
	fr†n dess ringar in i efodens ringar, s† att den satt ovanf”r
	efodens sk„rp, p† det att br”stsk”lden icke skulle lossna fr†n
	efoden, allt s†som HERREN hade bjudit Mose.

039:022 Efodk†pan gjorde man av v„vt tyg, helt och h†llet m”rkbl†tt.
039:023 Och mitt p† k†pan gjordes en ”ppning, lik ”ppningen p† en
	pansarskjorta; ”ppningen omgavs n„mligen med en kant, f”r att
	den icke skulle slitas s”nder.
039:024 Och p† k†pans nedre f†ll satte man granat„pplen, gjorda av
	m”rkbl†tt, purpurr”tt och rosenr”tt tvinnat garn.
039:025 Och man gjorde bj„llror av rent guld och satte dessa bj„llror
	mellan granat„pplena runt omkring f†llen p† k†pan, mellan
	granat„pplena:
039:026 en bj„llra och s† ett granat„pple, sedan en bj„llra och s† †ter
	ett granat„pple, runt omkring f†llen p† k†pan, att b„ras vid
	tj„nstg”ringen, s†som HERREN hade bjudit Mose.

039:027 Och man gjorde †t Aron och hans s”ner livkl„dnaderna av vitt
	garn, i v„vt arbete,
039:028 huvudbindeln av vitt garn, h”gtidshuvorna av vitt garn och
	linnebenkl„derna av tvinnat vitt garn,
039:029 „ntligen b„ltet av tvinnat vitt garn och av m”rkbl†tt,
	purpurr”tt och rosenr”tt garn, i brokig v„vnad, allt s†som
	HERREN hade bjudit Mose.
039:030 Och man gjorde pl†ten till det heliga diademet av rent guld, och
	p† den skrev man, s†som man graverar signetringar: ˝Helgad †t
	HERREN.˝
039:031 Och man f„ste vid den ett m”rkbl†tt sn”re och satte den ovanp†
	huvudbindeln, allt s†som HERREN hade bjudit Mose.
039:032 S† blev d† allt arbetet p† uppenbarelset„ltets tabernakel
	fullbordat.  Israels barn utf”rde det; de gjorde i alla stycken
	s†som HERREN hade bjudit Mose.

039:033 Och de f”rde fram till Mose tabernaklet, dess t„ckelse och alla
	dess tillbeh”r, dess h„ktor, br„der, tv„rst„nger, stol par och
	fotstycken,
039:034 ”verdraget av r”df„rgade v„durskinn och ”verdraget av tahasskinn
	och den f”rl†t som skulle h„nga framf”r arken,
039:035 vidare vittnesb”rdets ark med dess st„nger, s† ock n†dastolen,
039:036 bordet med alla dess tillbeh”r och sk†debr”den,
039:037 den gyllene ljusstaken, lamporna som skulle s„ttas p† den och
	alla dess andra tillbeh”r, oljan till ljusstaken,
039:038 det gyllene altaret, sm”rjelseoljan och den v„lluktande
	r”kelsen, f”rh„nget f”r ing†ngen till t„ltet,
039:039 kopparaltaret med tillh”rande koppargaller, dess st„nger och
	alla dess tillbeh”r, b„ckenet med dess fotst„llning.
039:040 omh„ngena till f”rg†rden, dess stolpar och fotstycken, f”rh„nget
	f”r porten till f”rg†rden, dess streck och pluggar, alla redskap
	till arbetet vid uppenbarelset„ltets tabernakel
039:041 „ntligen de stickade kl„derna till tj„nsten i helgedomen och
	pr„sten Arons andra heliga kl„der, s† ock hans s”ners
	pr„stkl„der.
039:042 S†som HERREN hade bjudit Mose s† hade Israels barn i alla
	stycken gjort allt arbete.
039:043 Och Mose bes†g allt arbetet och fann att de hade utf”rt det, att
	de hade gjort s†som HERREN hade bjudit.  Och Mose v„lsignade dem
040:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
040:002 ˝N„r den f”rsta m†naden ing†r, skall du p† f”rsta dagen i
	m†naden upps„tta uppenbarelset„ltets tabernakel.
040:003 Och du skall d„ri s„tta vittnesb”rdets ark och h„nga f”rl†ten
	framf”r arken.
040:004 Och du skall f”ra bordet ditin och l„gga upp p† detta vad d„r
	skall vara upplagt; och du skall f”ra ditin ljusstaken och s„tta
	upp lamporna p† den.
040:005 Och du skall st„lla det gyllene r”kelsealtaret framf”r
	vittnesb”rdets ark; och du skall s„tta upp f”rh„nget f”r
	ing†ngen till tabernaklet.
040:006 Och br„nnoffersaltaret skall du st„lla framf”r ing†ngen till
	uppenbarelset„ltets tabernakel.
040:007 Och du skall st„lla b„ckenet mellan uppenbarelset„ltet och
	altaret och gjuta vatten d„ri.
040:008 Och du skall s„tta upp f”rg†rdsh„gnaden runt omkring och h„nga
	upp f”rh„nget f”r porten till f”rg†rden.
040:009 Och du skall taga sm”rjelseoljan och sm”rja tabernaklet och allt
	vad d„ri „r och helga det j„mte alla dess tillbeh”r, s† att det
	bliver heligt.
040:010 Du skall ock sm”rja br„nnoffersaltaret j„mte alla dess tillbeh”r
	och helga altaret; s† bliver altaret h”gheligt.
040:011 Du skall ock sm”rja b„ckenet j„mte dess fotst„llning och helga
	det.
040:012 D„refter skall du f”ra Aron och hans s”ner fram till
	uppenbarelset„ltets ing†ng och tv† dem med vatten.
040:013 Och du skall s„tta p† Aron del heliga kl„derna, och sm”rja honom
	och helga honom till att bliva pr„st †t mig
040:014 Och du skall f”ra fram hans s”ner och s„tta livkl„dnader p† dem.
040:015 Och du skall sm”rja dem, s†som du smorde deras fader, till att
	bliva pr„ster †t mig.  S† skall denna deras sm”rjelse bliva f”r
	dem en invigning till ett ev„rdligt pr„stad”me, sl„kte efter
	sl„kte.

040:016 Och Mose gjorde detta; han gjorde i alla stycken s†som HERREN
	hade bjudit honom.
040:017 S† blev d† tabernaklet uppsatt i f”rsta m†naden av andra †ret,
	p† f”rsta dagen i m†naden.
040:018 D† satte Mose upp tabernaklet.  Han lade ut dess fotstycken,
	st„llde fast dess br„der, sk”t in dess tv„rst„nger och satte upp
	dess stolpar.
040:019 Och han bredde t„ckelset ”ver tabernaklet och lade ovanp†
	t„ckelset dess ”verdrag allt s†som HERREN hade bjudit Mose.
040:020 Och han tog vittnesb”rdet och lade det in i arken och satte
	st„ngerna p† arken; och han satte n†dastolen ovanp† arken.
040:021 Sedan f”rde han arken in i tabernaklet och satte upp f”rl†ten
	som skulle h„nga framf”r arken, och h„ngde s† f”r vittnesb”rdets
	ark, allt s†som HERREN hade bjudit Mose.
040:022 Och han satte bordet i uppenbarelset„ltet, vid tabernaklets
	norra sida, utanf”r f”rl†ten,
040:023 och lade upp p† detta de br”d som skulle vara upplagda inf”r
	HERRENS ansikte, allt s†som HERREN hade bjudit Mose.
040:024 Och han st„llde ljusstaken in i uppenbarelset„ltet, mitt emot
	bordet, p† tabernaklets s”dra sida,
040:025 och satte upp lamporna inf”r HERRENS ansikte, s†som HERREN hade
	bjudit Mose.
040:026 Och han st„llde det gyllene altaret in i uppenbarelset„ltet,
	framf”r f”rl†ten,
040:027 och ant„nde v„lluktande r”kelse d„rp†, s†som HERREN hade bjudit
	Mose.
040:028 Och han satte upp f”rh„nget f”r ing†ngen till tabernaklet.
040:029 Och br„nnoffersaltaret st„llde han vid ing†ngen till
	uppenbarelset„ltets tabernakel och offrade br„nnoffer och
	spisoffer d„rp†, s†som HERREN hade bjudit Mose.
040:030 Och han st„llde b„ckenet mellan uppenbarelset„ltet och altaret
	och g”t vatten till tvagning d„ri.
040:031 Och Mose och Aron och hans s”ner tv†dde sedermera sina h„nder
	och f”tter med vatten d„rur;
040:032 s† ofta de skulle g† in i uppenbarelset„ltet eller tr„da fram
	till altaret, tv†dde de sig, s†som HERREN hade bjudit Mose.
040:033 Och han satte upp f”rg†rdsh„gnaden runt omkring tabernaklet och
	altaret, och h„ngde upp f”rh„nget f”r porten till f”rg†rden.  S†
	fullbordade Mose allt arbetet.

040:034 D† ”vert„ckte molnskyn uppenbarelset„ltet, och HERRENS h„rlighet
	uppfyllde tabernaklet;
040:035 och Mose kunde icke g† in i uppenbarelset„ltet, eftersom
	molnskyn vilade d„r”ver och HERRENS h„rlighet uppfyllde
	tabernaklet.

040:036 Och s† ofta molnskyn h”jde sig fr†n tabernaklet, br”to Israels
	barn upp; s† gjorde de under hela sin vandring.
040:037 Men s† l„nge molnskyn icke h”jde sig, br”to de icke upp, utan
	stannade „nda till den dag d† den †ter h”jde sig.
040:038 Ty HERRENS molnsky vilade om dagen ”ver tabernaklet, och om
	natten var eld i den; s† var det inf”r alla Israels barns ”gon
	under hela deras vandring.



Book 03 Tredje Mosebok (Leviticus) (3 Mos.)


001:001 Och HERREN kallade p† Mose och talade till honom ur
	uppenbarelset„ltet och sade:

001:002 Tala till Israels barn och s„g till dem: N„r n†gon bland eder
	vill b„ra fram ett offer †t HERREN, skolen I taga edert offer av
	boskapen, antingen av f„kreaturen eller av sm†boskapen.

001:003 Om han vill b„ra fram ett br„nnoffer av f„kreaturen, s† skall
	han d„rtill taga ett felfritt djur av hank”n och f”ra det fram
	till uppenbarelset„ltets ing†ng, f”r att han m† bliva
	v„lbehaglig inf”r HERRENS ansikte.
001:004 Och han skall l„gga sin hand p† br„nnoffersdjurets huvud; s†
	bliver det v„lbehagligt, och f”rsoning bringas f”r honom.
001:005 Och han skall slakta ungtjuren inf”r HERRENS ansikte; och Arons
	s”ner, pr„sterna, skola b„ra fram blodet, och de skola st„nka
	blodet runt omkring p† det altare som st†r vid ing†ngen till
	uppenbarelset„ltet.
001:006 Och han skall draga av huden p† br„nnoffersdjuret och dela det i
	dess stycken.
001:007 Och pr„sten Arons s”ner skola g”ra upp eld p† altaret och l„gga
	ved p† elden.
001:008 Och Arons s”ner, pr„sterna, skola l„gga styckena, huvudet och
	istret ovanp† veden som ligger p† altarets eld.
001:009 Men in„lvorna och f”tterna skola tv†s i vatten.  Och pr„sten
	skall f”rbr„nna alltsammans p† altaret: ett br„nnoffer, ett
	eldsoffer till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN.

001:010 Men om han vill b„ra fram ett br„nnoffer av sm†boskapen, vare
	sig av f†ren eller av getterna, s† skall han d„rtill taga ett
	felfritt djur av hank”n.
001:011 Och han skall slakta det vid sidan av altaret, norrut, inf”r
	HERRENS ansikte, och Arons s”ner, pr„sterna, skola st„nka dess
	blod p† altaret runt omkring.
001:012 Och han skall dela det i dess stycken och fr†nskilja dess huvud
	och ister; och pr„sten skall l„gga detta ovanp† veden som ligger
	p† altarets eld.
001:013 Men in„lvorna och f”tterna skola tv†s i vatten.  Och pr„sten
	skall offra alltsammans och f”rbr„nna det p† altaret; det „r ett
	br„nnoffer, ett eldsoffer till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN.

001:014 Men om han vill b„ra fram †t HERREN ett br„nnoffer av f†glar, s†
	skall han taga sitt offer av turturduvor eller av unga duvor.
001:015 Och pr„sten skall b„ra fram djuret till altaret och vrida
	huvudet av det och f”rbr„nna det p† altaret.  Och dess blod skall
	utkramas p† altarets v„gg.
001:016 Men dess kr„va med orenligheten d„ri skall han taga ut, och han
	skall kasta den vid sidan av altaret, ”sterut, p† askh”gen.
001:017 Och han skall fl„ka upp det invid vingarna, dock utan att
	fr†nskilja dessa; och pr„sten skall f”rbr„nna det p† altaret,
	ovanp† veden som ligger p† elden.  Det „r ett br„nnoffer, ett
	eldsoffer till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN.
002:001 Och n„r n†gon vill b„ra fram ett spisoffer †t HERREN skall hans
	offer vara av fint mj”l, och han skall gjuta olja d„rp† och
	l„gga r”kelse d„rp†.
002:002 Och han skall b„ra det fram till Arons s”ner, pr„sterna; och
	pr„sten skall taga en handfull d„rav, n„mligen av mj”let och
	oljan, d„rtill all r”kelsen, och skall p† altaret f”rbr„nna
	detta, som utg”r sj„lva altaroffret: ett eldsoffer till en
	v„lbehaglig lukt f”r HERREN.
002:003 Och det som „r ”ver av spisoffret skall tillh”ra Aron och hans
	s”ner.  Bland HERRENS eldsoffer „r det h”gheligt.

002:004 Men n„r du vill b„ra fram ett spisoffer av det som bakas i ugn,
	skall det vara av fint mj”l, osyrade kakor, begjutna med olja,
	och osyrade tunnkakor, smorda med olja.
002:005 Och om ditt offer „r ett spisoffer som tillredes p† pl†t, s†
	skall det vara av fint mj”l, begjutet med olja, osyrat.
002:006 Du skall bryta s”nder det i stycken och gjuta olja d„rp†.  Det „r
	ett spisoffer.
002:007 Och om ditt offer „r ett spisoffer som tillredes i panna, s†
	skall det tillredas av fint mj”l med olja.
002:008 Det spisoffer som „r tillrett p† n†got av dessa s„tt skall du
	f”ra fram till HERREN; det skall b„ras fram till pr„sten, och
	han skall hava det fram till altaret.
002:009 Och pr„sten skall av spisoffret taga den del som utg”r sj„lva
	altaroffret och f”rbr„nna den p† altaret: ett eldsoffer till en
	v„lbehaglig lukt f”r HERREN.
002:010 Och det som „r ”ver av spisoffret skall tillh”ra Aron och hans
	s”ner.  Bland HERRENS eldsoffer „r det h”gheligt.

002:011 Intet spisoffer som I viljen b„ra fram †t HERREN skall vara
	syrat, ty varken av surdeg eller av honung skolen I f”rbr„nna
	n†got s†som eldsoffer †t HERREN.
002:012 S†som f”rstlingsoffer m†n I b„ra fram s†dant †t HERREN, men p†
	altaret m† det icke komma f”r att vara en v„lbehaglig lukt.
002:013 Och alla dina spisoffer skall du bestr” med salt; du m† icke
	l†ta din Guds f”rbunds salt fattas p† ditt spisoffer.  Till alla
	dina offer skall du offra salt.

002:014 Men om du vill b„ra fram †t HERREN ett spisoffer av
	f”rstlingsfrukter, skall du s†som ett s†dant spisoffer av dina
	f”rstlingsfrukter b”ra fram ax, rostade vid eld, s”nderst”tta,
	av gr”nskuren s„d.
002:015 Och du skall gjuta olja d„rp† och l„gga r”kelse d„rp†.  Det „r
	ett spisoffer.
002:016 Och pr„sten skall f”rbr„nna den del av de s”nderst”tta axen och
	av oljan, som utg”r sj„lva altaroffret, j„mte all r”kelsen
	d„rp†: ett eldsoffer †t Herren.
003:001 Och om n†gon vill b„ra fram ett tackoffer, och han vill taga
	sitt offer av f„kreaturen, s† skall han st„lla fram inf”r
	HERRENS ansikte ett felfritt djur, antingen av hank”n eller av
	honk”n.
003:002 Och han skall l„gga sin hand p† sitt offerdjurs huvud och sedan
	slakta det vid ing†ngen till uppenbarelset„ltet; och Arons s”ner,
	pr„sterna, skola st„nka blodet p† altaret runt omkring.
003:003 Och av tackoffret skall han s†som eldsoffer †t Herren b„ra fram
	det fett som omsluter in„lvorna, och allt det fett som sitter p†
	in„lvorna,
003:004 och b†da njurarna med det fett som sitter p† dem invid l„nderna,
	s† ock leverfettet, vilket han skall fr†nskilja invid njurarna.
003:005 Och Arons s”ner skola f”rbr„nna det p† altaret, ovanp†
	br„nnoffret, p† veden som ligger p† elden: ett eldsoffer till en
	v„lbehaglig lukt f”r Herren.

003:006 Men om n†gon vill b„ra fram †t HERREN ett tackoffer av
	sm†boskapen, s† skall han d„rtill taga ett felfritt djur, av
	hank”n eller av honk”n.
003:007 Om det „r ett f†r som han vill offra, s† skall han st„lla fram
	det inf”r HERRENS ansikte.
003:008 Och han skall l„gga sin hand p† sitt offerdjurs huvud och sedan
	slakta det framf”r uppenbarelset„ltet; och Arons s”ner skola
	st„nka dess blod p† altaret runt omkring.
003:009 Och av tackoffersdjuret skall han s†som eldsoffer †t HERREN
	offra dess fett, hela svansen, fr†nskild invid ryggraden, och
	det fett som omsluter in„lvorna, och allt det fett som sitter p†
	in„lvorna,
003:010 och b†da njurarna med det fett som sitter p† dem invid l„nderna,
	s† ock leverfettet, vilket han skall fr†nskilja invid njurarna.
003:011 Och pr„sten skall f”rbr„nna det p† altaret: en eldsoffersspis †t
	HERREN.
003:012 Likaledes, om n†gon vill offra en get, s† skall han st„lla fram
	denna inf”r HERRENS ansikte.
003:013 Och han skall l„gga sin hand p† dess huvud och sedan slakta den
	framf”r uppenbarelset„ltet; och Arons s”ner skola st„nka dess
	blod p† altaret runt omkring.
003:014 Och han skall d„rav s†som eldsoffer †t HERREN offra det fett som
	omsluter in„lvorna, och allt det fett som sitter p† in„lvorna,
003:015 och b†da njurarna med det fett som sitter p† dem invid l„nderna,
	s† ock leverfettet, vilket han skall fr†nskilja invid njurarna.
003:016 Och pr„sten skall f”rbr„nna detta p† altaret: en eldsoffersspis,
	till en v„lbehaglig lukt.  Allt fettet skall tillh”ra HERREN.
003:017 Detta skall vara en ev„rdlig stadga f”r eder fr†n sl„kte till
	sl„kte, var I „n „ren bosatta: intet fett och intet blod skolen
	I f”rt„ra.
004:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
004:002 Tala till Israels barn och s„g: Om n†gon oupps†tligen syndar mot
	n†got HERRENS bud genom vilket n†got f”rbjudes, och han allts†
	g”r n†got som „r f”rbjudet, s† g„ller f”ljande:

004:003 Om det „r den smorde pr„sten som har syndat och d„rvid dragit
	skuld ”ver folket, s† skall han f”r den synd han har beg†tt
	offra en felfri ungtjur †t HERREN till syndoffer.
004:004 Och han skall f”ra tjuren fram inf”r HERRENS ansikte, till
	uppenbarelset„ltets ing†ng.  Och han skall l„gga sin hand p†
	tjurens huvud och sedan slakta tjuren inf”r HERRENS ansikte.
004:005 Och den smorde pr„sten skall taga n†got av tjurens blod och b„ra
	det in i uppenbarelset„ltet,
004:006 och pr„sten skall doppa sitt finger i blodet och st„nka blodet
	sju g†nger inf”r HERRENS ansikte, vid f”rl†ten till helgedomen.
004:007 D„refter skall pr„sten med blodet bestryka hornen p† den
	v„lluktande r”kelsens altare, som st†r inf”r HERRENS ansikte i
	uppenbarelset„ltet; men allt det ”vriga blodet av tjuren skall
	han gjuta ut vid foten av br„nnoffersaltaret, som st†r vid
	ing†ngen till uppenbarelset„ltet.
004:008 Och allt syndofferstjurens fett skall han taga ut ur honom --
	det fett som omsluter in„lvorna, och allt det fett som sitter p†
	in„lvorna,
004:009 och b†da njurarna med det fett som sitter p† dem invid l„nderna,
	s† ock leverfettet, vilket han skall fr†nskilja invid njurarna
	--
004:010 p† samma s„tt som detta tages ut ur tackofferstjuren; och
	pr„sten skall f”rbr„nna det p† br„nnoffersaltaret.
004:011 Men tjurens hud och allt hans k”tt j„mte hans huvud och hans
	f”tter hans in„lvor och hans orenlighet,
004:012 korteligen, allt det ”vriga av tjuren, skall han f”ra bort
	utanf”r l„gret till en ren plats, d„r man sl†r ut askan, och
	br„nna upp det p† ved i eld; p† den plats d„r man sl†r ut askan
	skall det br„nnas upp.

004:013 Och om Israels hela menighet beg†r synd oupps†tligen, och utan
	att f”rsamlingen m„rker det, i det att de bryta mot n†got
	Herrens bud genom vilket n†got f”rbjudes och s† †draga sig
	skuld,
004:014 och den synd de hava beg†tt sedan bliver k„nd, s† skall
	f”rsamlingen offra en ungtjur till syndoffer.  De skola f”ra
	honom fram inf”r uppenbarelset„ltet;
004:015 och de „ldste i menigheten skola l„gga sina h„nder p† tjurens
	huvud inf”r Herrens ansikte, och sedan skall man slakta tjuren
	inf”r HERRENS ansikte.
004:016 Och den smorde pr„sten skall b„ra n†got av tjurens blod in i
	uppenbarelset„ltet,
004:017 och pr„sten skall doppa sitt finger i blodet och st„nka sju
	g†nger inf”r HERRENS ansikte, vid f”rl†ten.
004:018 D„refter skall han med blodet bestryka hornen p† det altare som
	st†r inf”r HERRENS ansikte i uppenbarelset„ltet; men allt det
	”vriga blodet skall han gjuta ut vid foten av
	br„nnoffersaltaret, som st†r vid ing†ngen till
	uppenbarelset„ltet.
004:019 Och allt tjurens fett skall han taga ut ur honom och f”rbr„nna
	det p† altaret.
004:020 S† skall han g”ra med tjuren; s†som han skulle g”ra med den
	f”rra syndofferstjuren, s† skall han g”ra med denna.  N„r s†
	pr„sten bringar f”rsoning f”r dem, d† bliver dem f”rl†tet.
004:021 Och han skall f”ra ut tjuren utanf”r l„gret och br„nna upp
	honom, s†som han skulle g”ra med den f”rra tjuren.  Detta „r
	syndoffret f”r f”rsamlingen.

004:022 Om en h”vding syndar, i det att han oupps†tligen bryter mot
	n†got HERRENS, sin Guds, bud genom vilket n†got f”rbjudes, och
	han sj„lv m„rker att han har †dragit sig skuld,
004:023 eller av n†gon f†r veta vilken synd han har beg†tt, s† skall han
	s†som sitt offer f”ra fram en bock, ett felfritt djur av hank”n.
004:024 Och han skall l„gga sin hand p† bockens huvud och sedan slakta
	honom p† samma plats d„r man slaktar br„nnoffret, inf”r HERRENS
	ansikte.  Det „r ett syndoffer.
004:025 Och pr„sten skall taga n†got av syndoffrets blod p† sitt finger
	och stryka p† br„nnoffersaltarets horn; men det ”vriga blodet
	skall han gjuta ut vid foten av br„nnoffersaltaret.
004:026 Och allt fettet skall han f”rbr„nna p† altaret, s†som det sker
	med tackoffersdjurets fett.  N„r s† pr„sten bringar f”rsoning
	f”r honom, till rening fr†n hans synd, d† bliver honom f”rl†tet.

004:027 Och om n†gon av det meniga folket syndar oupps†tligen, d„rigenom
	att han bryter mot n†got HERRENS bud genom vilket n†got
	f”rbjudes, och han sj„lv m„rker att han har †dragit sig skuld,
004:028 eller av n†gon f†r veta vilken synd han har beg†tt, s† skall
	han, s†som sitt offer f”r den synd han har beg†tt, f”ra fram en
	felfri get, ett djur av honk”n.
004:029 Och han skall l„gga sin hand p† syndoffersdjurets huvud och
	sedan slakta syndoffersdjuret p† den plats d„r br„nnoffersdjuren
	slaktas.
004:030 Och pr„sten skall taga n†got av blodet p† sitt finger och stryka
	det p† br„nnoffersaltarets horn; men allt det ”vriga blodet
	skall han gjuta ut vid foten av altaret.
004:031 Och allt fettet skall han taga ut, p† samma s„tt som fettet
	tages ut ur tackoffersdjuret, och pr„sten skall f”rbr„nna det p†
	altaret, till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN.  N„r s† pr„sten
	bringar f”rsoning f”r honom, d† bliver honom f”rl†tet.

004:032 Men om n†gon vill offra ett lamm till syndoffer, s† skall han
	f”ra fram ett felfritt djur av honk”n.
004:033 Och han skall l„gga sin hand p† syndoffersdjurets huvud och
	sedan slakta det till syndoffer p† samma plats d„r man slaktar
	br„nnoffersdjuren.
004:034 Och pr„sten skall taga n†got av syndoffrets blod p† sitt finger
	och stryka p† br„nnoffersaltarets horn; men allt det ”vriga
	blodet skall han gjuta ut vid foten av altaret.
004:035 Och allt fettet skall han taga ut, p† samma s„tt som fettet
	tages ut ur tackoffersf†ret, och pr„sten skall f”rbr„nna det p†
	altaret, ovanp† Herrens eldsoffer.  N„r s† pr„sten f”r honom
	bringar f”rsoning f”r den synd han har beg†tt, d† bliver honom
	f”rl†tet.
005:001 Och om n†gon syndar, i det att han, n„r han h”r edsf”rpliktelsen
	och kan vittna om n†got, vare sig han har sett det eller eljest
	f”rnummit det, likv„l icke yppar detta och han s†lunda b„r p†
	missg„rning;
005:002 eller om n†gon, utan att m„rka det, kommer vid n†got orent --
	vare sig den d”da kroppen av ett orent vilddjur, eller den d”da
	kroppen av ett orent boskapsdjur, eller den d”da kroppen av n†got
	slags orent sm†djur -- och han s† bliver oren och †drager sig
	skuld;
005:003 eller om han, utan att m„rka det, kommer vid en m„nniskas
	orenhet, det m† nu vara vad som helst varigenom hon kan vara
	oren, och han sedan f†r veta det och han s† †drager sig skuld;
005:004 eller om n†gon, utan att m„rka det, sv„r i obet„nksamhet med
	sina l„ppar n†got, vare sig ont eller gott -- det m† nu vara vad
	som helst som man kan sv„rja i obet„nksamhet -- och sedan kommer
	till insikt d„rom och han s† †drager sig skuld i n†got av dessa
	stycken:
005:005 s† skall han, n„r han har †dragit sig skuld i n†got av dessa
	stycken, bek„nna det vari han har syndat
005:006 och s†som bot f”r den synd han har beg†tt f”ra fram †t HERREN
	ett hondjur av sm†boskapen, antingen en tacka eller en get, till
	syndoffer.  Och pr„sten skall bringa f”rsoning f”r honom, till
	rening fr†n hans synd.

005:007 Men om han icke f”rm†r bekosta ett s†dant djur, s† skall han
	s†som bot f”r vad han har syndat b„ra fram †t Herren tv†
	turturduvor eller tv† unga duvor, en till syndoffer och en till
	br„nnoffer.
005:008 Dem skall han b„ra fram till pr„sten, och denne skall f”rst
	offra den som „r avsedd till syndoffer.  Han skall vrida huvudet
	av den invid halsen, dock utan att fr†nskilja det.
005:009 Och han skall st„nka n†got av syndoffrets blod p† altarets v„gg;
	men det ”vriga blodet skall utkramas vid foten av altaret.  Det
	„r ett syndoffer.
005:010 Och den andra skall han offra till ett br„nnoffer, p†
	f”reskrivet s„tt.  N„r s† pr„sten bringar f”rsoning f”r honom,
	till rening fr†n den synd han har beg†tt, d† bliver honom
	f”rl†tet.

005:011 Men om han icke kan anskaffa tv† turturduvor eller tv† unga
	duvor, s† skall han s†som offer f”r vad han har syndat b„ra fram
	en tiondedels efa fint mj”l till syndoffer, men ingen olja skall
	han gjuta d„rp† och ingen r”kelse l„gga d„rp†, ty det „r ett
	syndoffer.
005:012 Och han skall b„ra det fram till pr„sten, och pr„sten skall taga
	en handfull d„rav, det som utg”r sj„lva altaroffret, och
	f”rbr„nna det p† altaret, ovanp† HERRENS eldsoffer.  Det „r ett
	syndoffer.
005:013 N„r s† pr„sten f”r honom bringar f”rsoning f”r den synd han har
	beg†tt i n†got av dessa stycken, d† bliver honom f”rl†tet.  Och
	det ”vriga skall tillh”ra pr„sten, likasom vid spisoffret.

005:014 Och HERREN talade till Mose och sade:

005:015 Om n†gon beg†r en or„ttr†dighet, i det att han oupps†tligen
	f”rsyndar sig genom att undanh†lla n†got som „r helgat †t
	Herren, s† skall han s†som bot f”ra fram †t HERREN till
	skuldoffer av sm†boskapen en felfri v„dur, efter det v„rde du
	best„mmer i silver, till ett visst belopp siklar efter
	helgedomssikelns vikt.
005:016 Och han skall giva ers„ttning f”r det som han har undanh†llit av
	det helgade och skall l„gga femtedelen av v„rdet d„rtill; och
	detta skall han giva †t pr„sten.  N„r s† pr„sten bringar
	f”rsoning f”r honom genom skuldoffersv„duren, d† bliver honom
	f”rl†tet.
005:017 Och om n†gon, utan att veta det, syndar, i det att han bryter
	mot n†got HERRENS bud genom vilket n†got f”rbjudes, och han s†
	†drager sig skuld och b„r p† missg„rning,
005:018 s† skall han s†som skuldoffer f”ra fram till pr„sten av
	sm†boskapen en felfri v„dur, efter det v„rde du best„mmer.  N„r
	s† pr„sten f”r honom bringar f”rsoning f”r den synd han har
	beg†tt oupps†tligen och utan att veta det, d† bliver honom
	f”rl†tet.
005:019 Det „r ett skuldoffer, ty han har †dragit sig skuld inf”r
	HERREN.


005:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
005:002 Om n†gon syndar och beg†r en or„ttr†dighet mot HERREN, i det att
	han inf”r sin n„sta nekar ang†ende n†got som denne har ombetrott
	honom eller ”verl„mnat i hans hand, eller ang†ende n†got som han
	med v†ld har tagit; eller i det att han med or„tt avh„nder sin
	n„sta n†got;
005:003 eller i det att han, n„r han har hittat n†got borttappat, nekar
	d„rtill och sv„r falskt i n†gon sak, vad det nu m† vara, vari en
	m„nniska kan f”rsynda sig:
005:004 s† skall den som s† har syndat Och d„rmed †dragit sig skuld
	†terst„lla vad han med v†ld har tagit eller med or„tt till„gnat
	sig, eller det som har varit honom ombetrott, eller det
	borttappade som han har hittat,
005:005 eller vad det m† vara, varom han har svurit falskt; han skall
	ers„tta det till dess fulla belopp och l„gga femtedelen av
	v„rdet d„rtill.  Han skall giva det †t „garen samma dag han b„r
	fram sitt skuldoffer.
005:006 Ty sitt skuldoffer skall han f”ra fram inf”r HERREN; en felfri
	v„dur av sm†boskapen, efter det v„rde du best„mmer, skall han
	s†som sitt skuldoffer f”ra fram till pr„sten.
005:007 N„r s† pr„sten bringar f”rsoning f”r honom inf”r HERRENS
	ansikte, d† bliver honom f”rl†tet, vad han „n m† hava gjort, som
	har dragit skuld ”ver honom.

006:008 Och Herren talade till Mose och sade:

006:009 Bjud Aron och hans s”ner och s„g: Detta „r lagen om br„nnoffret:
	Br„nnoffret skall ligga p† altarets h„rd hela natten intill
	morgonen, och elden p† altaret skall d„rigenom h†llas brinnande.
006:010 Och pr„sten skall ikl„da sig sin livrock av linne och ikl„da sig
	benkl„der av linne, f”r att de m† skyla hans k”tt; d„refter
	skall han taga bort askan vartill elden har f”rbr„nt br„nnoffret
	p† altaret, och l„gga den vid sidan av altaret.
006:011 Sedan skall han taga av sig sina kl„der och ikl„da sig andra
	kl„der och f”ra askan bort utanf”r l„gret till en ren plats.
006:012 Men elden p† altaret skall h†llas brinnande och f†r icke
	slockna; pr„sten skall var morgon ant„nda ny ved d„rp†.  Och han
	skall l„gga br„nnoffret d„rp† och f”rbr„nna fettstyckena av
	tackoffret d„rp†.
006:013 Elden skall best„ndigt h†llas brinnande p† altaret; den f†r icke
	slockna.

006:014 Och detta „r lagen om spisoffret: Arons s”ner skola b„ra fram
	det inf”r HERRENS ansikte, till altaret.
006:015 Och pr„sten skall taga en handfull d„rav, n„mligen av det fina
	mj”let som h”r till spisoffret, och av oljan, d„rtill all
	r”kelsen som ligger p† spisoffret, och detta, som utg”r sj„lva
	altaroffret, skall han f”rbr„nna p† altaret, till en v„lbehaglig
	lukt f”r HERREN.
006:016 Och det som „r ”ver d„rav skola Aron och hans s”ner „ta.  Osyrat
	skall det „tas p† en helig plats; i f”rg†rden till
	uppenbarelset„ltet skola de „ta det.
006:017 Det skall icke bakas med surdeg.  Detta „r deras del, det som jag
	har givit dem av mina eldsoffer.  Det „r h”gheligt likasom
	syndoffret och skuldoffret.
006:018 Allt mank”n bland Arons barn m† „ta det.  Det skall vara deras
	ev„rdliga r„tt av HERRENS eldsoffer, fr†n sl„kte till
	sl„kte.  Var och en som kommer d„rvid bliver helig.

006:019 Och HERREN talade till Mose och sade:
006:020 Detta „r det offer som Aron och hans s”ner skola offra †t HERREN
	p† den dag d† n†gon av dem undf†r sm”rjelsen: en tiondedels efa
	fint mj”l s†som det dagliga spisoffret, h„lften om morgonen och
	h„lften om aftonen.
006:021 P† pl†t skall det tillredas med olja, och du skall b„ra fram det
	hopkn†dat; och du skall offra det s”nderdelat, s†som n„r man
	offrar ett spisoffer i stycken, till en v„lbehaglig lukt f”r
	HERREN.
006:022 Och den pr„st bland hans s”ner, som bliver smord i hans st„lle,
	skall g”ra s†.  Detta skall vara en ev„rdlig stadga.  S†som ett
	heloffer skall det f”rbr„nnas †t HERREN.
006:023 En pr„sts spisoffer skall alltid vara ett heloffer; det f†r icke
	„tas.

006:024 Och HERREN talade till Mose och sade:
006:025 Tala till Aron och hans s”ner och s„g: Detta „r lagen om
	syndoffret: P† samma plats d„r br„nnoffersdjuret slaktas skall
	ock syndoffersdjuret slaktas, inf”r HERRENS ansikte.  Det „r
	h”gheligt.
006:026 Den pr„st som offrar syndoffret skall „ta det; p† en helig plats
	skall det „tas, i f”rg†rden till uppenbarelset„ltet.
006:027 Var och en som kommer vid k”ttet bliver helig.  Och om n†got av
	blodet st„nkes p† n†gons kl„der, s† skall man avtv† det
	best„nkta st„llet p† en helig plats.
006:028 Ett lerk„rl vari kokningen har skett skall s”ndersl†s; men har
	kokningen skett i ett koppark„rl, s† skall detta skuras och
	sk”ljas med vatten.
006:029 Allt mank”n bland pr„sterna m† „ta det.  Det „r h”gheligt.
006:030 Men intet syndoffer av vars blod n†got b„res in i
	uppenbarelset„ltet till att bringa f”rsoning i helgedomen f†r
	„tas; det skall br„nnas upp i eld.
007:001 Och detta „r lagen om skuldoffret: Det „r h”gheligt.
007:002 P† samma plats d„r man slaktar br„nnoffersdjuret skall man
	slakta skuldoffersdjuret.  Och man skall st„nka dess blod p†
	altaret runt omkring.
007:003 Och allt dess fett skall man offra, svansen och det fett som
	omsluter in„lvorna,
007:004 och b†da njurarna med det fett som sitter p† dem invid l„nderna,
	s† ock leverfettet, vilket man skall fr†nskilja invid njurarna.
007:005 Och pr„sten skall f”rbr„nna det p† altaret till ett eldsoffer †t
	HERREN.  Det „r ett skuldoffer.
007:006 Allt mank”n bland pr„sterna m† „ta det; p† en helig plats skall
	det „tas; det „r h”gheligt.
007:007 Vad som g„ller om syndoffret skall ock g„lla om skuldoffret;
	samma lag skall g„lla f”r dem b†da.  Den pr„st som bringar
	f”rsoning d„rmed, honom skall det tillh”ra.
007:008 Och n„r en pr„st b„r fram br„nnoffer for n†gon, skall huden av
	det framburna br„nnoffersdjuret tillh”ra den pr„sten.
007:009 Och ett spisoffer som „r bakat i ugn, eller som „r tillrett i
	panna eller p† pl†t, skall alltid tillfalla den pr„st som b„r
	fram det.
007:010 Men ett spisoffer som „r begjutet med olja, eller som framb„res
	torrt, skall alltid tillfalla Arons s”ner gemensamt, den ene
	likav„l som den andre.

007:011 Och detta „r lagen om tackoffret, n„r ett s†dant b„res fram †t
	HERREN:
007:012 Om n†gon vill b„ra fram ett s†dant till lovoffer, s† skall han,
	f”rutom det till lovoffret h”rande slaktdjuret, b„ra fram
	osyrade kakor, begjutna med olja, och osyrade tunnkakor, smorda
	med olja, och fint mj”l, hopkn†dat, i form av kakor, begjutna
	med olja.
007:013 J„mte kakor av syrat br”d skall han b„ra fram detta sitt offer,
	f”rutom det slaktdjur som h”r till det tackoffer han b„r fram
	s†som lov offer.
007:014 Av detta offer skall han b„ra fram en kaka av vart slag, s†som
	en g„rd †t HERREN; den pr„st som st„nker tackoffrets blod p†
	altaret, honom skall den tillh”ra.
007:015 Och k”ttet av det slaktdjur, som h”r till det tackoffer som
	b„res fram s†som lovoffer, skall „tas samma dag det har offrats;
	intet d„rav m† l„mnas kvar till f”ljande morgon.
007:016 Om d„remot det slaktoffer som n†gon vill b„ra fram †r ett
	l”ftesoffer eller ett frivilligt offer, s† skall offerdjuret
	likaledes „tas samma dag det har offrats; dock m† det som har
	blivit ”ver d„rav „tas den f”ljande dagen.
007:017 Bliver „nd† n†got ”ver av offerk”ttet, skall detta p† tredje
	dagen br„nnas upp i eld.
007:018 Om n†gon p† tredje dagen „ter av tackoffersk”ttet, s† bliver
	offret icke v„lbehagligt; honom som har burit fram det skall det
	d† icke r„knas till godo, det skall anses s†som en
	vederstygglighet.  Den som „ter d„rav kommer att b„ra p†
	missg„rning.
007:019 Ej heller m† det k”tt „tas, som har kommit vid n†got orent, utan
	det skall br„nnas upp i eld.  F”r ”vrigt m† k”ttet „tas av var
	och en som „r ren.
007:020 Men den som „ter k”tt av HERRENS tackoffer, medan orenhet l†der
	vid honom, han skall utrotas ur sin sl„kt.
007:021 Och om n†gon har kommit vid n†got orent -- vare sig en m„nniskas
	orenhet, eller ett orent djur, eller vilken oren styggelse det
	vara m† -- och han likv„l „ter k”tt av HERRENS tackoffer, s†
	skall han utrotas ur sin sl„kt.

007:022 Och HERREN talade till Mose och sade:
007:023 Tala till Israels barn och s„g: Intet fett av f„kreatur, f†r
	eller getter skolen I „ta.
007:024 Fettet av ett sj„lvd”tt eller ihj„lrivet djur m† eljest anv„ndas
	till alla slags behov, men „ta det skolen I icke.
007:025 Ty var och en som „ter fettet av n†got djur varav man b„r fram
	eldsoffer †t HERREN, vem det vara m† som „ter d„rav, han skall
	utrotas ur sin sl„kt.
007:026 Och intet blod skolen I f”rt„ra varken av f†glar eller av
	boskap, var I „n „ren bosatta.
007:027 Var och en som f”rt„r n†got blod, han skall utrotas ur sin
	sl„kt.

007:028 Och HERREN talade till Mose och sade:
007:029 Tala till Israels barn och s„g: Den som vill offra ett tackoffer
	†t HERREN, han skall av detta sitt tackoffer b„ra fram †t HERREN
	den vederb”rliga offerg†van.
007:030 Med egna h„nder skall han b„ra fram HERRENS eldsoffer; fettet
	j„mte bringan skall han b„ra fram, bringan till att viftas s†som
	ett viftoffer inf”r HERRENS ansikte.
007:031 Och pr„sten skall f”rbr„nna fettet p† altaret, men bringan skall
	tillh”ra Aron och hans s”ner.
007:032 Ocks† det h”gra l†rstycket skolen I giva †t pr„sten, s†som en
	g„rd av edra tackoffer.
007:033 Den bland Arons s”ner, som offrar tackoffrets blod och fettet,
	han skall hava det h”gra l†rstycket till sin del.
007:034 Ty av Israels barns tackoffer tager jag viftoffersbringan och
	offerg„rdsl†ret och giver dem †t pr„sten Aron och †t hans s”ner
	till en ev„rdlig r„tt av Israels barn.

007:035 Detta „r Arons och hans s”ners „mbetslott av HERRENS eldsoffer,
	den lott som gavs dem den dag de f”rdes fram till att bliva
	HERRENS pr„ster
007:036 vilken lott, efter HERRENS befallning p† den dag d† han smorde
	dem, skulle givas dem av Israels barn, till en ev„rdlig r„tt,
	sl„kte efter sl„kte.

007:037 Detta „r lagen om br„nnoffret, spisoffret, syndoffret,
	skuldoffret, handfyllningsoffret och tackoffret,
007:038 vilken HERREN p† Sinai berg gav Mose, p† den dag d† han bj”d
	Israels barn att de skulle offra sina offer †t HERREN, i Sinais
	”ken.
008:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
008:002 ˝Tag Aron och hans s”ner j„mte honom samt deras kl„der och
	sm”rjelseoljan, s† ock syndofferstjuren och de tv† v„durarna och
	korgen med de osyrade br”den.
008:003 F”rsamla sedan hela menigheten vid ing†ngen till
	uppenbarelset„ltet.˝
008:004 Och Mose gjorde s†som HERREN hade bjudit honom, och menigheten
	f”rsamlade sig vid ing†ngen till uppenbarelset„ltet.
008:005 Och Mose sade till menigheten: ˝Detta „r vad HERREN har bjudit
	mig att g”ra.˝
008:006 Och Mose f”rde fram Aron och hans s”ner och tv†dde dem med
	vatten.
008:007 Och han satte livkl„dnaden p† honom och omgjordade honom med
	b„ltet och kl„dde p† honom k†pan och satte p† honom efoden och
	omgjordade honom med efodens sk„rp och f„ste d„rmed ihop
	alltsammans p† honom.
008:008 Och han satte p† honom br”stsk”lden och lade urim och tummim in
	i sk”lden.
008:009 Och han satte huvudbindeln p† hans huvud och satte p†
	huvudbindeln framtill den gyllene pl†ten, det heliga diademet,
	s†som HERREN hade bjudit Mose.
008:010 Och Mose tog sm”rjelseoljan och smorde tabernaklet och allt vad
	d„ri var och helgade allt;
008:011 och han st„nkte d„rmed sju g†nger p† altaret och smorde altaret
	och alla dess tillbeh”r och b„ckenet j„mte dess fotst„llning,
	f”r att helga dem.
008:012 Och han g”t sm”rjelseolja p† Arons huvud och smorde honom f”r
	att helga honom.
008:013 Och Mose f”rde fram Arons s”ner och satte livkl„dnader p† dem
	och omgjordade dem med b„lten och band huvor p† dem, s†som
	HERREN hade bjudit Mose.

008:014 Och han f”rde fram syndofferstjuren, och Aron och hans s”ner
	lade sina h„nder p† syndofferstjurens huvud.
008:015 Sedan slaktades den, och Mose tog blodet och str”k med sitt
	finger p† altarets horn runt omkring och renade altaret; men det
	”vriga blodet g”t han ut vid foten av altaret och helgade detta
	och bragte f”rsoning f”r det.
008:016 Och han tog allt det fett som satt p† in„lvorna, s† ock
	leverfettet och b†da njurarna med fettet p† dem; och Mose
	f”rbr„nde det p† altaret.
008:017 Men det ”vriga av tjuren, hans hud och k”tt och orenlighet,
	br„nde han upp i eld utanf”r l„gret s†som HERREN hade bjudit
	Mose.

008:018 Och han f”rde fram br„nnoffersv„duren, och Aron och hans s”ner
	lade sina h„nder p† v„durens huvud.
008:019 Sedan slaktades den, och Mose st„nkte blodet p† altaret runt
	omkring;
008:020 men sj„lva v„duren delade han i dess stycken.  Och Mose f”rbr„nde
	huvudet och styckena och istret;
008:021 in„lvorna och f”tterna tv†dde han i vatten.  Sedan f”rbr„nde Mose
	hela v„duren p† altaret.  Det var ett br„nnoffer till en
	v„lbehaglig lukt, det var ett eldsoffer †t HERREN, S†som HERREN
	hade bjudit Mose.

008:022 D„refter f”rde han fram den andra v„duren, handfyllningsv„duren,
	och Aron och hans s”ner lade sina h„nder p† v„durens huvud.
008:023 Sedan slaktades den, och Mose tog av dess blod och bestr”k Arons
	h”gra ”rsnibb och tummen p† hans h”gra hand och stort†n p† hans
	h”gra fot.
008:024 D„refter f”rde han fram Arons s”ner.  Och Mose bestr”k med blodet
	deras h”gra ”rsnibb och tummen p† deras h”gra hand och stort†n
	p† deras h”gra fot; men det ”vriga blodet st„nkte Mose p†
	altaret runt omkring.
008:025 Och han tog fettet, svansen och allt det fett som satt p†
	in„lvorna, s† ock leverfettet och b†da njurarna med fettet p†
	dem, d„rtill det h”gra l†rstycket.
008:026 Och ur korgen med de osyrade br”den, som stod inf”r HERRENS
	ansikte, tog han en osyrad kaka, en oljebr”dskaka och en
	tunnkaka och lade detta p† fettstyckena och det h”gra
	l†rstycket.
008:027 Och alltsammans lade han p† Arons och hans s”ners h„nder och
	viftade det s†som ett viftoffer inf”r HERRENS ansikte.
008:028 Sedan tog Mose det ur deras h„nder och f”rbr„nde det p† altaret,
	ovanp† br„nnoffret.  Det var ett handfyllningsoffer till en
	v„lbehaglig lukt, det var ett eldsoffer †t HERREN.
008:029 Och Mose tog bringan och viftade den s†som ett viftoffer inf”r
	HERRENS ansikte; av handfyllningsoffrets v„dur fick Mose detta
	till sin del, s†som HERREN hade bjudit Mose.

008:030 Och Mose tog av sm”rjelseoljan och av blodet p† altaret och
	st„nkte p† Aron -- p† hans kl„der -- och likaledes p† hans s”ner
	och hans s”ners kl„der; han helgade s† Aron -- hans kl„der --
	och likaledes hans s”ner och hans s”ners kl„der.
008:031 Och Mose sade till Aron och till hans s”ner: ˝Koken k”ttet vid
	ing†ngen till uppenbarelset„ltet, och „ten det d„r j„mte br”det
	som „r i handfyllningskorgen, s†som jag har bjudit och sagt:
	Aron och hans s”ner skola „ta det.
008:032 Men vad som bliver ”ver av k”ttet; eller av br”det, det skolen I
	br„nna upp i eld.
008:033 Och under sju dagar skolen I icke g† bort ifr†n
	uppenbarelset„ltets ing†ng, icke f”rr„n edra handfyllningsdagar
	„ro ute, ty sju dagar skall eder handfyllning vara.
008:034 Och HERREN har bjudit, att s†som det i dag har tillg†tt, s†
	skall det ock sedan tillg†, p† det att f”rsoning m† bringas f”r
	eder.
008:035 Vid ing†ngen till uppenbarelset„ltet skolen I stanna kvar i sju
	dygn, dag och natt, och I skolen iakttaga vad HERREN har bjudit
	eder iakttaga, p† det att I icke m†n d”; ty s† „r mig bjudet.˝

008:036 Och Aron och hans s”ner gjorde allt vad HERREN hade bjudit genom
	Mose.
009:001 Och p† †ttonde dagen kallade Mose till sig Aron och hans s”ner
	och de „ldste i Israel.
009:002 Och han sade till Aron: ˝Tag dig en tjurkalv till syndoffer och
	en v„dur till br„nnoffer, b†da felfria, och f”r dem fram inf”r
	HERRENS ansikte.
009:003 Och tala till Israels barn och s„g: Tagen en bock till syndoffer
	och en kalv och ett lamm, b†da †rsgamla och felfria, till
	br„nnoffer,
009:004 s† ock en tjur och en v„dur till tackoffer, att offra inf”r
	HERRENS ansikte, d„rtill ett spisoffer, begjutet med olja; ty i
	dag uppenbarar sig HERREN f”r eder.˝
009:005 Och de togo det som Mose hade givit dem befallning om och f”rde
	det fram inf”r uppenbarelset„ltet; och hela menigheten tr„dde
	fram och st„llde sig inf”r HERRENS ansikte.
009:006 D† sade Mose: ˝Detta „r vad HERREN har bjudit eder g”ra; s†
	skall HERRENS h„rlighet visa sig f”r eder.˝

009:007 Och Mose sade till Aron: ˝Tr„d fram till altaret och offra ditt
	syndoffer och ditt br„nnoffer, och bringa f”rsoning f”r dig
	sj„lv och folket; offra sedan folkets offer och bringa f”rsoning
	f”r dem, s†som HERREN har bjudit.˝
009:008 D† tr„dde Aron fram till altaret och slaktade sin
	syndofferskalv.
009:009 Och Arons s”ner buro fram blodet till honom, och han doppade
	sitt finger i blodet och str”k p† altarets horn, men det ”vriga
	blodet g”t han ut vid foten av altaret.
009:010 Och syndoffersdjurets fett, njurar och leverfett f”rbr„nde han
	p† altaret, s†som HERREN hade bjudit Mose.
009:011 Men k”ttet och huden br„nde han upp i eld utanf”r l„gret.
009:012 Sedan slaktade han br„nnoffersdjuret.  Och Arons s”ner r„ckte
	honom blodet, och han st„nkte det p† altaret runt omkring.
009:013 Och de r„ckte honom br„nnoffersdjuret, delat i sina stycken,
	och dess huvud, och han f”rbr„nde det p† altaret.
009:014 Och han tv†dde in„lvorna och f”tterna och f”rbr„nde dem ovanp†
	br„nnoffret, p† altaret.

009:015 D„refter f”rde han fram folkets offer.  Han tog folkets
	syndoffersbock och slaktade honom och offrade honom till
	syndoffer, p† samma s„tt som det f”rra syndoffersdjuret.
009:016 Och han f”rde fram br„nnoffersdjuren och offrade dem p†
	f”reskrivet s„tt.
009:017 Och han bar fram spisoffret och tog en handfull d„rav och
	f”rbr„nde detta p† altaret, f”rutom morgonens br„nnoffer.
009:018 Sedan slaktade han tjuren och v„duren, som voro folkets
	tackoffer.  Och Arons s”ner r„ckte honom blodet, och han st„nkte
	det p† altaret runt omkring.
009:019 Och fettstyckena av tjuren, samt av v„duren svansen och vad som
	omsluter in„lvorna, s† ock njurarna och leverfettet,
009:020 dessa fettstycken lade de p† bringorna; och han f”rbr„nde
	fettstyckena p† altaret.
009:021 Men bringorna och det h”gra l†rstycket viftade Aron till ett
	viftoffer inf”r HERRENS ansikte, s†som Mose hade bjudit.

009:022 Och Aron lyfte upp sina h„nder ”ver folket och v„lsignade
	det.  D„refter steg han ned, sedan han hade offrat syndoffret,
	br„nnoffret och tackoffret.
009:023 Och Mose och Aron gingo in i uppenbarelset„ltet; sedan gingo de
	†ter ut och v„lsignade folket.  D† visade sig HERRENS h„rlighet
	f”r allt folket.
009:024 Och eld gick ut fr†n HERREN och f”rt„rde br„nnoffret och
	fettstyckena p† altaret.  Och allt folket s†g detta; d† jublade
	de och f”llo ned p† sina ansikten.
010:001 Men Arons s”ner Nadab och Abihu togo var sitt fyrfat och lade
	eld i dem och str”dde r”kelse d„rp† och buro fram inf”r HERRENS
	ansikte fr„mmande eld, annan eld „n den han hade givit dem
	befallning om.
010:002 D† gick eld ut fr†n HERREN och f”rt„rde dem, s† att de f”llo
	d”da ned inf”r HERRENS ansikte.
010:003 Och Mose sade till Aron: ˝Detta „r vad HERREN har talat och
	sagt:
	  P† dem som st† mig n„ra vill jag bevisa mig helig,
	  och inf”r allt folket bevisa mig h„rlig.˝
	Och Aron teg stilla.
010:004 Och Mose kallade till sig Misael och Elsafan, Arons farbroder
	Ussiels s”ner, och sade till dem: ˝Tr„den fram och b„ren edra
	fr„nder bort ifr†n helgedomen och f”ren den utanf”r l„gret.˝
010:005 D† tr„dde de fram och buro bort dem i deras livkl„dnader,
	utanf”r l„gret, s†som Mose hade sagt.
010:006 Och Mose sade till Aron och till hans s”ner Eleasar och Itamar:
	˝I skolen icke hava edert h†r oordnat, ej heller riva s”nder
	edra kl„der, p† det att I icke m†n d” och draga f”rt”rnelse ”ver
	hela menigheten.  Men edra br”der, hela Israels hus, m† gr†ta
	”ver denna brand som HERREN har uppt„nt.
010:007 Och I skolen icke g† bort ifr†n uppenbarelset„ltets ing†ng, p†
	det att I icke m†n d”; ty HERRENS sm”rjelseolja „r p† eder.˝
	Och de gjorde s†som Mose hade sagt.

010:008 Och HERREN talade till Aron och sade:
010:009 ˝Varken du sj„lv eller dina s”ner m† dricka vin eller starka
	drycker, n„r I skolen g† in i uppenbarelset„ltet, p† det att I
	icke m†n d”.  Det skall vara en ev„rdlig stadga f”r eder fr†n
	sl„kte till sl„kte.
010:010 I skolen skilja mellan heligt och oheligt, mellan orent och
	rent;
010:011 och I skolen l„ra Israels barn alla de stadgar som HERREN har
	kungjort f”r dem genom Mose.˝

010:012 Och Mose sade till Aron och till Eleasar och Itamar, hans
	kvarlevande s”ner: ˝Tagen det spisoffer som har blivit ”ver av
	HERRENS eldsoffer, och „ten det osyrat vid sidan av altaret, ty
	det „r h”gheligt.
010:013 I skolen „ta det p† en helig plats; ty det „r din och dina
	s”ners stadgade r„tt av HERRENS eldsoffer; s† „r mig bjudet.
010:014 Och viftoffersbringan och offerg„rdsl†ret skola „tas av dig, och
	av dina s”ner och dina d”ttrar j„mte dig, p† en ren plats, ty de
	„ro dig givna s†som din och dina s”ners stadgade r„tt av Israels
	barns tackoffer.
010:015 J„mte eldsoffren -- fettstyckena -- skola offerg„rdsl†ret och
	viftoffersbringan b„ras fram f”r att viftas s†som ett viftoffer
	inf”r HERRENS ansikte; och de skola s†som en ev„rdlig r„tt
	tillh”ra dig och dina s”ner j„mte dig, s†som HERREN har bjudit.˝

010:016 Och Mose fr†gade efter syndoffersbocken, men den befanns vara
	uppbr„nd.  D† f”rt”rnades han p† Eleasar och Itamar, Arons
	kvarlevande s”ner, och sade:
010:017 ˝Varf”r haven I icke „tit syndoffret p† den heliga platsen?  Det
	„r ju h”gheligt.  Och han har givit eder det, f”r att I skolen
	borttaga menighetens missg„rning och bringa f”rsoning f”r dem
	inf”r HERRENS ansikte.
010:018 Se, dess blod har icke blivit inburet i helgedomens inre;
	d„rf”r skullen I p† heligt omr†de hava „tit upp k”ttet, s†som
	jag hade bjudit.˝
010:019 Men Aron sade till Mose: ˝Se, de hava i dag offrat sitt
	syndoffer och sitt br„nnoffer inf”r HERRENS ansikte, och mig har
	vederfarits vad du vet.  Om jag nu i dag †te syndoffersk”tt,
	skulle detta vara HERREN v„lbehagligt?˝
010:020 N„r Mose h”rde detta, var han till freds.
011:001 Och HERREN talade till Mose och Aron och sade till dem:
011:002 Talen till Israels barn och s„gen:

	Dessa „ro de djur som I f†n „ta bland alla fyrfotadjur p†
	jorden:
011:003 alla de fyrfotadjur som hava kl”var och hava dem helkluvna, och
	som idissla, dem f†n I „ta.
011:004 Men dessa skolen I icke „ta av de idisslande djuren och av dem
	som hava kl”var: kamelen, ty han idisslar v„l, men har icke
	kl”var, han skall g„lla f”r eder s†som oren; klippdassen, ty han
	idisslar v„l
011:005 men har icke kl”var, han skall g„lla for eder s†som oren; haren,
	ty han idisslar v„l,
011:006 men har icke kl”var, han skall g„lla f”r eder s†som oren;
	svinet,
011:007 ty det har v„l kl”var och har dem helkluvna, men det idisslar
	icke, det skall g„lla f”r eder s†som orent.
011:008 Av dessa djurs k”tt skolen I icke „ta, ej heller skolen I komma
	vid deras d”da kroppar; de skola g„lla f”r eder s†som orena.

011:009 Detta „r vad I f†n „ta av allt det som lever i vattnet: allt det
	i vattnet, vare sig i sj”ar eller i str”mmar, som har fenor och
	fj„ll, det f†n I „ta.
011:010 Men allt det i sj”ar och str”mmar, som icke har fenor och fj„ll,
	bland allt det som r”r sig i vattnet, bland alla levande
	varelser i vattnet, det skall vara en styggelse f”r eder.
011:011 Ja, de skola vara en styggelse f”r eder; av deras k”tt skolen I
	icke „ta, och deras d”da kroppar skolen I r„kna s†som en
	styggelse.
011:012 Allt det i vattnet, som icke har fenor och fj„ll, skall vara en
	styggelse f”r eder.

011:013 Och bland f†glarna skolen I r„kna dessa s†som en styggelse, de
	skola icke „tas, de „ro en styggelse: ”rnen, lammgamen,
	havs”rnen,
011:014 gladan, falken med dess arter,
011:015 alla slags korpar efter deras arter,
011:016 strutsen, tahemasf†geln, fiskm†sen, h”ken med dess arter,
011:017 ugglan, dykf†geln, uven,
011:018 tinsemetf†geln, pelikanen,
011:019 asgamen, h„gern, regnpiparen med dess arter, h„rf†geln och
	fl„dermusen.

011:020 Alla de flygande sm†djur som g† p† fyra f”tter skola vara en
	styggelse f”r eder.
011:021 Av alla flygande sm†djur, som g† p† fyra f”tter f†n I allenast
	„ta dem som ovanf”r sina f”tter hava tv† ben att hoppa med p†
	jorden.
011:022 Dessa f†n I „ta bland gr„shopporna: arbe med dess arter, soleam
	med dess arter, hargol med dess arter och hagab med dess arter.
011:023 Men alla andra flygande sm†djur som hava fyra f”tter skola vara
	en styggelse f”r eder.

011:024 Genom f”ljande djur †dragen I eder orenhet; var och en som
	kommer vid deras d”da kroppar skall vara oren „nda till aftonen,
011:025 och var och en som har burit bort n†gon s†dan d”d kropp skall
	tv† sina kl„der och vara oren „nda till aftonen:
011:026 alla de fyrfotadjur som hava kl”var, men icke helkluvna, och som
	icke idissla, de skola g„lla f”r eder s†som orena.  Var och en
	som kommer vid dem bliver oren.
011:027 Och alla slags fyrfotade djur som g† p† tassar skola g„lla f”r
	eder s†som orena.  Var och en som kommer vid deras d”da kroppar
	skall vara oren „nda till aftonen.
011:028 Och den som har burit bort en s†dan d”d kropp, han skall tv†
	sina kl„der och vara oren „nda till aftonen; de skola g„lla f”r
	eder s†som orena.

011:029 Och bland de sm†djur som r”ra sig p† jorden skola dessa g„lla
	f”r eder s†som orena: vesslan, jordr†ttan, ”dlan med dess arter,
011:030 anakan, koadjuret, letaan, hometdjuret och kameleonten.
011:031 Dessa „ro de som skola g„lla f”r eder s†som orena bland alla
	sm†djur.  Var och en som kommer vid dem, sedan de „ro d”da,
	skall vara oren „nda till aftonen.
011:032 Och allt varp† n†got s†dant djur faller, sedan det „r d”tt,
	bliver orent, vare sig det „r n†got slags tr„k„rl, eller det „r
	kl„der, eller n†got av skinn, eller en s„ck, eller vilken annan
	sak det vara m†, som anv„ndes till n†got behov.  Man skall l„gga
	det i vatten, och det skall vara orent „nda till aftonen; s†
	bliver det rent.
011:033 Och om n†got s†dant faller i n†got slags lerk„rl, s† bliver allt
	som „r i detta orent, och k„rlet skolen I sl† s”nder.
011:034 Allt slags mat d„ri, allt som man „ter tillrett med vatten, det
	bliver orent; och allt slags dryck i n†got slags k„rl, allt som
	man dricker, det bliver orent d„rav.
011:035 Och allt varp† n†gon s†dan d”d kropp faller bliver orent.  Žr det
	en ugn eller en h„rd, skall den f”rst”ras, ty den bliver
	oren.  Och den skall g„lla f”r eder s†som oren.
011:036 Men en k„lla eller en brunn, en plats dit vatten samlar sig,
	skall f”rbliva ren; men kommer n†gon vid sj„lva den d”da
	kroppen, bliver han oren.
011:037 Och om en s†dan d”d kropp faller p† n†got slags uts„deskorn,
	n†got man s†r, d† f”rbliver detta rent.
011:038 Men om vatten har kommit p† s„den och n†gon s†dan d”d kropp
	sedan faller d„rp†, s† skall den g„lla f”r eder s†som oren.

011:039 Och om n†got fyrfotadjur som f†r „tas av eder d”r, s† skall den
	som kommer vid dess d”da kropp vara oren „nda till aftonen.
011:040 Och den som „ter k”tt av en s†dan d”d kropp, han skall tv† sina
	kl„der och vara oren „nda till aftonen.  Och den som har burit
	bort n†gon s†dan d”d kropp, han skall tv† sina kl„der och vara
	oren „nda till aftonen.

011:041 Och alla slags sm†djur som r”ra sig p† jorden „ro en styggelse;
	de skola icke „tas.
011:042 Varken av det som g†r p† buken eller av det som g†r p† fyra
	eller flera f”tter, bland alla de sm†djur som r”ra sig p†
	jorden, skolen I „ta n†got, ty de „ro en styggelse.
011:043 G”ren eder icke sj„lva till en styggelse genom n†got s†dant
	djur, och †dragen eder icke orenhet genom s†dana, s† att I
	bliven orenade genom dem.
011:044 Ty jag „r HERREN, eder Gud; och I skolen h†lla eder heliga och
	vara heliga, ty jag „r helig.  Och I skolen icke †draga eder
	orenhet genom n†got av de sm†djur som r”ra sig p† jorden.
011:045 Ty jag „r HERREN, som har f”rt eder upp ur Egyptens land, f”r
	att jag skall vara eder Gud.  S† skolen I nu vara heliga, ty jag
	„r helig.

011:046 Detta „r lagen om fyrfotadjuren, och om f†glarna, och om alla
	slags levande varelser som r”ra sig i vattnet, och om alla slags
	sm†djur p† jorden,
011:047 f”r att man skall kunna skilja mellan orent och rent, mellan de
	djur som f† „tas och de djur som icke f† „tas.
012:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
012:002 Tala till Israels barn och s„g: N„r en kvinna f”der barn och det
	„r ett gossebarn som hon har f”tt, s† skall hon vara oren i sju
	dagar; lika m†nga dagar som vid sin m†nadsrening skall hon vara
	oren.
012:003 Och p† †ttonde dagen skall barnets f”rhud omsk„ras.
012:004 Och sedan skall hon stanna hemma trettiotre dagar, under sitt
	reningsfl”de.  Hon skall icke komma vid n†got heligt och f†r icke
	heller komma till helgedomen, f”rr„n hennes reningsdagar „ro
	ute.
012:005 Men om det „r ett flickebarn som hon har f”tt, s† skall hon vara
	oren i tv† veckor, p† samma s„tt som vid sin m†nadsrening; och
	sedan skall hon stanna hemma i sextiosex dagar, under sitt
	reningsfl”de.
012:006 Och n„r hennes reningsdagar „ro ute, vare sig efter son eller
	efter dotter, skall hon f”ra fram ett †rsgammalt lamm s†som
	br„nnoffer, och en ung duva eller en turturduva s†som
	syndoffer, till uppenbarelset„ltets ing†ng, till pr„sten.
012:007 Och han skall offra detta inf”r HERRENS ansikte och bringa
	f”rsoning f”r henne, s† bliver hon ren fr†n sitt
	blodfl”de.  Detta „r lagen om en barnaf”derska, n„r hon har f”tt
	ett gossebarn, och n„r hon har f”tt ett flickebarn.
012:008 Och om hon icke f”rm†r bekosta ett f†r, s† skall hon taga tv†
	turturduvor eller tv† unga duvor, en till br„nnoffer och en till
	syndoffer.  Och pr„sten skall bringa f”rsoning f”r henne, s†
	bliver hon ren.
013:001 Och HERREN talade till Mose och Aron och sade:

013:002 N„r n†gon p† sin kropps hud f†r en upph”jning eller ett utslag
	eller en ljus fl„ck, och d„rav uppst†r ett spet„lskeartat ont p†
	hans kropps hud, s† skall han f”ras till pr„sten Aron eller till
	en av hans s”ner, pr„sterna.
013:003 Om d† pr„sten, n„r han beser det angripna st„llet p† hans kropps
	hud, finner att h†ret p† det angripna st„llet har vitnat, och
	att det angripna st„llet visar sig djupare „n den ”vriga huden
	p† kroppen, s† „r han angripen av spet„lska; och sedan pr„sten
	har besett honom skall han f”rklara honom oren.
013:004 Och om det „r en vit fl„ck som synes p† hans kropps hud, men den
	icke visar sig djupare „n den ”vriga huden, och h†ret d„rp† icke
	har vitnat, s† skall pr„sten h†lla den angripne innest„ngd i sju
	dagar.
013:005 Om d† pr„sten, n„r han p† sjunde dagen beser honom, finner att
	det angripna st„llet visar sig of”r„ndrat, och att det onda icke
	har utbrett sig p† huden, s† skall pr„sten f”r andra g†ngen
	h†lla honom innest„ngd i sju dagar.
013:006 Om d† pr„sten, n„r han p† sjunde dagen beser honom f”r andra
	g†ngen, finner att det angripna st„llet har bleknat, och att det
	onda icke har utbrett sig p† huden, s† skall pr„sten f”rklara
	honom ren, ty d† „r det ett vanligt utslag, och sedan han har
	tv†tt sina kl„der, „r han ren.
013:007 Men om utslaget utbreder sig p† huden, sedan han har l†tit bese
	sig av pr„sten f”r att f”rklaras ren, och han nu f”r andra
	g†ngen l†ter bese sig av pr„sten
013:008 och pr„sten d†, n„r han beser honom, finner att utslaget har
	utbrett sig p† huden, s† skall pr„sten f”rklara honom oren, ty
	d† „r det spet„lska.

013:009 N„r n†gon bliver angripen av spet„lska, skall han f”ras till
	pr„sten.
013:010 Om d† pr„sten, n„r han beser honom, finner en vit upph”jning p†
	huden, och ser att h†ret d„r har vitnat, och att svallk”tt
	bildar sig i upph”jningen,
013:011 s† „r det gammal spet„lska p† hans kropps hud, och pr„sten skall
	f”rklara honom oren; han skall d† icke st„nga honom inne, ty han
	„r oren.
013:012 Men om spet„lskan s† har brutit ut p† huden, att p† den angripne
	hela huden, fr†n huvud till f”tter, ”verallt d„r pr„sten ser, „r
	bet„ckt av spet„lska
013:013 och pr„sten allts†, n„r han beser honom, finner att spet„lska
	bet„cker hela hans kropp, s† skall han f”rklara den angripne
	ren.  Hela hans kropp har blivit vit; han „r ren.
013:014 Men s† snart svallk”tt visar sig p† honom, „r han oren.
013:015 N„r pr„sten ser svallk”ttet, skall han f”rklara honom oren;
	svallk”ttet „r orent, det „r spet„lska.
013:016 Men om svallk”ttet f”r„ndrar sig och st„llet bliver vitt, s†
	skall han komma till pr„sten.
013:017 Om d† pr„sten, n„r han beser honom, finner att det angripna
	st„llet har blivit vitt, s† skall pr„sten f”rklara den angripne
	ren, han „r d† ren.

013:018 N„r n†gon p† sin kropps hud har haft en bulnad som har blivit
	l„kt,
013:019 men sedan, p† det st„lle d„r bulnaden var, en vit upph”jning
	eller en r”dvit fl„ck visar sig, s† skall han l†ta bese sig av
	pr„sten.
013:020 Om d† pr„sten, n„r han beser honom, finner att st„llet visar sig
	l„gre „n den ”vriga huden, och att h†ret d„rp† har vitnat, s†
	skall pr„sten f”rklara honom oren; ty d† „r han angripen av
	spet„lska, som har brutit ut d„r bulnaden var.
013:021 Men om pr„sten, n„r han beser st„llet, finner att vitt h†r
	saknas d„r, och att st„llet icke „r l„gre „n den ”vriga huden,
	och att det „r blekt, s† skall pr„sten h†lla honom innest„ngd i
	sju dagar.
013:022 Om d† det onda utbreder sig p† huden, s† skall pr„sten f”rklara
	honom oren, ty d† „r han angripen.
013:023 Men om den ljusa fl„cken bliver of”r„ndrad d„r den „r och icke
	utbreder sig, d† „r det ett m„rke efter bulnaden, och pr„sten
	skall f”rklara honom ren.

013:024 Men om n†gon p† sin kropps hud f†r ett br„nns†r, och om av
	„rrbildningen i br„nns†ret sedan bliver en r”dvit eller vit
	fl„ck
013:025 och pr„sten, n„r han beser st„llet, finner att h†ret p† fl„cken
	har vitnat, och att den visar sig djupare „n den ”vriga huden,
	s† „r mannen angripen av spet„lska, som har brutit ut d„r
	br„nns†ret var; och pr„sten skall f”rklara honom oren, ty d† „r
	han angripen av spet„lska.
013:026 Men om pr„sten, n„r han beser st„llet, finner att vitt h†r
	saknas p† den ljusa fl„cken, och att st„llet icke „r l„gre „n
	den ”vriga huden, och att det „r blekt, s† skall pr„sten h†lla
	honom innest„ngd i sju dagar.
013:027 Om d† pr„sten, n„r han p† sjunde dagen beser honom, finner att
	det onda har utbrett sig p† huden, s† skall pr„sten f”rklara
	honom oren ty d† „r han angripen av spet„lska.
013:028 Men om den ljusa fl„cken bliver of”r„ndrad d„r den „r och icke
	utbreder sig p† huden och f”rbliver blek, d† „r det en
	upph”jning efter br„nns†ret, och pr„sten skall f”rklara honom
	ren, ty det „r ett m„rke efter br„nns†ret.

013:029 N„r p† en man eller en kvinna n†got st„lle p† huvudet eller p†
	hakan bliver angripet
013:030 och pr„sten, d† han beser det angripna st„llet, finner att det
	visar sig djupare „n den ”vriga huden och att gulaktigt tunt h†r
	finnes d„r, s† skall pr„sten f”rklara den angripne oren, ty d†
	„r det spet„lskeskorv, huvud- eller hakspet„lska.
013:031 Men om pr„sten, n„r han beser det angripna st„llet med skorven,
	finner, att om det „n icke visar sig djupare „n den ”vriga
	huden, svart h†r likv„l saknas d„r, s† skall pr„sten h†lla den
	av skorven angripne innest„ngd i sju dagar.
013:032 Om d† pr„sten, n„r han p† sjunde dagen beser det angripna
	st„llet, finner att skorven icke har utbrett sig, och att d„r
	icke finnes n†got gulaktigt h†r, och att skorven icke visar sig
	djupare „n den ”vriga huden,
013:033 s† skall den sjuke raka sig, utan att dock raka det skorviga
	st„llet, och pr„sten skall f”r andra g†ngen h†lla den skorvsjuke
	innest„ngd i sju dagar.
013:034 Om d† pr„sten, n„r han p† sjunde dagen beser den skorvsjuke,
	finner att skorven icke har utbrett sig p† huden, och att den
	icke visar sig djupare „n den ”vriga huden, s† skall pr„sten
	f”rklara honom ren, och sedan han har tv†tt sina kl„der, „r han
	ren.
013:035 Men om skorven utbreder sig p† huden, sedan han har blivit
	f”rklarad ren,
013:036 och pr„sten, n„r han beser honom, finner att skorven har utbrett
	sig p† huden, s† beh”ver pr„sten icke efterforska om d„r finnes
	n†got gulaktigt h†r, ty han „r oren.
013:037 Men om skorven visar sig of”r„ndrad, och svart h†r har vuxit upp
	p† st„llet, d† „r skorven l„kt, och han „r ren, och pr„sten
	skall f”rklara honom ren.

013:038 N„r n†gon, man eller kvinna, p† sin kropps hud f†r fl„ckar, vita
	fl„ckar,
013:039 och pr„sten, n„r han beser den angripne, finner att fl„ckarna p†
	hans kropps hud „ro blekvita, d† „r det ett ofarligt utslag som
	har kommit fram p† huden; han „r ren.

013:040 N„r p† en mans huvud h†ret utan vidare faller av, „r det vanlig
	bakskallighet; han „r ren.
013:041 Och om h†ret utan vidare faller av p† fr„mre delen av huvudet,
	s† „r det vanlig framskallighet; han „r ren.
013:042 Men n„r p† det skalliga st„llet, baktill eller framtill, en
	r”dvit fl„ck uppst†r, d† „r det spet„lska som har brutit ut p†
	det skalliga st„llet baktill eller framtill.
013:043 Om allts† pr„sten, n„r han beser honom, finner att den upph”jda
	fl„cken p† det skalliga st„llet, baktill eller framtill, „r
	r”dvit, och att den visar sig lik spet„lska p† den ”vriga
	kroppens hud,
013:044 s† „r mannen spet„lsk, han „r oren; pr„sten skall strax f”rklara
	honom oren, ty han „r angripen p† sitt huvud.

013:045 Den som „r angripen av spet„lska skall g† med s”nderrivna
	kl„der, han skall hava sitt h†r oordnat och skyla sitt sk„gg,
	och han skall ropa: ˝Oren!  Oren!˝
013:046 S† l„nge han „r angripen av spet„lska, skall han vara oren; oren
	„r han.  Han skall bo avskild; utanf”r l„gret skall han hava sin
	bostad.

013:047 N„r en kl„dnad bliver angripen av spet„lska, vare sig kl„dnaden
	„r av ylle eller av linne,
013:048 eller n„r s† sker med n†got v„vt eller virkat tyg, vare sig av
	linne eller av ylle, eller med skinn eller med n†got, vad det
	vara m†, som „r f”rf„rdigat av skinn,
013:049 och det angripna st„llet visar sig gr”naktigt eller r”daktigt,
	p† kl„dnaden eller skinnet, eller p† det v„vda eller virkade
	tyget, eller p† skinnsaken, vad det vara m†, d† „r st„llet
	angripet av spet„lska och skall visas f”r pr„sten.
013:050 Och n„r pr„sten har besett det angripna st„llet, skall han hava
	den angripna saken inl†st i sju dagar.
013:051 Om han d†, n„r han p† sjunde dagen beser det angripna st„llet,
	finner att skadan har utbrett sig p† kl„dnaden, eller p† det
	v„vda eller virkade tyget, eller p† skinnet, vadhelst det vara
	m†, som „r f”rf„rdigat av skinnet, s† „r st„llet angripet av
	elakartad spet„lska; s†dant „r orent.
013:052 Och man skall br„nna upp kl„dnaden, eller det v„vda eller
	virkade tyget, vare sig det †r av ylle eller av linne, eller
	skinnsaken som „r angripen, vad det vara m†; ty det „r en
	elakartad spet„lska; allt s†dant skall br„nnas upp i eld.
013:053 Men om pr„sten, n„r han beser st„llet, finner att fl„cken icke
	har utbrett sig p† kl„dnaden, eller p† det v„vda eller virkade
	tyget, eller p† skinnsaken, vad det vara m†,
013:054 s† skall pr„sten bjuda att man tv†r den sak p† vilken det
	angripna st„llet finnes, och han skall f”r andra g†ngen hava den
	inl†st i sju dagar.
013:055 Om d† pr„sten, n„r han efter tvagningen beser det angripna
	st„llet, finner att det angripna st„llet icke har f”r„ndrat sitt
	utseende, s† „r en s†dan sak oren, om ock fl„cken icke vidare
	har utbrett sig; du skall br„nna upp den i eld; det „r en
	fr„tfl„ck, vare sig den sitter p† avigsidan eller p† r„tsidan.
013:056 Men om pr„sten, n„r han beser det angripna st„llet, finner att
	det efter tvagningen har bleknat, s† skall han riva bort det
	fr†n kl„dnaden eller skinnet, eller fr†n det v„vda eller virkade
	tyget.
013:057 Om likv„l sedan en fl„ck †ter visar sig p† kl„dnaden, eller p†
	det v„vda eller virkade tyget, eller p† skinnsaken, vad det vara
	m†, s† „r det spet„lska som har brutit ut; den sak p† vilken det
	angripna st„llet finnes skall du br„nna upp i eld.
013:058 Men om genom tvagningen fl„cken har g†tt bort p† kl„dnaden,
	eller p† det v„vda eller virkade tyget, eller p† skinnsaken, vad
	det vara m†, s† skall det f”r andra g†ngen tv†s, och s† bliver
	det rent.

013:059 Detta „r lagen om det som bliver angripet av spet„lska, antingen
	det „r en kl„dnad av ylle eller linne, eller det „r v„vt eller
	virkat tyg, eller n†gon skinnsak, vad det vara m† -- den lag
	efter vilken det skall f”rklaras rent eller orent.
014:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
014:002 Detta vare lagen om huru man skall f”rfara, n„r den som har haft
	spet„lska skall renas:

	Han skall f”ras till pr„sten;
014:003 och pr„sten skall g† ut utanf”r l„gret.  Om d† pr„sten, n„r han
	beser den spet„lske, finner att han „r botad fr†n den spet„lska
	varav han var angripen,
014:004 s† skall pr„sten bjuda att man f”r dens r„kning, som skall
	renas, tager tv† levande rena f†glar, cedertr„, rosenr”tt garn
	och isop.
014:005 Och pr„sten skall bjuda att man slaktar den ena f†geln ”ver ett
	lerk„rl med friskt vatten i.
014:006 Sedan skall han taga den levande f†geln, s† ock cedertr„et, det
	rosenr”da garnet och isopen, och detta alltsammans, j„mv„l den
	levande f†geln, skall han doppa i den f†gelns blod, som har
	blivit slaktad ”ver det friska vattnet.
014:007 Och han skall st„nka sju g†nger p† den som skall renas fr†n
	spet„lskan; och sedan han s† har renat honom, skall han slappa
	den levande f†geln fri ute p† marken.
014:008 Och den som skall renas skall tv† sina kl„der och raka av allt
	sitt h†r och bada sig i vatten, s† bliver han ren och f†r sedan
	g† in i l„gret.  Dock skall han stanna utanf”r sitt t„lt i sju
	dagar.
014:009 Och p† sjunde dagen skall han raka av allt sitt h†r, b†de
	huvudh†ret och sk„gget och ”gonbrynen: allt sitt h†r skall han
	raka av.  Och han skall tv† sina kl„der och bada sin kropp i
	vatten, s† bliver han ren.
014:010 Och p† †ttonde dagen skall han taga tv† felfria lamm av hank”n
	och ett †rsgammalt felfritt lamm av honk”n, s† ock tre
	tiondedels efa fint mj”l, begjutet med olja, till spisoffer, och
	d„rtill en log olja.
014:011 Och pr„sten som f”rr„ttar reningen skall st„lla den som skall
	renas och allt det andra fram inf”r HERRENS ansikte, vid
	ing†ngen till uppenbarelset„ltet.
014:012 Och pr„sten skall taga det ena lammet och offra det till ett
	skuldoffer, j„mte tillh”rande log olja, och vifta detta s†som
	ett viftoffer inf”r HERRENS ansikte.
014:013 Och man skall slakta lammet p† samma plats d„r man slaktar synd-
	och br„nnoffersdjuren, p† en helig plats; ty skuldoffret tillh”r
	pr„sten, likasom syndoffret; det „r h”gheligt.
014:014 Och pr„sten skall taga n†got av skuldoffrets blod, och d„rmed
	skall pr„sten bestryka h”gra ”rsnibben p† den som skall renas,
	s† ock tummen p† hans h”gra hand och stort†n p† hans h”gra fot.
014:015 Sedan skall pr„sten taga av tillh”rande log olja och gjuta i sin
	v„nstra hand,
014:016 och pr„sten skall doppa sitt h”gra pekfinger i oljan som han har
	i sin v„nstra hand och st„nka n†got av oljan med sitt finger sju
	g†nger inf”r HERRENS ansikte.
014:017 Och med det som bliver ”ver av oljan i hans hand skall pr„sten
	bestryka h”gra ”rsnibben p† den som skall renas, s† ock tummen
	p† hans h”gra hand och stort†n p† hans h”gra fot, ovanp†
	skuldoffersblodet.
014:018 Och det som sedan „r ”ver av oljan i pr„stens hand skall han
	gjuta p† dens huvud, som skall renas; s† skall pr„sten bringa
	f”rsoning f”r honom inf”r HERRENS ansikte.
014:019 D„refter skall pr„sten offra syndoffret och bringa f”rsoning f”r
	den som skall renas, s† att han bliver fri ifr†n sin orenhet;
	sedan skall han slakta br„nnoffersdjuret.
014:020 Och pr„sten skall offra br„nnoffret p† altaret och tillika
	spisoffret.  N„r s† pr„sten bringar f”rsoning f”r honom, d† bliver
	han ren.

014:021 Men om han „r fattig och icke kan anskaffa s† mycket, s† skall
	han taga allenast ett lamm till skuldoffer, och vifta det f”r
	att bringa f”rsoning f”r sig, och allenast en tiondedels efa
	fint mj”l, begjutet med olja, till spisoffer, och d„rtill en log
	olja,
014:022 s† ock tv† turturduvor eller tv† unga duvor, efter som han kan
	anskaffa; den ena skall vara till syndoffer, den andra till
	br„nnoffer.
014:023 Och han skall, f”r att f”rklaras ren, b„ra allt detta till
	pr„sten p† †ttonde dagen, till uppenbarelset„ltets ing†ng, inf”r
	HERRENS ansikte.
014:024 Och pr„sten skall taga skuldofferslammet och tillh”rande log
	olja, och detta skall pr„sten vifta s†som ett viftoffer inf”r
	HERRENS ansikte.
014:025 Och man skall slakta skuldofferslammet, och pr„sten skall taga
	av skuldoffrets blod och bestryka h”gra ”rsnibben p† den som
	skall renas, s† ock tummen p† hans h”gra hand och stort†n p†
	hans h”gra fot.
014:026 Sedan skall pr„sten gjuta n†got av oljan i sin v„nstra hand,
014:027 och pr„sten skall st„nka med sitt h”gra pekfinger n†got av oljan
	som han har i sin v„nstra hand sju g†nger inf”r HERRENS ansikte.
014:028 Och pr„sten skall med oljan som han har i sin hand bestryka
	h”gra ”rsnibben p† den som skall renas, s† ock tummen p† hans
	h”gra hand och stort†n p† hans h”gra fot, ovanp†
	skuldoffersblodet.
014:029 Och det som „r ”ver av oljan i pr„stens hand skall han gjuta p†
	dens huvud, som skall renas, till att bringa f”rsoning f”r honom
	inf”r HERRENS ansikte.
014:030 D„refter skall han offra den ena av turturduvorna eller av de
	unga duvorna, vad han nu har kunnat anskaffa;
014:031 efter som han har kunnat anskaffa: skall han offra den ena till
	syndoffer och den andra till br„nnoffer, tillika med
	spisoffret.  S† skall pr„sten bringa f”rsoning inf”r HERRENS
	ansikte f”r den som skall renas.

014:032 Detta „r lagen om den som har varit angripen av spet„lska, men
	icke kan anskaffa vad som r„tteligen h”r till hans rening.

014:033 Och HERREN talade till Mose och Aron och sade:

014:034 N„r I kommen in i Kanaans land, som jag vill giva eder till
	besittning, och jag l†ter n†got hus i det land I f†n till
	besittning bliva angripet av spet„lska,
014:035 s† skall husets „gare g† och anm„la det f”r pr„sten och s„ga:
	˝Det synes som om mitt hus vore angripet av spet„lska.˝
014:036 D† skall pr„sten bjuda att man, innan pr„sten g†r in f”r att
	bese det angripna st„llet, utrymmer huset, f”r att icke allt som
	„r i huset skall bliva orent.  Och d„refter skall pr„sten g† in
	f”r att bese huset.
014:037 Om han d†, n„r han beser det angripna st„llet, finner att det
	angripna st„llet p† husets v„gg bildar gr”naktiga eller
	r”daktiga f”rdjupningar, som visa sig l„gre „n den ”vriga
	v„ggen,
014:038 s† skall pr„sten g† ut ur huset, till d”rren p† huset, och
	st„nga huset f”r sju dagar.
014:039 Om d† pr„sten, n„r han p† sjunde dagen kommer igen och beser
	det, finner att fl„cken har utbrett sig p† husets v„gg,
014:040 s† skall pr„sten bjuda att man bryter ut de stenar som „ro
	angripna, och kastar dem utanf”r staden p† n†gon oren plats.
014:041 Men huset skall man skrapa ”verallt innantill och kasta det
	avskrapade murbruket utanf”r staden p† n†gon oren plats.
014:042 Och man skall taga andra stenar och s„tta in dem i de f”rras
	st„lle och taga annat murbruk och rappa huset d„rmed.
014:043 Om likv„l en fl„ck †ter kommer fram p† huset, sedan man har
	brutit ut stenarna, och sedan man har skrapat huset, och sedan
	det har blivit rappat,
014:044 s† skall pr„sten g† in och bese det, och om han d† finner att
	fl„cken har utbrett sig p† huset, s† „r detta en elakartad
	spet„lska p† huset, det „r orent.
014:045 Och man skall riva ned huset, med dess stenar och tr„virke och
	allt murbruk p† huset, och f”ra bort alltsammans utanf”r staden
	till n†gon oren plats.
014:046 Och om n†gon har g†tt in i huset under den tid det skulle vara
	st„ngt, s† skall han vara oren „nda till aftonen.
014:047 Och om n†gon har legat i huset, skall han tv† sina kl„der, och
	om n†gon har „tit i huset, skall ocks† han tv† sina kl„der.
014:048 Men om pr„sten, n„r han g†r in och beser huset, finner att
	fl„cken icke har utbrett sig p† huset, sedan det har blivit
	rappat, s† skall han f”rklara huset rent, ty d† „r det onda
	h„vt.

014:049 Och han skall till husets rening taga tv† f†glar, cedertr„,
	rosenr”tt garn och isop.
014:050 Och han skall slakta den ena f†geln ”ver ett lerk„rl med friskt
	vatten i.
014:051 Sedan skall han taga cedertr„et, isopen, det rosenr”da garnet
	och den levande f†geln, och doppa alltsammans i den slaktade
	f†gelns blod och det friska vattnet, och st„nka p† huset sju
	g†nger.
014:052 S† skall han rena huset med f†gelns blod och det friska vattnet
	och med den levande f†geln, cedertr„et, isopen och det rosenr”da
	garnet.
014:053 Och han skall sl„ppa den levande f†geln fri ute p† marken
	utanf”r staden.  N„r han s† bringar f”rsoning f”r huset, d†
	bliver det rent.

014:054 Detta „r lagen om allt slags spet„lskesjukdom och
	spet„lskeskorv,
014:055 om spet„lska p† kl„der och p† hus,
014:056 om upph”jningar p† huden, utslag och ljusa fl„ckar,
014:057 till undervisning om n„r n†got „r orent eller rent.  Detta „r
	lagen om spet„lska.
015:001 Och HERREN talade till Mose och Aron och sade:
015:002 Talen till Israels barn och s„gen till dem:

015:003 Om n†gon f†r flytning ur sitt k”tt, s† „r s†dan flytning
	oren.  Och ang†ende hans orenhet, medan flytningen varar, g„ller
	f”ljande: Evad hans k”tt avs”ndrar flytningen, eller det
	tillsluter sig f”r flytningen, s† „r han oren.
015:004 Allt varp† den sjuke ligger bliver orent, och allt varp† han
	sitter bliver orent.
015:005 Och den som kommer vid det varp† han har legat skall tv† sina
	kl„der och bada sig i vatten och vara oren „nda till aftonen.
015:006 Och den som s„tter sig p† n†got varp† den sjuke har suttit skall
	tv† sina kl„der och bada sig i vatten och vara oren „nda till
	aftonen.
015:007 Och den som kommer vid den sjukes kropp skall tv† sina kl„der
	och bada sig i vatten och vara oren „nda till aftonen.
015:008 Och om den sjuke spottar p† n†gon som „r ren, skall denne tv†
	sina kl„der och bada sig i vatten och vara oren „nda till
	aftonen.
015:009 Och allt varp† den sjuke sitter n„r han f„rdas n†gonst„des,
	bliver orent.
015:010 Och var och en som kommer vid n†got, vad det vara m†, som har
	legat under honom skall vara oren „nda till aftonen; och den som
	b„r bort n†got s†dant skall tv† sina kl„der och bada sig i
	vatten och vara oren „nda till aftonen.
015:011 Och var och en som den sjuke kommer vid, utan att hava sk”ljt
	sina h„nder i vatten, skall tv† sina kl„der och bada sig i
	vatten och vara oren „nda till aftonen.
015:012 Och ett lerk„rl som den sjuke kommer vid skall s”ndersl†s; men
	„r det ett tr„k„rl, skall det sk”ljas med vatten.

015:013 N„r den som har flytning bliver ren fr†n sin flytning, skall
	han, f”r att f”rklaras ren, r„kna sju dagar och d„refter tv†
	sina kl„der, och sedan skall han bada sin kropp i rinnande
	vatten, s† bliver han ren.
015:014 Och p† †ttonde dagen skall han taga sig tv† turturduvor eller
	tv† unga duvor och komma inf”r HERRENS ansikte, till
	uppenbarelset„ltets ing†ng, och giva dem †t pr„sten.
015:015 Och pr„sten skall offra dem, den ena till syndoffer och den
	andra till br„nnoffer; s† skall pr„sten bringa f”rsoning f”r
	honom inf”r HERRENS ansikte, till rening fr†n hans flytning.

015:016 Och om en man har haft s„desutgjutning, s† skall han bada hela
	sin kropp i vatten och vara oren „nda till aftonen.
015:017 Och allt slags kl„dnad och allt av skinn, varp† s†dan
	s„desutgjutning har skett, skall tv†s i vatten och vara orent
	„nda till aftonen.
015:018 Och n„r en man har legat hos en kvinna och s„desutgjutning har
	skett, s† skola de b†da bada sig i vatten och vara orena „nda
	till aftonen.

015:019 Och n„r en kvinna har sin flytning, i det att blod avg†r ur
	hennes k”tt, skall hon vara oren i sju dagar, och var och en som
	kommer vid henne skall vara oren „nda till aftonen.
015:020 Och allt varp† hon ligger under sin m†nadsrening bliver orent,
	och allt varp† hon sitter bliver orent.
015:021 Och var och en som kommer vid det varp† hon har legat skall tv†
	sina kl„der och bada sig i vatten och vara oren „nda till
	aftonen.
015:022 Och var och en som kommer vid n†got varp† hon har suttit skall
	tv† sina kl„der och bada sig i vatten och vara oren „nda till
	aftonen.
015:023 Och om n†gon sak l„gges p† det varp† hon har legat eller suttit,
	och n†gon d† kommer vid denna sak, s† skall han vara oren „nda
	till aftonen.
015:024 Och om en man ligger hos henne, och n†got av hennes m†nadsfl”de
	kommer p† honom, skall han vara oren i sju dagar, och allt varp†
	han ligger bliver orent.

015:025 Och om en kvinna har blodfl”de under en l„ngre tid, utan att det
	„r hennes m†nadsrening, eller om hon har fl”de ut”ver tiden f”r
	sin m†nadsrening, s† skall om henne, s† l„nge hennes orena fl”de
	varar, g„lla detsamma som under hennes m†nadsreningstid; hon „r
	oren.
015:026 Om allt varp† hon ligger, s† l„nge hennes fl”de varar, skall
	g„lla detsamma som om det varp† hon ligger under sin
	m†nadsrening; och allt varp† hon sitter bliver orent, likasom
	under hennes m†nadsrening.
015:027 Och var och en som kommer vid n†got av detta bliver oren; han
	skall tv† sina kl„der och bada sig i vatten och vara oren „nda
	till aftonen.

015:028 Men om hon bliver ren fr†n sitt fl”de, skall hon r„kna sju dagar
	och sedan vara ren.
015:029 Och p† †ttonde dagen skall hon taga sig tv† turturduvor eller
	tv† unga duvor och b„ra dem till pr„sten, till
	uppenbarelset„ltets ing†ng.
015:030 Och pr„sten skall offra den ena till syndoffer och den andra
	till br„nnoffer; s† skall pr„sten bringa f”rsoning f”r henne
	inf”r HERRENS ansikte, till rening fr†n hennes orena fl”de.
015:031 S† skolen I bevara Israels barn fr†n orenhet, p† det att de icke
	m† d” i sin orenhet, om de orena mitt tabernakel, som st†r mitt
	ibland dem.

015:032 Detta „r lagen om den som har flytning och om den som har
	s„desutgjutning, s† att han d„rigenom bliver oren,
015:033 och om den kvinna som har sin m†nadsrening, och om den som har
	n†gon flytning, evad det „r man eller kvinna, s† ock om en man
	som ligger hos en oren kvinna.
016:001 Och HERREN talade till Mose, sedan Arons tv† s”ner voro d”da, de
	b†da som tr„ffats av d”den, n„r de tr„dde fram inf”r HERRENS
	ansikte.
016:002 Och HERREN sade till Mose:

	S„g till din broder Aron att han icke p† vilken tid som helst
	f†r g† in i helgedomen innanf”r f”rl†ten, framf”r n†dastolen som
	„r ovanp† arken, p† det att han icke m† d”; ty i molnskyn vill
	jag uppenbara mig ”ver n†dastolen.
016:003 S† skall f”rfaras, n„r Aron skall g† in i helgedomen: Han skall
	taga en ungtjur till syndoffer och en v„dur till br„nnoffer;
016:004 han skall ikl„da sig en helig livkl„dnad av linne och hava
	benkl„der av linne ”ver sitt k”tt, och han skall omgjorda sig
	med ett b„lte av linne och vira en huvudbindel av linne om sitt
	huvud; detta „r de heliga kl„derna, och innan han ikl„der sig
	dem, skall han bada sin kropp i vatten.
016:005 Och av Israels barns menighet skall han mottaga tv† bockar till
	syndoffer och en v„dur till br„nnoffer.
016:006 Och Aron skall f”ra fram sin egen syndofferstjur och bringa
	f”rsoning f”r sig och sitt hus.
016:007 Sedan skall han taga de tv† bockarna och st„lla dem inf”r
	HERRENS ansikte, vid ing†ngen till uppenbarelset„ltet.
016:008 Och Aron skall draga lott om de tv† bockarna: en lott f”r HERREN
	och en lott f”r Asasel.
016:009 Och den bock som lotten best„mmer †t HERREN skall Aron f”ra fram
	och offra till syndoffer.
016:010 Men den bock som lotten best„mmer †t Asasel skall st„llas
	levande inf”r HERRENS ansikte, f”r att f”rsoning m† bringas f”r
	honom, p† det att han m† sl„ppas fri ut till Asasel i ”knen.

016:011 Aron skall allts† f”ra fram sin syndofferstjur och bringa
	f”rsoning f”r sig och sitt hus, han skall slakta sin
	syndofferstjur.
016:012 Sedan skall han taga ett fyrfat fullt med gl”d fr†n altaret som
	st†r inf”r HERRENS ansikte, och fylla sina h„nder med st”tt
	v„lluktande r”kelse; och han skall b„ra in detta innanf”r
	f”rl†ten.
016:013 Och r”kelsen skall han l„gga p† elden inf”r HERRENS ansikte, s†
	att ett moln av r”kelse skyler n†dastolen, ovanp†
	vittnesb”rdet, p† det att han icke m† d”.
016:014 Och han skall taga av tjurens blod och st„nka med sitt finger
	framtill p† n†dastolen; och framf”r n†dastolen skall han st„nka
	blodet sju g†nger med sitt finger.
016:015 Sedan skall han slakta folkets syndoffersbock och b„ra in hans
	blod innanf”r f”rl†ten; och han skall g”ra med hans blod s†som
	han gjorde med tjurens blod: han skall t„nka d„rmed p†
	n†dastolen och framf”r n†dastolen.
016:016 S† skall han bringa f”rsoning f”r helgedomen och rena den fr†n
	Israels barns orenheter och ”vertr„delser, vad de „n m† hava
	syndat.  Och p† samma s„tt skall han g”ra ned
	uppenbarelset„ltet, som har sin plats hos dem mitt ibland deras
	orenheter.
016:017 Och ingen m„nniska f†r vara i uppenbarelset„ltet, fr†n den stund
	p† han g†r in f”r att bringa f”rsoning i helgedomen, „nda till
	dess han har g†tt ut.  S† skall han bringa f”rsoning f”r sig och
	sitt hus och f”r Israels hela f”rsamling.
016:018 Sedan skall han g† ut till altaret som st†r inf”r HERRENS
	ansikte och bringa f”rsoning f”r det; han skall taga av tjurens
	blod och av bockens blod och stryka p† altarets horn runt
	omkring,
016:019 och han skall st„nka blodet d„rp† med sitt finger sju g†nger,
	och rena och helga det fr†n Israels barns orenheter.
016:020 N„r han s† har fullbordat f”rsoningen f”r helgedomen,
	uppenbarelset„ltet och altaret, skall han f”ra fram den levande
	bocken.
016:021 Och Aron skall l„gga b†da sina h„nder p† den levande bockens
	huvud, och bek„nna ”ver honom Israels barns alla missg„rningar
	och alla deras ”vertr„delser, vad de „n m† hava syndat; han
	skall l„gga dem p† bockens huvud och genom en man som h†lles
	redo d„rtill sl„ppa honom ut i ”knen.
016:022 S† skall bocken b„ra alla deras missg„rningar p† sig ut i
	vildmarken; man skall sl„ppa bocken ute i ”knen.

016:023 D„refter skall Aron g† in i uppenbarelset„ltet och taga av sig
	linnekl„derna, som han hade ikl„tt sig n„r han gick in i
	helgedomen; och han skall l„mna dem d„r.
016:024 Och han skall bada sin kropp i vatten p† en helig plats och
	ikl„da sig sina vanliga kl„der; sedan skall han g† ut och offra
	sitt eget br„nnoffer och folkets br„nnoffer och bringa f”rsoning
	f”r sig och f”r folket.
016:025 Och fettet av syndoffersdjuret skall han f”rbr„nna p† altaret.
016:026 Men den som sl„ppte bocken ut till Asasel skall tv† sina kl„der
	och bada sin kropp i vatten; d„refter f†r han g† in i l„gret.
016:027 Och syndofferstjuren och syndoffersbocken, vilkas blod blev
	inburet f”r att bringa f”rsoning i helgedomen, skola f”ras bort
	utanf”r l„gret, och man skall br„nna upp dem i eld med deras hud
	och k”tt och orenlighet.
016:028 Och den som br„nner upp detta skall tv† sina kl„der och bada sin
	kropp i vatten; d„refter f†r han g† in i l„gret.

016:029 Och detta skall vara f”r eder en ev„rdlig stadga: I sjunde
	m†naden, p† tionde dagen i m†naden, skolen I sp„ka eder och icke
	g”ra n†got arbete, varken inf”dingen eller fr„mlingen som bor
	ibland eder.
016:030 Ty p† den dagen skall f”rsoning bringas f”r eder, till att rena
	eder; fr†n alla edra synder skolen I renas inf”r HERRENS
	ansikte.
016:031 En vilosabbat skall den vara f”r eder, och I skolen d† sp„ka
	eder.  Detta skall vara en ev„rdlig stadga.
016:032 Och den pr„st, som har blivit smord och mottagit handfyllning
	till att vara pr„st i sin faders st„lle skall bringa denna
	f”rsoning; han skall ikl„da sig linnekl„derna, de heliga
	kl„derna,
016:033 och han skall bringa f”rsoning f”r det allraheligaste och
	f”rsoning f”r uppenbarelset„ltet och altaret, och han skall
	bringa f”rsoning f”r pr„sterna och allt folket i f”rsamlingen.

016:034 Detta skall vara f”r eder en ev„rdlig stadga, att f”rsoning
	skall bringas f”r Israels barn, till rening fr†n alla deras
	synder, en g†ng om †ret.

	Och han gjorde s†som HERREN hade bjudit Mose.

017:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
017:002 Tala till Aron och hans s”ner och alla Israels barn och s„g till
	dem Detta „r vad HERREN har bjudit och sagt:

017:003 Om n†gon av Israels hus, i l„gret eller utanf”r l„gret, slaktar
	ett f„kreatur eller ett lamm eller en get,
017:004 utan att f”ra fram djuret till uppenbarelset„ltets ing†ng f”r
	att framb„ra det s†som en offerg†va †t HERREN framf”r HERRENS
	tabernakel, s† skall detta tillr„knas den mannen s†som
	blodskuld, ty blod har han utgjutit, och den mannen skall
	utrotas ur sitt folk.
017:005 D„rf”r skola Israels barn f”ra sina slaktdjur, som de pl„ga
	slakta ute p† marken, fram till HERREN, till uppenbarelset„ltets
	ing†ng, till pr„sten, och d„r slakta dem s†som tackoffer †t
	HERREN.
017:006 Och pr„sten skall st„nka blodet p† HERRENS altare, vid ing†ngen
	till uppenbarelset„ltet, och f”rbr„nna fettet till en
	v„lbehaglig lukt f”r HERREN.
017:007 Och de skola icke mer offra sina slaktoffer †t de onda andar som
	de i trol”s avf„llighet l”pa efter.  Detta skall vara en ev„rdlig
	stadga f”r dem fr†n sl„kte till sl„kte.

017:008 Och du skall s„ga till dem:

	Om n†gon av Israels hus, eller av fr„mlingarna som bo ibland
	dem, offrar ett br„nnoffer eller ett slaktoffer
017:009 och icke f”r det fram till uppenbarelset„ltets ing†ng f”r att
	offra det †t HERREN, s† skall den mannen utrotas ur sin sl„kt.

017:010 Och om n†gon av Israels hus, eller av fr„mlingarna som bo ibland
	dem, f”rt„r n†got blod, s† skall jag v„nda mitt ansikte mot
	honom som f”rt„r blodet och utrota honom ur hans folk.
017:011 Ty allt k”tts sj„l „r i blodet, och jag har givit eder det till
	altaret, till att bringa f”rsoning f”r edra sj„lar; ty blodet „r
	det som bringar f”rsoning, genom sj„len som „r d„ri.
017:012 D„rf”r s„ger jag till Israels barn: Ingen av eder skall f”rt„ra
	blod; och fr„mlingen som bor ibland eder skall icke heller
	f”rt„ra blod.

017:013 Och om n†gon av Israels barn, eller av fr„mlingarna som bo
	ibland dem, f„ller ett villebr†d av fyrfotadjur eller en f†gel,
	s†dant som f†r „tas, s† skall han l†ta blodet rinna ut och
	”vert„cka det med jord.
017:014 Ty s† „r det med allt k”tts sj„l, att blodet „r det som
	inneh†ller sj„len; d„rf”r s„ger jag till Israels barn: I skolen
	icke f”rt„ra n†got k”tts blod.  Ty blodet „r allt k”tts sj„l; var
	och en som f”rt„r det skall utrotas.
017:015 Och var och en som „ter ett sj„lvd”tt eller ihj„lrivet djur,
	evad han „r inf”ding eller fr„mling, skall tv† sina kl„der och
	bada sig i vatten och vara oren „nda till aftonen; d† bliver han
	ren.
017:016 Men om han icke tv†r sina kl„der och icke badar sin kropp kommer
	han att b„ra p† missg„rning.
018:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
018:002 Tala till Israels barn och s„g till dem:

	Jag „r HERREN, eder Gud.
018:003 I skolen icke g”ra s†som man g”r i Egyptens land, d„r I haven
	bott.  Ej heller skolen I g”ra s†som man g”r i Kanaans land, dit
	jag vill f”ra eder; I skolen icke vandra efter deras stadgar.
018:004 Efter mina r„tter skolen I g”ra och mina stadgar skolen I h†lla,
	och skolen vandra efter dem.  Jag „r HERREN, eder Gud.
018:005 Ja, I skolen h†lla mina stadgar och r„tter, ty den m„nniska som
	g”r efter dem skall leva genom dem.  Jag „r HERREN.

018:006 Ingen bland eder skall komma vid n†gon kvinna som †r hans n„ra
	blodsf”rvant och blotta hennes blygd.  Jag „r HERREN.
018:007 Du skall icke blotta din faders blygd genom att blotta din
	moders blygd; hon „r din moder, du skall icke blotta hennes
	blygd.
018:008 Du skall icke blotta n†gon annan kvinnas blygd, som „r din
	faders hustru, ty det „r din faders blygd.
018:009 Du skall icke blotta din systers blygd, evad hon „r din faders
	dotter eller din moders dotter, evad hon „r f”dd hemma eller
	f”dd ute.
018:010 Du skall icke blotta din sondotters eller din dotterdotters
	blygd, ty det „r din egen blygd.
018:011 Du skall icke blotta din faders hustrus dotters blygd, ty hon „r
	av din faders sl„kt, hon „r din syster.
018:012 Du skall icke blotta din faders systers blygd; hon „r din faders
	n„ra blodsf”rvant.
018:013 Du skall icke blotta din moders systers blygd, ty hon „r din
	moders n„ra blodsf”rvant.
018:014 Du skall icke blotta din faders broders blygd: vid hans hustru
	skall du icke komma; hon „r din faders syster.
018:015 Du skall icke blotta din sv„rdotters blygd; hon „r din sons
	hustru, hennes blygd skall du icke blotta.
018:016 Du skall icke blotta din broders hustrus blygd, ty det „r din
	broders blygd.
018:017 Du skall icke blotta en kvinnas blygd och tillika hennes
	dotters; du skall icke heller taga till hustru hennes sondotter
	eller dotterdotter och blotta dennas blygd, de „ro ju n„ra
	blodsf”rvanter; s†dant vore en sk„ndlighet.
018:018 Och du skall icke till hustru taga en kvinna j„mte hennes
	syster, s† att du uppv„cker fiendskap mellan dem, i det att du
	blottar den enas blygd och tillika den andras, medan den f”rra
	lever.

018:019 Du skall icke komma vid en kvinna och blotta hennes blygd, n„r
	hon „r oren under sin m†nadsrening.
018:020 Med din n„stas hustru skall du icke beblanda dig, s† att du
	genom henne bliver oren.
018:021 Du skall icke giva n†gon av dina avkomlingar till offer †t
	Molok; du skall icke ohelga din Guds namn.  Jag „r HERREN.
018:022 Du skall icke ligga hos en man s†som man ligger hos en kvinna;
	det „r en styggelse.
018:023 Du skall icke beblanda d„r med n†got djur, s† att du genom detta
	bliver oren.  Och ingen kvinna skall hava att skaffa med n†got
	djur, s† att hon beblandar sig d„rmed; det „r en
	vederstygglighet.

018:024 I skolen icke orena eder med n†got av allt detta, ty med allt
	s†dant hava de hedningar orenat sig, som jag f”rdriver f”r eder.
018:025 D„rigenom har landet blivit orenat, och jag har p† det hems”kt
	dess missg„rning, s† att landet har utspytt sina inbyggare.
018:026 S† h†llen d† I mina stadgar och r„tter, och ingen av eder, evad
	han „r inf”ding eller en fr„mling som bor ibland eder, m† g”ra
	n†gon av alla dessa styggelser.
018:027 Ty alla dessa styggelser hava landets inbyggare, som hava varit
	d„r f”re eder, bedrivit, s† att landet har blivit orenat.
018:028 G”ren intet s†dant, p† det att landet icke m† utspy eder, om I
	s† orenen det, likasom det utspyr det folk som har bott d„r f”re
	eder.
018:029 Ty var och en som g”r n†gon av alla dessa styggelser skall
	utrotas ur sitt folk, ja, var och en som g”r s†dant.
018:030 Iakttagen d„rf”r vad jag har bjudit eder iakttaga, s† att I icke
	g”ren efter n†gon av de styggeliga stadgar som man har f”ljt
	f”re eder, och s† orenen eder genom dem.  Jag „r HERREN, eder
	Gud.
019:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
019:002 Tala till Israels barns hela menighet och s„g till dem:

	I skolen vara heliga, ty jag, HERREN, eder Gud, „r helig.
019:003 Var och en av eder frukte sin moder och sin fader.  Mina sabbater
	skolen I h†lla.  Jag „r HERREN, eder Gud.
019:004 I skolen icke v„nda eder till avgudar och icke g”ra eder gjutna
	gudar.  Jag „r HERREN, eder Gud.

019:005 N„r I viljen offra tackoffer †t HERREN, skolen I offra det p†
	s†dant s„tt att I bliven v„lbehagliga.
019:006 Samma dag I offren det skall det „tas, eller ock den f”ljande
	dagen; men det som bliver ”ver till tredje dagen skall br„nnas
	upp i eld.
019:007 Om det „tes p† tredje dagen, s† „r det en vederstygglighet; det
	bliver d† icke v„lbehagligt.
019:008 Den som „ter d„rav kommer att b„ra p† missg„rning, ty han har
	ohelgat det som var helgat †t HERREN, och han skall utrotas ur
	sin sl„kt.

019:009 N„r I inb„rgen sk”rden av edert land, skall du icke sk”rda
	intill yttersta kanten av din †ker, icke heller skall du g”ra
	n†gon axplockning efter din sk”rd.
019:010 Och i din ving†rd skall du icke g”ra n†gon eftersk”rd, och de
	avfallna druvorna i din ving†rd skall du icke plocka upp; du
	skall l„mna detta kvar †t den fattige och †t fr„mlingen.  Jag „r
	HERREN, eder Gud.

019:011 I skolen icke stj„la eller ljuga eller beg† n†got svek mot
	varandra.
019:012 I skolen icke sv„rja falskt vid mitt namn; d† ohelgar du din
	Guds namn.  Jag „r HERREN.
019:013 Du skall icke med or„tt avh„nda din n„sta n†got, eller taga
	n†got ifr†n honom med v†ld.  Du skall icke f”rh†lla dagakarlen
	hans l”n ”ver natten till morgonen.
019:014 Du skall icke uttala f”rbannelser ”ver en d”v, och f”r en blind
	skall du icke l„gga n†got varp† han kan falla; du skall frukta
	din Gud.  Jag „r HERREN.

019:015 I skolen icke g”ra or„tt i domen; du skall icke hava anseende
	till den ringes person, ej heller vara partisk f”r den m„ktige;
	du skall d”ma din n„sta r„tt.
019:016 Du skall icke g† med f”rtal bland dina fr„nder; du skall icke
	st† efter din n„stas blod.  Jag „r HERREN.
019:017 Du skall icke hava hat till din broder i ditt hj„rta, men v„l m†
	du tillr„ttavisa din n„sta, s† att du icke f”r hans skull kommer
	att b„ra p† synd.
019:018 Du skall icke h„mnas och icke hysa agg mot n†gon av ditt folk,
	utan du skall „lska din n„sta s†som dig sj„lv.  Jag „r HERREN.

019:019 Mina stadgar skolen I h†lla: Du skall icke l†ta tv† slags djur
	av din boskap para sig med varandra; din †ker skall du icke bes†
	med tv† slags s„d; en kl„dnad av tv† olika slags garn f†r icke
	komma p† dig.

019:020 Om en man har legat hos en kvinna och beblandat sig med henne,
	och hon „r tr„linna i en annan mans v†ld, och hon icke har
	blivit frik”pt eller frigiven, s† skola de straffas, men icke
	d”das, eftersom hon icke var fri.
019:021 Och han skall f”ra fram sitt skuldoffer inf”r HERREN, till
	uppenbarelset„ltets ing†ng, en skuldoffersv„dur.
019:022 N„r s† pr„sten medelst skuldoffersv„duren bringar f”rsoning f”r
	honom inf”r HERRENS ansikte f”r den synd han har beg†tt, d†
	bliver den synd han har beg†tt honom f”rl†ten.

019:023 N„r I kommen in i landet och planteren tr„d av olika slag med
	„tbar frukt, skolen I anse deras frukt s†som deras f”rhud.  I tre
	†r skolen I h†lla dem f”r oomskurna och icke „ta av dem;
019:024 men under det fj„rde †ret skall all deras frukt vara helgad till
	HERRENS lov,
019:025 och f”rst under det femte skolen I „ta deras frukt.  S† skolen I
	g”ra, f”r att de m† giva s† mycket st”rre avkastning †t
	eder.  Jag „r HERREN, eder Gud.

019:026 I skolen icke „ta n†got med blod i.  I skolen icke befatta eder
	med sp†dom eller teckentyderi.
019:027 I skolen icke rundklippa kanten av edert huvudh†r, ej heller
	skall du avstympa kanten av ditt sk„gg.
019:028 I skolen icke g”ra n†got m„rke p† eder kropp f”r n†gon d”d, ej
	heller br„nna in skrifttecken p† eder.  Jag „r HERREN.
019:029 Du skall icke ohelga din dotter med att l†ta henne bliva en
	sk”ka, p† det att icke landet m† f”rfalla i sk”kov„sende och
	bliva uppfyllt av sk„ndlighet.
019:030 Mina sabbater skolen I h†lla, och f”r min helgedom skolen I hava
	fruktan.  Jag „r HERREN.
019:031 I skolen icke v„nda eder till andar som tala genom besv„rjare
	eller sp†m„n.  S”ken icke s†dana, s† att I bliven orena genom
	dem.  Jag „r HERREN, eder Gud.

019:032 F”r ett gr†tt huvud skall du st† upp, och den gamle skall du
	„ra; du skall frukta din Gud.  Jag „r HERREN.

019:033 N„r en fr„mling bor hos eder i edert land, skolen I icke
	f”rtrycka honom.
019:034 Fr„mlingen som bor hos eder skall r„knas s†som en inf”ding bland
	eder, du skall „lska honom s†som dig sj„lv; I haven ju sj„lva
	varit fr„mlingar i Egyptens land.  Jag „r HERREN, eder Gud.
019:035 I skolen icke g”ra or„tt i domen, icke i fr†ga om m†tt, vikt
	eller m†l.
019:036 Riktig v†g, riktiga vikter, riktig efa, riktigt hin-m†tt skolen
	I hava.  Jag „r HERREN, eder Gud, som har f”rt eder ut ur
	Egyptens land.
019:037 S† skolen I nu h†lla alla mina stadgar och alla mina r„tter och
	g”ra efter dem.  Jag „r HERREN.
020:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
020:002 Du skall ock s„ga till Israels barn:

	Om n†gon av Israels barn, eller av fr„mlingarna som bo i Israel,
	giver n†gon av sina avkomlingar †t Molok, s† skall han straffas
	med d”den; folket i landet skall stena honom.
020:003 Och jag skall v„nda mitt ansikte mot den mannen och utrota honom
	ur hans folk, d„rf”r att han har givit en av sina avkomlingar †t
	Molok, och d„rmed orenat min helgedom och ohelgat mitt heliga
	namn.
020:004 Om folket i landet ser genom fingrarna med den mannen, n„r han
	giver en av sina avkomlingar †t Molok, s† att de icke d”da
	honom,
020:005 d† skall jag sj„lv v„nda mitt ansikte mot den mannen och mot
	hans sl„kt; och honom och alla dem som hava f”ljt honom och i
	trol”s avf„llighet lupit efter Molok skall jag utrota ur deras
	folk.
020:006 Och om n†gon v„nder sig till andar som tala genom besv„rjare
	eller sp†m„n, f”r att i trol”s avf„llighet l”pa efter dem, s†
	skall jag v„nda mitt ansikte mot honom och utrota honom ur hans
	folk.

020:007 S† skolen I nu h†lla eder heliga, och vara heliga; ty jag „r
	HERREN, eder Gud.
020:008 Och I skolen h†lla mina stadgar och g”ra efter dem.  Jag „r
	HERREN, som helgar eder.

020:009 Om n†gon uttalar f”rbannelser ”ver sin fader eller sin moder,
	skall han straffas med d”den; ”ver sin fader och sin moder har
	han uttalat f”rbannelser, blodskuld l†der vid honom.

020:010 Om n†gon beg†r „ktenskapsbrott med en annan mans hustru, om han
	beg†r „ktenskapsbrott med sin n„stas hustru, s† skola de
	straffas med d”den, b†de mannen och kvinnan som hava beg†tt
	„ktenskapsbrottet.
020:011 Om n†gon ligger hos en kvinna som „r hans faders hustru, s†
	blottar han sin faders blygd; de skola b†da straffas med d”den,
	blodskuld l†der vid dem.
020:012 Om n†gon ligger hos sin sv„rdotter, s† skola de b†da straffas
	med d”den; de hava bedrivit en vederstygglighet, blodskuld l†der
	vid dem.
020:013 Om en man ligger hos en annan man s†som man ligger hos en
	kvinna, s† g”ra de b†da en styggelse; de skola straffas med
	d”den, blodskuld l†der vid dem.
020:014 Om n†gon till hustru tager en kvinna och tillika hennes moder,
	s† „r det en sk„ndlighet; man skall br„nna upp b†de honom och
	dem i eld, f”r att icke n†gon sk„ndlighet m† finnas bland eder.
020:015 Om en man beblandar sig med n†got djur, s† skall han straffas
	med d”den, och djuret skolen I dr„pa.
020:016 Och om en kvinna kommer vid n†got djur och beblandar sig d„rmed,
	s† skall du dr„pa b†de kvinnan och djuret; de skola straffas med
	d”den, blodskuld l†der vid dem.
020:017 Om n†gon tager till hustru sin syster, sin faders dotter eller
	sin moders dotter, och ser hennes blygd och hon ser hans blygd,
	s† „r det en skamlig g„rning, och de skola utrotas inf”r sitt
	folks ”gon; han har blottat sin systers blygd, han b„r p†
	missg„rning.
020:018 Om n†gon ligger hos en kvinna som har sin m†nadsrening och
	blottar hennes blygd, i det att han avt„cker hennes brunn och
	hon blottar sitt blods brunn, s† skola de b†da utrotas ur sitt
	folk.
020:019 Du skall icke blotta din moders systers eller din faders systers
	blygd.  Ty den s† g”r avt„cker sin n„ra blodsf”rvants blygd; de
	komma att b„ra p† missg„rning.
020:020 Om n†gon ligger hos sin farbroders hustru, s† blottar han sin
	farbroders blygd; de komma att b„ra p† synd, barnl”sa skola de
	d”.
020:021 Om n†gon tager sin broders hustru, s† „r det en oren g„rning;
	han blottar d† sin broders blygd, barnl”sa skola de bliva.

020:022 S† skolen I nu h†lla alla mina stadgar och alla mina r„tter och
	stadgar och g”ra efter dem, f”r att landet icke m† utspy eder,
	det land dit jag vill f”ra eder, s† att I f†n bo d„r.
020:023 Och I skolen icke vandra efter det folks stadgar, som jag vill
	f”rdriva f”r eder; ty just d„rf”r att de hava bedrivit allt
	s†dant, har jag blivit led vid dem.
020:024 Och d„rf”r har jag sagt till eder I skolen besitta deras land,
	ty jag skall giva eder det till besittning, ett land som flyter
	av mj”lk och honung.  Jag „r HERREN, eder Gud, som har avskilt
	eder fr†n andra folk.

020:025 G”ren allts† skillnad mellan rena fyrfotadjur och orena, och
	mellan rena f†glar och orena, s† att I icke g”ren eder sj„lva
	till styggelse f”r de fyrfotadjurs eller f†glars skull eller f”r
	de kr„ldjurs, skull p† marken, som jag har avskilt, f”r att I
	skolen h†lla dem f”r orena.
020:026 I skolen vara mig heliga, ty jag, HERREN, „r helig, och jag har
	avskilt eder fr†n andra folk, f”r att I skolen h”ra mig till.

020:027 N„r n†gon, man eller kvinna, befattar sig med andebesv„rjelse
	eller sp†dom, skall denne straffas med d”den; man skall stena
	honom, blodskuld l†der vid honom.
021:001 Och HERREN sade till Mose: S„g till pr„sterna, Arons s”ner, s„g
	till dem s†:

	En pr„st f†r icke †draga sig orenhet genom n†gon d”d bland sina
	fr„nder,
021:002 utom genom sina n„rmaste blodsf”rvanter: sin moder, sin fader,
	sin dotter, sin broder; son, sin dotter, sin broder;
021:003 s† ock genom sin syster, om hon var jungfru och stod honom
	n„rmare och icke tillh”rde n†gon man, i s†dant fall m† han
	†draga sig orenhet genom henne.
021:004 Eftersom han „r en herre bland sina fr„nder, f†r han icke †draga
	sig orenhet och g”ra sig ohelig.
021:005 Pr„sterna skola icke raka n†gon del av sitt huvud skallig eller
	avraka kanten av sitt sk„gg eller rista n†got m„rke p† sin
	kropp.
021:006 De skola vara helgade †t sin Guds och m† icke ohelga sin Guds
	namn, ty de b„ra fram HERRENS eldsoffer sin Guds spis; d„rf”r
	skola de heliga.
021:007 Ingen av dem skall taga till hustru en sk”ka eller en van„rad
	kvinna, ej heller skall n†gon taga till hustru en kvinna som har
	blivit f”rskjuten av sin man, ty pr„sten „r helgad †t sin Gud.
021:008 D„rf”r skall du akta honom helig, ty han b„r fram din Guds spis;
	han skall vara dig helig, ty jag, HERREN, som helgar eder, „r
	helig.
021:009 Om en pr„sts dotter ohelgar sig genom sk”kolevnad, s† ohelgar
	hon sin fader; hon skall br„nnas upp i eld.

021:010 Den som „r ”verstepr„st bland sina br”der, den p† vilkens huvud
	sm”rjelseoljan har blivit utgjuten, och som har mottagit
	handfyllning till att ikl„da sig pr„stkl„derna, han skall icke
	hava sitt h†r oordnat, ej heller riva s”nder sina kl„der;
021:011 och han skall icke g† in till n†gon d”d; icke ens genom sin
	fader eller genom sin moder f†r han †draga sig orenhet.
021:012 Och ur helgedomen skall han icke g† ut, p† det att han icke m†
	ohelga sin Guds helgedom, ty hans Guds sm”rjelseolja, varmed han
	har blivit invigd, „r p† honom.  Jag „r HERREN.
021:013 Till hustru skall han taga en kvinna som „r jungfru.
021:014 En „nka eller en f”rskjuten hustru eller en van„rad kvinna, en
	sk”ka -- en s†dan f†r han icke taga, utan en jungfru bland sina
	fr„nder skall han taga till hustru,
021:015 f”r att han icke m† ohelga sin livsfrukt bland sina fr„nder; ty
	jag „r HERREN, som helgar honom.

021:016 Och HERREN talade till Mose och sade:
021:017 Tala till Aron och s„g: Av dina avkomlingar i kommande sl„kten
	skall ingen som har n†got lyte tr„da fram f”r att framb„ra sin
	Guds spis.
021:018 Ingen skall tr„da fram, som har n†got lyte, varken en blind
	eller en halt, eller en som har lyte i ansiktet, eller som har
	n†gon lem f”r stor,
021:019 ingen som har brutit arm eller ben,
021:020 ingen som „r puckelryggig eller f”rkrympt, eller som har fel p†
	”gat, eller som har skabb eller annat utslag, eller som „r
	sn”pt.
021:021 Av pr„sten Arons avkomlingar skall ingen som har n†got lyte g†
	fram f”r att framb„ra HERRENS eldsoffer; han har ett lyte, han
	skall icke g† fram f”r att framb„ra sin Guds spis.
021:022 Sin Guds spis m† han „ta, b†de det som „r h”gheligt och det som
	„r heligt,
021:023 men eftersom han har ett lyte, skall han icke g† in till
	f”rl†ten, ej heller skall han g† fram till altaret, p† det att
	han icke m† ohelga mina heliga ting; ty jag „r HERREN, som
	helgar dem.

021:024 Och Mose talade detta till Aron och hans s”ner och alla Israels
	barn.
022:001 Och HERREN talade till Mose och sade:

022:002 Tala till Aron och hans s”ner och s„g att de skola h†lla sig
	ifr†n de heliga g†vor som Israels barn b„ra fram †t mig, p† det
	att de icke m† ohelga mitt heliga namn.  Jag „r HERREN.
022:003 S„g till dem: Om i kommande sl„kten n†gon av edra avkomlingar,
	medan orenhet l†der vid honom, kommer vid de heliga g†vor som
	Israels barn b„ra fram †t HERREN, s† skall han utrotas ur min
	†syn Jag „r HERREN.
022:004 Om n†gon av Arons avkomlingar „r spet„lsk eller har flytning,
	skall han icke „ta av de heliga g†vorna, f”rr„n han har blivit
	ren; ej heller den som kommer vid n†gon som har blivit oren
	genom en d”d, eller den som har haft s„desutgjutning;
022:005 ej heller den som kommer vid n†got slags sm†djur genom vilket
	man bliver oren, eller vid en m„nniska genom vilken man bliver
	oren, p† vad s„tt denna „n m† hava blivit oren.
022:006 Den som kommer vid n†got s†dant, han skall vara oren „nda till
	aftonen, och skall icke „ta av de heliga g†vorna, f”rr„n han har
	badat sin kropp i vatten.
022:007 Men n„r solen har g†tt ned, „r han ren, och sedan m† han „ta av
	de heliga g†vorna, ty det „r hans spis.
022:008 Ett sj„lvd”tt eller ihj„lrivet djur skall han icke „ta, s† att
	han d„rigenom bliver oren.  Jag „r HERREN.
022:009 De skola iakttaga vad jag har bjudit dem iakttaga, p† det att de
	icke f”r det heligas skull m† komma att b„ra p† synd och tr„ffas
	av d”den d„rf”r att de ohelga det.  Jag „r HERREN, som helgar
	dem.

022:010 Ingen fr„mmande f†r „ta av det heliga; en inhysesman hos pr„sten
	eller en hans legodr„ng skall icke „ta av det heliga.
022:011 Men n„r en pr„st har k”pt en tr„l f”r sina penningar, m† denne
	„ta d„rav, s† ock den tr„l som „r f”dd i hans hus; dessa m† „ta
	av hans spis.
022:012 N„r en pr„sts dotter har blivit en fr„mmande mans hustru, skall
	hon icke „ta av det heliga som gives till offerg„rd.
022:013 Men om en pr„sts dotter har blivit „nka eller blivit f”rskjuten,
	och hon „r utan livsfrukt, och hon s† kommer †ter till sin
	faders hus och „r d„r s†som i sin ungdom, d† m† hon „ta av sin
	faders spis; men ingen fr„mmande f†r „ta d„rav.
022:014 Och om n†gon oupps†tligen „ter av det heliga, skall han l„gga
	femtedelen d„rtill och giva pr„sten ers„ttning f”r det heliga.
022:015 Pr„sterna skola icke ohelga de heliga g†vorna, det som Israels
	barn g”ra s†som g„rd †t HERREN,
022:016 och d„rigenom draga ”ver dem missg„rning och skuld, n„r de „ta
	av deras heliga g†vor; ty jag „r HERREN, som helgar dem.

022:017 Och HERREN talade till Mose och sade:
022:018 Tala till Aron och hans s”ner och alla Israels barn och s„g till
	dem: Om n†gon av Israels hus eller av fr„mlingarna i Israel vill
	offra n†got offer, vare sig det „r ett l”ftesoffer eller ett
	frivilligt offer som de vilja offra †t HERREN s†som br„nnoffer,
	s† skolen I g”ra det p† s†dant s„tt att I bliven v„lbehagliga;
022:019 offret skall vara ett felfritt handjur, av f„kreaturen eller av
	f†ren eller av getterna;
022:020 I skolen icke d„rtill taga ett djur som har n†got lyte, ty genom
	ett s†dant bliven I icke v„lbehagliga.
022:021 Och n„r n†gon vill offra ett tackoffer †t HERREN av f„kreaturen
	eller av sm†boskapen, vare sig det g„ller att fullg”ra ett
	l”fte, eller det g„ller ett frivilligt offer, d† skall det vara
	felfritt far att bliva v„lbehagligt; intet lyte f†r finnas
	d„rp†.
022:022 Det som „r blint eller brutet eller stympat eller s†rigt, eller
	det som har skabb eller annat utslag s†dant skolen I icke offra
	†t HERREN; eldsoffer av s†dant skolen I icke l„gga p† altaret †t
	HERREN.
022:023 Ett djur av f„kreaturen eller av sm†boskapen, som har n†gon lem
	f”r stor eller f”r liten, m† du v„l offra s†som frivilligt
	offer, men s†som l”ftesoffer bliver det icke v„lbehagligt.
022:024 Och I skolen icke offra †t HERREN n†got som har blivit sn”pt
	genom kl„mning eller krossning eller avslitning eller
	utsk„rning; s†dant skolen I icke g”ra i edert land.
022:025 Icke heller av en utl„nnings hand skolen I mottaga och offra
	s†dana djur till eder Guds spis, ty de „ro skadade, de hava ett
	lyte; genom s†dana bliven I icke v„lbehagliga.

022:026 Och HERREN talade till Mose och sade:

022:027 N„r en kalv eller ett f†r eller en get har blivit f”dd, skall
	djuret dia sin moder i sju dagar.  Men allt ifr†n den †ttonde
	dagen „r det v„lbehagligt s†som eldsoffersg†va †t HERREN.
022:028 I skolen icke slakta n†got djur, vare sig av f„kreaturen eller
	av sm†boskapen, p† samma dag som dess avf”da.

022:029 N„r I viljen offra ett lovoffer †t HERREN, skolen I offra det p†
	s†dant s„tt att I bliven v„lbehagliga.
022:030 Det skall „tas samma dag; I skolen icke l„mna n†got d„rav kvar
	till f”ljande morgon.  Jag „r HERREN.

022:031 I skolen h†lla mina bud och g”ra efter dem.  Jag „r HERREN.

022:032 I skolen icke ohelga mitt heliga namn, ty jag vill bliva helgad
	bland Israels barn.  Jag „r HERREN, som helgar eder,
022:033 han som har f”rt eder ut ur Egyptens land, f”r att jag skall
	vara eder Gud.  Jag „r HERREN.
023:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
023:002 Tala till Israels barn och s„g till dem:

	Dessa „ro HERRENS h”gtider, vilka I skolen utlysa s†som heliga
	sammankomster; mina h”gtider „ro dessa:
023:003 Sex dagar skall arbete g”ras, men p† sjunde dagen „r vilosabbat,
	en dag f”r helig sammankomst; intet arbete skolen I d† g”ra.  Det
	„r HERRENS sabbat, var I „n „ren bosatta.

023:004 Dessa „ro HERRENS h”gtider, de heliga sammankomster som I skolen
	utlysa p† best„mda tider:
023:005 I f”rsta m†naden, p† fjortonde dagen i m†naden, vid aftontiden,
	„r HERRENS p†sk.
023:006 Och p† femtonde dagen i samma m†nad „r HERRENS osyrade br”ds
	h”gtid; d† skolen I „ta osyrat br”d, i sju dagar.
023:007 P† den f”rsta dagen skolen I h†lla en helig sammankomst; ingen
	arbetssyssla skolen I d† g”ra.
023:008 Och I skolen offra eldsoffer †t HERREN i sju dagar.  P† den
	sjunde dagen skall †ter h†llas en helig sammankomst; ingen
	arbetssyssla skolen I d† g”ra.

023:009 Och HERREN talade till Mose och sade:
023:010 Tala till Israels barn och s„g till dem:

	N„r I kommen in i det land som jag vill giva eder, och I
	inb„rgen dess sk”rd, d† skolen I b„ra till pr„sten den k„rve som
	„r f”rstlingen av eder sk”rd.
023:011 Och den k„rven skall han vifta inf”r HERRENS ansikte, f”r att I
	m†n bliva v„lbehagliga; dagen efter sabbaten skall pr„sten vifta
	den.
023:012 Och p† den dag d† I l†ten vifta k„rven skolen I offra ett
	felfritt †rsgammalt lamm till br„nnoffer †t HERREN,
023:013 och s†som spisoffer d„rtill tv† tiondedels efa fint mj”l,
	begjutet med olja, ett eldsoffer †t HERREN till en v„lbehaglig
	lukt, och s†som drickoffer d„rtill en fj„rdedels hin vin.
023:014 Och intet av det nya, varken br”d eller rostade ax eller korn av
	gr”nskuren s„d, skolen I „ta f”rr„n p† denna samma dag, icke
	f”rr„n I haven burit fram offerg†van †t eder Gud.  Detta skall
	vara en ev„rdlig stadga f”r eder fr†n sl„kte till sl„kte, var I
	„n „ren bosatta.

023:015 Sedan skolen I r„kna sju fulla veckor fr†n dagen efter sabbaten,
	fr†n den dag d† I buren fram viftoffersk„rven;
023:016 femtio dagar skolen I r„kna intill dagen efter den sjunde
	sabbaten; d† skolen I b„ra fram ett offer av den nya gr”dan †t
	HERREN.
023:017 Fr†n de orter d„r I bon skolen I b„ra fram viftoffersbr”d, tv†
	kakor av tv† tiondedels efa fint mj”l, bakade med surdeg: en
	f”rstlingsg†va †t HERREN.
023:018 Och j„mte br”det skolen I f”ra fram sju felfria †rsgamla lamm,
	en ungtjur och tv† v„durar, till att offras s†som br„nnoffer †t
	HERREN, med tillh”rande spisoffer och drickoffer: ett eldsoffer
	till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN.
023:019 D„rtill skolen I offra en bock till syndoffer och tv† †rsgamla
	lamm till tackoffer.
023:020 Och pr„sten skall vifta dem s†som ett viftoffer inf”r HERRENS
	ansikte, j„mte f”rstlingsbr”den som b„ras fram tillika med de
	b†da lammen de skola vara helgade †t HERREN och tillh”ra
	pr„sten.
023:021 Och till denna samma dag skolen I utlysa en helig sammankomst
	att h†llas av eder; ingen arbetssyssla skolen I d† g”ra.  Detta
	skall vara en ev„rdlig stadga f”r eder fr†n sl„kte till sl„kte,
	var I „n „ren bosatta.

023:022 Och n„r I inb„rgen sk”rden av edert land, skall du icke sk”rda
	intill yttersta kanten av din †ker, icke heller skall du g”ra
	n†gon axplockning efter din sk”rd, du skall l„mna detta kvar †t
	den fattige och †t fr„mlingen.  Jag „r HERREN, eder Gud.

023:023 Och HERREN talade till Mose och sade:
023:024 Tala till Israels barn och s„g: I sjunde m†naden, p† f”rsta
	dagen i m†naden, skolen I h†lla sabbatsvila, en h”gtid med
	basunklang, till att bringa eder i †minnelse inf”r HERREN, en
	helig sammankomst.
023:025 Ingen arbetssyssla skolen I d† g”ra, och I skolen offra
	eldsoffer †t HERREN.

023:026 Och HERREN talade till Mose och sade:
023:027 Men p† tionde dagen i samma sjunde m†nad „r f”rsoningsdagen; d†
	skolen I h†lla en helig sammankomst, och I skolen d† sp„ka eder;
	och I skolen offra eldsoffer †t HERREN.
023:028 Och I skolen intet arbete g”ra p† denna samma dag, ty det „r en
	f”rsoningsdag, d† f”rsoning bringas f”r eder inf”r HERRENS, eder
	Guds, ansikte.
023:029 Och var och en som icke sp„ker sig p† denna samma dag skall
	utrotas ur sin sl„kt.
023:030 Och var och en som g”r n†got arbete p† denna samma dag, honom
	skall jag f”rg”ra ur hans folk.
023:031 Intet arbete skolen I d† g”ra Detta skall vara en ev„rdlig
	stadga f”r eder fr†n sl„kte till sl„kte, var I „n „ren bosatta.
023:032 En vilosabbat skall den vara f”r eder, och I skolen d† sp„ka
	eder.  P† nionde dagen i m†naden, om aftonen, skolen I h†lla
	denna eder sabbatsvila, fr†n afton till afton.

023:033 Och HERREN talade till Mose och sade:
023:034 Tala till Israels barn och s„g:

	P† femtonde dagen i samma sjunde m†nad „r HERRENS
	l”vhyddoh”gtid, i sju dagar.
023:035 P† den f”rsta dagen skall man h†lla en helig sammankomst; ingen
	arbetssyssla skolen I d† g”ra.
023:036 I sju dagar skolen I offra eldsoffer †t HERREN.  P† den †ttonde
	dagen skolen I h†lla en helig sammankomst och skolen offra
	eldsoffer †t HERREN.  D† „r h”gtidsf”rsamling; ingen arbetssyssla
	skolen I d† g”ra.

023:037 Dessa „ro HERRENS h”gtider, vilka I skolen utlysa s†som heliga
	sammankomster, och p† vilka I skolen offra eldsoffer †t HERREN,
	br„nnoffer och spisoffer, slaktoffer och drickoffer, var dag de
	f”r den dagen best„mda offren --
023:038 detta f”rutom HERRENS sabbater, och f”rutom edra ”vriga g†vor,
	och f”rutom alla edra l”ftesoffer, och f”rutom alla frivilliga
	offer som I given †t HERREN.

023:039 Men p† femtonde dagen i sjunde m†naden, n„r I inb„rgen
	avkastningen av landet, skolen I fira HERRENS h”gtid, i sju
	dagar.  P† den f”rsta dagen „r sabbatsvila, p† den †ttonde dagen
	„r ock sabbatsvila.
023:040 Och I skolen p† den f”rsta dagen taga frukt av edra sk”naste
	tr„d, kvistar av palmer och grenar av lummiga tr„d och av
	piltr„d, och skolen s† vara glada i sju dagar inf”r HERRENS,
	eder Guds, ansikte.

023:041 I skolen fira denna h”gtid s†som en HERRENS h”gtid sju dagar om
	†ret.  Detta skall vara en ev„rdlig stadga f”r eder fr†n sl„kte
	till sl„kte; i sjunde m†naden skolen I fira den.
023:042 D† skolen I bo i l”vhyddor i sju dagar; alla de som „ro
	inf”dingar i Israel skola bo i l”vhyddor,
023:043 f”r att edra efterkommande m† veta huru jag l„t Israels barn bo
	i l”vhyddor, n„r jag f”rde dem ut ur Egyptens land Jag „r
	HERREN, eder Gud.

023:044 Och Mose talade till Israels barn om dessa HERRENS h”gtider.
024:001 Och HERREN talade till Mose och sade:

024:002 Bjud Israels barn att b„ra till dig ren olja, av st”tta oliver,
	till ljusstaken, s† att lamporna dagligen kunna s„ttas upp.
024:003 Utanf”r den f”rl†t som h„nger framf”r vittnesb”rdet, i
	uppenbarelset„ltet, skall Aron best„ndigt sk”ta den, fr†n
	aftonen till morgonen, inf”r HERRENS ansikte.  Detta skall vara
	en ev„rdlig stadga f”r eder fr†n sl„kte till sl„kte.
024:004 Lamporna p† den gyllene ljusstaken skall han best„ndigt sk”ta
	inf”r HERRENS ansikte.

024:005 Och du skall taga fint mj”l och d„rav baka tolv kakor; var kaka
	skall inneh†lla tv† tiondedels efa.
024:006 Och du skall l„gga upp dem i tv† rader, sex i var rad, p† det
	gyllene bordet inf”r HERRENS ansikte.
024:007 Och p† vardera raden skall du l„gga ren r”kelse, f”r att denna
	m† utg”ra sj„lva altaroffret av br”den, ett eldsoffer †t
	HERREN.
024:008 Sabbatsdag efter sabbatsdag skall man best„ndigt l„gga upp dem
	inf”r HERRENS ansikte: en g„rd av Israels barn, till ett evigt
	f”rbund.
024:009 De skola tillh”ra Aron och hans s”ner och skola „tas av dem p†
	en helig plats, ty de „ro h”gheliga och „ro hans ev„rdliga r„tt
	av HERRENS eldsoffer.

024:010 Och en man som var son till en israelitisk kvinna, men till
	fader hade en egyptisk man, gick ut bland Israels barn; och den
	israelitiska kvinnans son och en israelitisk man kommo i tr„ta
	med varandra i l„gret.
024:011 Och den israelitiska kvinnans son sm„dade Namnet och h„dade.
	D† f”rde de honom fram till Mose.  Och hans moder hette Selomit,
	dotter till Dibri, av Dans stam.
024:012 Och de satte honom i f”rvar, f”r att de skulle f† hans dom
	best„md efter HERRENS befallning.
024:013 Och HERREN talade till Mose och sade:
024:014 F”r ut h„daren utanf”r l„gret; sedan m† alla som h”rde det l„gga
	sina h„nder p† hans huvud, och m† s† hela menigheten stena
	honom.
024:015 Och till Israels barn skall du tala och s„ga: Om n†gon h„dar sin
	Gud, kommer han att b„ra p† synd.
024:016 Och den som sm„dar HERRENS namn skall straffas med d”den; hela
	menigheten skall stena honom.  Evad det „r en fr„mling eller en
	inf”ding som sm„dar Namnet, skall han d”das.

024:017 Om n†gon sl†r ihj„l n†gon m„nniska, skall han straffas med
	d”den;
024:018 och den som sl†r ihj„l ett boskapsdjur skall ers„tta det: liv
	f”r liv.
024:019 Och om n†gon v†llar att hans n„sta f†r ett lyte, s† skall man
	g”ra mot honom s†som han sj„lv har gjort:
024:020 bruten lem f”r bruten lem, ”ga f”r ”ga, tand f”r tand; samma
	lyte han har v†llat att en annan fick skall han sj„lv f†.
024:021 Den som sl†r ihj„l ett boskapsdjur skall ers„tta det, och den
	som sl†r ihj„l en m„nniska skall d”das.
024:022 En och samma lag skall g„lla f”r eder, den skall g„lla lika v„l
	f”r fr„mlingen som f”r inf”dingen; ty jag „r HERREN, eder Gud.

024:023 Och Mose talade detta till Israels barn; och de f”rde ut h„daren
	utanf”r l„gret och stenade honom.  Allts† gjorde Israels barn
	s†som HERREN hade bjudit Mose.

025:001 Och HERREN talade till Mose p† Sinai berg och sade:
025:002 Tala till Israels barn och s„g till dem:

	N„r I kommen in i det land som jag vill giva eder, skall landet
	h†lla sabbat †t HERREN.
025:003 I sex †r skall du bes† din †ker, och i sex †r sk„ra din ving†rd
	och inb„rga avkastningen av landet,
025:004 men under det sjunde †ret skall landet hava vilosabbat, en
	HERRENS sabbat; d† skall du icke bes† din †ker och icke sk„ra
	din ving†rd.
025:005 Vad som v„xer upp av spills„den efter din sk”rd skall du icke
	sk”rda, och de druvor som v„xa p† dina oskurna vintr„d skall du
	icke avb„rga.  Det skall vara ett sabbatsvilans †r f”r landet.
025:006 Och vad landets sabbat „nd† giver skolen I hava till f”da: du
	sj„lv, din tj„nare och din tj„narinna, din dagl”nare och din
	inhysesman, de som bo hos dig.
025:007 Din boskap och de vilda djuren i ditt land skola ock hava sin
	f”da av all dess avkastning.

025:008 Och du skall r„kna sju †rsveckor, det „r sju g†nger sju †r, s†
	att tiden f”r de sju †rsveckorna bliver fyrtionio †r.
025:009 D† skall du i sjunde m†naden, p† tionde dagen i m†naden, l†ta
	bl†sa i larmbasun; p† f”rsoningsdagen skolen I bl†sa i basun
	”ver hela edert land.
025:010 Och I skolen helga det femtionde †ret och utropa frihet i landet
	f”r alla dess inbyggare.  Det skall vara ett jubel†r f”r eder;
	var och en av eder skall d† †terf† sin arvsbesittning, var och
	en av eder skall †terf† sin sl„ktegendom.
025:011 Ett jubel†r skall detta femtionde †r vara f”r eder; d† skolen I
	icke s† n†got, och vad som d† v„xer upp av spills„den skolen I
	icke sk”rda, och I skolen d† icke avb„rga edra oskurna vintr„d.
025:012 Ty det „r ett jubel†r; heligt skall det vara f”r eder.  Fr†n
	sj„lva marken skolen I h„mta eder f”da, av dess avkastning.

025:013 Under ett s†dant jubel†r skall var och en av eder †terf† sin
	arvsbesittning.
025:014 Om I allts† s„ljer n†got †t eder n„sta eller k”pen n†got av eder
	n„sta, skolen I icke g”ra varandra or„tt:
025:015 efter antalet †r fr†n jubel†ret skall du betala din n„sta, efter
	antalet †rsgr”dor skall han f† betalning av dig.
025:016 Alltefter som †ren „ro flera skall du betala h”gre pris, och
	alltefter som †ren „ro f„rre skall du betala l„gre pris; ty ett
	visst antal gr”dor „r det han s„ljer till dig.
025:017 I skolen icke g”ra varandra or„tt du skall frukta din Gud; ty
	jag „r HERREN, eder Gud.
025:018 Och I skolen g”ra efter mina stadgar, och mina r„tter skolen I
	h†lla och skolen g”ra efter dem; d† skolen I bo trygga i landet.
025:019 Och landet skall giva sin frukt, s† att I haven nog att „ta, och
	I skolen bo trygga d„ri.
025:020 Och om I fr†gen: ˝Vad skola vi „ta under det sjunde †ret, om vi
	icke f† s† och icke f† inb„rga v†r gr”da?˝,
025:021 s† m†n I veta att jag skall bjuda min v„lsignelse komma ”ver
	eder under det sj„tte †ret, s† att det giver gr”da f”r de tre
	†ren.
025:022 Och „nnu n„r I under det †ttonde †ret s†n, skolen I hava av den
	gamla gr”dan att „ta; „nda till dess att gr”dan p† det nionde
	†ret har kommit in, skolen I hava gammalt att „ta.

025:023 N„r I s„ljen jord, skolen I icke s„lja den f”r ev„rdlig tid, ty
	landet „r mitt; I „ren ju fr„mlingar och g„ster hos mig.
025:024 I hela det land I f†n till besittning skolen I medgiva r„tt att
	†terb”rda jordegendom.
025:025 Om din broder r†kar i armod och s„ljer n†got av sin
	arvsbesittning, s† m† hans n„rmaste b”rdeman komma till honom
	och †terb”rda det brodern har s†lt.
025:026 Och om n†gon icke har n†gon b”rdeman, men han sj„lv kommer i
	tillf„lle att anskaffa vad som beh”ves f”r att †terb”rda,
025:027 s† skall han r„kna efter, huru m†nga †r som hava f”rflutit ifr†n
	f”rs„ljningen, och betala l”sen f”r de †terst†ende †ren †t den
	man till vilken han s†lde, och han skall s† †terf† sin
	besittning.
025:028 Men om han icke f”rm†r anskaffa vad som beh”ves till att betala
	honom, s† skall det han har s†lt f”rbliva i k”parens hand intill
	jubel†ret.  Men p† jubel†ret skall det fr†ntr„das, och han skall
	d† †terf† sin besittning.

025:029 Om n†gon s„ljer ett boningshus i en stad som „r omgiven med
	murar, s† skall han hava r„tt att †terb”rda det innan ett †r har
	f”rflutit, sedan han s†lde det; hans r„tt att †terb”rda det „r
	d† inskr„nkt till viss tid.
025:030 Men om det icke har blivit †terb”rdat, f”rr„n hela †ret „r ute,
	s† skall huset, om det ligger i en stad som „r omgiven med
	murar, f”rbliva k”parens och hans efterkommandes egendom f”r
	ev„rdlig tid; det skall d† icke fr†ntr„das p† jubel†ret.
025:031 Men hus i s†dana byar som icke hava murar omkring sig skola
	r„knas till landets †kermark; de skola kunna †terb”rdas, och p†
	jubel†ret skola de fr†ntr„das.
025:032 Dock skola leviterna inom de st„der som „ro deras arvsbesittning
	hava ev„rdlig r„tt att †terb”rda husen i st„derna
025:033 Ocks† om n†gon annan av leviterna inl”ser det s†lda huset i den
	stad d„r han har sin besittning, skall det dock fr†ntr„das p†
	jubel†ret; ty husen i levitst„derna „ro leviternas
	arvsbesittning bland Israels barn.
025:034 Och ett f„lt som „r utmark omkring n†gon av deras st„der f†r
	icke s„ljas, ty det „r deras ev„rdliga besittning.

025:035 Om din broder r†kar i armod och kommer p† obest†nd hos dig, s†
	skall du taga dig an honom; s†som en fr„mling eller en
	inhysesman skall han f† leva hos dig.
025:036 Du skall icke ockra p† honom eller taga r„nta, ty du skall
	frukta din Gud, och du skall l†ta din broder leva hos dig.
025:037 Du skall icke l„mna honom dina penningar p† ocker eller l„mna
	honom av dina livsmedel mot r„nta.
025:038 Jag „r HERREN, eder Gud, som har f”rt eder ut ur Egyptens land,
	f”r att giva eder Kanaans land och vara eder Gud.

025:039 Om din broder r†kar i armod hos dig och s„ljer sig †t dig, skall
	du icke l†ta honom g”ra tr„larbete;
025:040 s†som en dagl”nare och en inhysesman skall han vara hos dig;
	intill jubel†ret skall han tj„na hos dig.
025:041 D† skall du giva honom fri, honom sj„lv och hans barn med honom;
	och han skall †terf† sin sl„ktegendom, sin f„dernebesittning
	skall han †terf†.
025:042 Ty de „ro mina tj„nare, som jag har f”rt ut ur Egyptens land; de
	skola icke s„ljas s†som man s„ljer tr„lar.
025:043 Du skall icke med h†rdhet bruka din makt ”ver dem; du skall
	frukta din Gud.
025:044 Men om du vill skaffa dig en verklig tr„l eller tr„linna, s†
	skall du k”pa en s†dan tr„l eller tr„linna fr†n hedningarna som
	bo runt omkring eder.
025:045 I m†n ock k”pa s†dana ibland barnen till inhysesm„nnen som bo
	hos eder och bland personer av deras sl„kt, som I haven hos
	eder, och som „ro f”dda i edert land; s†dana skola f”rbliva eder
	egendom.
025:046 Och dem m†n I hava att l„mna s†som arv †t edra barn efter eder,
	till egendom och besittning; dem kunnen I hava till tr„lar
	ev„rdligen.  Men ibland edra br”der, Israels barn, skall ingen
	med h†rdhet bruka sin makt ”ver den andre.

025:047 Om en fr„mling eller en inhysesman hos dig kommer till v„lst†nd,
	och en din broder r†kar i armod hos honom och s„ljer sig †t
	fr„mlingen som bor inhyses hos dig, eller eljest †t n†gon som
	tillh”r en fr„mlingssl„kt,
025:048 s† skall han sedan, efter det att han har s†lt sig, kunna l”sas
	ut; n†gon av hans br”der m† l”sa honom;
025:049 eller ock m† hans farbroder eller hans farbroders son l”sa
	honom, eller m† n†gon annan n„ra blodsf”rvant av hans sl„kt l”sa
	honom; eller om han kommer i tillf„lle d„rtill, m† han sj„lv
	l”sa sig.
025:050 D„rvid skall han, j„mte den som har k”pt honom, r„kna efter,
	huru l†ng tid som har f”rflutit ifr†n det †r d† han s†lde sig †t
	honom till jubel†ret; och det pris f”r vilket han s†ldes skall
	uppskattas efter †rens antal; hans arbetstid hos honom skall
	ber„knas till samma v„rde som en dagl”nares.
025:051 Om „nnu m†nga †r „ro kvar, skall han s†som l”sen f”r sig betala
	en motsvarande del av det penningbelopp som han k”ptes f”r.
025:052 Om d„remot allenast f† †r †terst† till jubel†ret, s† skall han
	r„kna efter detta, sig till godo, och betala l”sen f”r sig efter
	antalet av sina †r.
025:053 S†som en dagl”nare som „r lejd f”r †r skall man behandla honom
	ingen m† inf”r dina ”gon med h†rdhet bruka sin makt ”ver honom.
025:054 Men om han icke bliver l”st p† n†got av de n„mnda s„tten, s†
	skall han p† jubel†ret givas fri, han sj„lv och hans barn med
	honom.
025:055 Ty Israels barn „ro mina tj„nare; de „ro mina tj„nare, som jag
	har f”rt ut ur Egyptens land.  Jag „r HERREN, eder Gud.
026:001 I skolen icke g”ra eder n†gra av gudar, ej heller uppresa †t
	eder n†got bel„te eller n†gon stod, eller upps„tta i edert land
	stenar med inhuggna bilder, f”r att tillbedja vid dem; ty jag „r
	HERREN, eder Gud.
026:002 Mina sabbater skolen I h†lla, och f”r min helgedom skolen I hava
	fruktan.  Jag „r HERREN.

026:003 Om I vandren efter mina stadgar och h†llen mina bud och g”ren
	efter dem,
026:004 s† skall jag giva eder regn i r„tt tid, s† att jorden giver sin
	gr”da och tr„den p† marken b„ra sin frukt.
026:005 Och tr”sktiden skall hos eder r„cka intill vinb„rgningen, och
	vinb„rgningen skall r„cka intill s†ningstiden, och I skolen hava
	br”d nog att „ta och skolen bo trygga i edert land.
026:006 Och jag skall skaffa frid i landet, och I skolen f† ro, och
	ingen skall f”rskr„cka eder.  Jag skall g”ra slut p† vilddjuren i
	landet, och intet sv„rd skall g† fram genom edert land.
026:007 I skolen jaga edra fiender framf”r eder, och de skola falla f”r
	edra sv„rd.
026:008 Fem av eder skola jaga hundra framf”r sig, och hundra av eder
	skola jaga tiotusen, och edra fiender skola falla f”r edra
	sv„rd.
026:009 Och jag skall v„nda mig till eder och g”ra eder fruktsamma och
	f”r ”ka eder, och jag skall uppr„tth†lla mitt f”rbund med eder.
026:010 Och gammal gr”da, som l„nge har legat inne, skolen I hava att
	„ta; I skolen n”dgas skaffa den gamla undan f”r den nya.
026:011 Och jag skall uppresa min boning mitt ibland eder, och min sj„l
	skall icke f”rsm† eder.
026:012 Jag skall vandra mitt ibland eder och vara eder Gud, och I
	skolen vara mitt folk.
026:013 Jag „r HERREN, eder Gud, som f”rde eder ut ur Egyptens land, f”r
	att I icke skullen vara tr„lar d„r; och jag har brutit s”nder
	edert ok och l†tit eder g† med uppr„tt huvud.

026:014 Men om I icke h”ren mig och icke g”ren efter alla dessa bud,
026:015 om I f”rkasten mina stadgar, och om edra sj„lar f”rsm† mina
	r„tter, s† att I icke g”ren efter alla mina bud, utan bryten
	mitt f”rbund,
026:016 d† skall ock jag handla p† samma s„tt mot eder: jag skall
	hems”ka eder med f”rskr„ckliga olyckor, med t„rande sjukdom och
	feber, s† att edra ”gon f”rsm„kta och eder sj„l f”rtvinar; och I
	skolen f”rg„ves s† eder s„d, ty edra fiender skola „ta den.
026:017 Jag skall v„nda mitt ansikte mot eder, och I skolen bliva slagna
	av edra fiender; och de som hata eder skola r†da ”ver eder, och
	I skolen fly, om ock ingen f”rf”ljer eder.

026:018 Om I, detta oaktat, icke h”ren mig, s† skall jag tukta eder
	sjufalt v„rre f”r edra synders skull.
026:019 Jag skall krossa eder stolta makt.  Jag skall l†ta eder himmel
	bliva s†som j„rn och eder jord s†som koppar.
026:020 Och eder m”da skall vara f”rspilld, ty eder jord skall icke giva
	sin gr”da, och tr„den i landet skola icke b„ra sin frukt.

026:021 Om I „nd† vandren mig emot och icke viljen h”ra mig, s† skall
	jag sl† eder sjufalt v„rre, s†som edra synder f”rtj„na.
026:022 Jag skall s„nda ”ver eder vilddjur, som skola d”da edra barn och
	f”rd„rva eder boskap och minska edert eget antal, s† att edra
	v„gar bliva ”de.

026:023 Om I, detta oaktat, icke l†ten varna eder av mig, utan vandren
	mig emot,
026:024 s† skall ocks† jag vandra eder emot och sl† eder sjufalt f”r
	edra synders skull.
026:025 Jag skall l†ta eder drabbas av ett h„mndesv„rd, som skall h„mnas
	mitt f”rbund, och I skolen n”dgas f”rsamla eder i st„derna; men
	d„r skall jag s„nda pest bland eder, och I skolen bliva givna i
	fiendehand.
026:026 Jag skall s† f”rd„rva edert livsuppeh„lle, att edert br”d skall
	kunna bakas i en enda ugn av tio kvinnor, och edert br”d skall
	l„mnas ut efter vikt, och n„r I „ten, skolen I icke bliva m„tta.

026:027 Om I, detta oaktat, icke h”ren mig, utan vandren mig emot,
026:028 s† skall ocks† jag i vrede vandra eder emot och tukta eder
	sjufalt f”r edra synders skull.
026:029 I skolen n”dgas „ta edra s”ners k”tt och „ta edra d”ttrars k”tt.
026:030 Jag skall ”del„gga edra offerh”jder och utrota edra solstoder;
	jag skall kasta edra d”da kroppar p† edra el„ndiga avgudars d”da
	kroppar, ty min sj„l skall f”rsm† eder.
026:031 Och jag skall g”ra edra st„der till ruiner och f”r”da edra
	helgedomar, och jag skall icke mer med v„lbehag k„nna lukten av
	edra offer.
026:032 Jag skall sj„lv ”del„gga landet, s† att edra fiender, som bo
	d„ri, skola h„pna d„r”ver.
026:033 Men eder skall jag f”rstr” bland hedningarna, och jag skall
	f”rf”lja eder med draget sv„rd; s† skall edert land bliva en
	”demark, och edra st„der skola bliva ruiner.

026:034 D† skall landet f† gottg”relse f”r sina sabbater, d†, under hela
	den tid det ligger ”de och I „ren i edra fienders land.  Ja, d†
	skall landet h†lla sabbat och giva gottg”relse f”r sina
	sabbater.
026:035 Hela den tid det ligger ”de skall det h†lla sabbat och f† den
	vila det icke fick p† edra sabbater, d† I bodden d„ri.
026:036 Och †t dem som bliva kvar av eder skall jag giva f”rsagda
	hj„rtan i deras fienders l„nder, s† att de jagas p† flykten av
	ett prasslande l”v som r”res av vinden, och fly, s†som flydde de
	f”r sv„rd, och falla, om ock ingen f”rf”ljer dem.
026:037 Och de skola stupa p† varandra, likasom f”r sv„rd, om ock ingen
	f”rf”ljer dem.  Ja, I skolen icke kunna h†lla st†nd mot edra
	fiender.
026:038 I skolen f”rg†s bland hedningarna, och edra fienders land skall
	f”rt„ra eder.
026:039 Och de som bliva kvar av eder skola f”rsm„kta i edra fienders
	land, genom sin egen missg„rning, och f”rsm„kta tillika genom
	sina f„ders missg„rning, likasom dessa hava gjort.

026:040 Och de skola n”dgas bek„nna den missg„rning de sj„lva hava
	beg†tt, och den deras f„der hava beg†tt, genom att handla
	trol”st mot mig, och huru de hava vandrat mig emot
026:041 -- varf”r ocks† jag m†ste vandra dem emot och f”ra dem bort i
	deras fienders land -- ja, d† skola deras oomskurna hj„rtan
	n”dgas ”dmjuka sig, d† skola de f† umg„lla sin missg„rning.
026:042 Och d† skall jag t„nka p† mitt f”rbund med Jakob, d† skall jag
	ock t„nka p† mitt f”rbund med Isak och p† mitt f”rbund med
	Abraham, och p† landet skall jag t„nka.
026:043 Ty landet m†ste bliva ”vergivet av dem och s† f† gottg”relse f”r
	sina sabbater genom att bliva ”de n„r folket „r borta, och
	sj„lva skola de f† umg„lla sin missg„rning, d„rf”r, ja, d„rf”r
	att de f”rkastade mina r„tter, och d„rf”r att deras sj„lar
	f”rsm†dde mina stadgar.
026:044 Men detta oaktat skall jag, medan de „ro i sina fienders land,
	icke s† f”rkasta eller f”rsm† dem, att jag f”rg”r dem och bryter
	mitt f”rbund med dem; ty jag „r HERREN, deras Gud.
026:045 Nej, till fromma f”r dem skall jag t„nka p† f”rbundet med
	f”rf„derna, som jag f”rde ut ur Egyptens land, inf”r
	hedningarnas ”gon, p† det att jag skulle vara deras Gud.  Jag „r
	HERREN.

026:046 Dessa „ro de stadgar och r„tter och lagar som HERREN fastst„llde
	mellan sig och Israels barn, p† Sinai berg genom Mose.
027:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
027:002 Tala till Israels barn och s„g till dem:

	Om n†gon skall fullg”ra ett l”fte, ett s†dant varvid du har att
	best„mma v„rdet p† personer som lovas †t HERREN, s† g„ller
	f”ljande:
027:003 Om v„rdet skall best„mmas f”r en man som „r mellan tjugu och
	sextio †r gammal, s† skall du best„mma detta till femtio siklar
	silver, efter helgedomssikelns vikt.
027:004 Om fr†gan g„ller en kvinna, s† skall du best„mma v„rdet till
	trettio siklar.
027:005 Om fr†gan g„ller n†gon som „r mellan fem †r och tjugu †r gammal,
	s† skall det v„rde du best„mmer vara f”r mank”n tjugu siklar och
	f”r kvinnk”n tio siklar.
027:006 Om fr†gan g„ller n†gon som „r mellan en m†nad och fem †r gammal,
	s† skall det v„rde du best„mmer vara f”r mank”n fem siklar
	silver och f”r kvinnk”n tre siklar silver.
027:007 Om fr†gan g„ller n†gon som „r sextio †r gammal eller d„rut”ver,
	s† skall det v„rde du best„mmer vara, om det „r en man, femton
	siklar, men f”r en kvinna skall det vara tio siklar.
027:008 Žr n†gon i s†dant armod att han icke kan betala det v„rde du
	best„mmer, s† skall han st„llas fram inf”r pr„sten, och pr„sten
	skall d† best„mma ett v„rde f”r honom; efter vad den som har
	gjort l”ftet kan anskaffa skall pr„sten best„mma v„rdet f”r
	honom.

027:009 Om fr†gan g„ller boskap, av de lag man f†r b„ra fram s†som offer
	†t HERREN, s† skall allt s†dant, n„r man har givit det †t
	HERREN, vara heligt;
027:010 man skall icke utv„xla eller utbyta det, vare sig ett b„ttre mot
	ett s„mre eller ett s„mre mot ett b„ttre.  Om n†gon likv„l
	utbyter ett djur mot ett annat, s† skall b†de det f”rra och det
	som har blivit l„mnat i utbyte vara heligt.
027:011 Men om fr†gan g„ller n†got slags orent djur, ett s†dant som man
	icke f†r b„ra fram s†som offer †t HERREN, s† skall djuret
	st„llas fram inf”r pr„sten;
027:012 och pr„sten skall best„mma dess v„rde, alltefter som det „r
	b„ttre eller s„mre.  S†som du -- pr„sten -- best„mmer det, s†
	skall det vara.
027:013 Och om „garen vill l”sa djuret, s† skall han till det v„rde du
	har best„mt l„gga femtedelen av v„rdet.

027:014 Om n†gon helgar sitt hus, f”r att det skall vara helgat †t
	HERREN, s† skall pr„sten best„mma dess v„rde, alltefter som det
	„r b„ttre eller s„mre.  S†som pr„sten best„mmer dess v„rde, s†
	skall det f”rbliva.
027:015 Och om den som har helgat sitt hus vill l”sa det, s† skall han
	till det v„rde i penningar du har best„mt l„gga femtedelen
	d„rav; d† bliver det hans.

027:016 Om n†gon helgar †t HERREN ett stycke †ker av sin arvsbesittning
	s† skall du best„mma dess v„rde efter uts„det d„rp†: mot var
	homer uts„deskorn skola svara femtio siklar silver.
027:017 Om han helgar sin †ker „nda fr†n jubel†ret, s† skall det
	f”rbliva vid det v„rde du best„mmer.
027:018 Men om han helgar sin †ker efter jubel†ret, d† skall pr„sten †t
	honom ber„kna penningv„rdet efter antalet av de †r som †terst†
	till n„sta jubel†r; och ett motsvarande avdrag skall g”ras p†
	det v„rde du f”rut har best„mt.
027:019 Och om den som har helgat †kern vill l”sa den, s† skall han till
	det v„rde i penningar du har best„mt l„gga femtedelen d„rav; d†
	f”rbliver den hans.
027:020 Om han icke l”ser †kern, men s„ljer den †t n†gon annan, s† f†r
	†kern sedan icke l”sas,
027:021 utan n„r †kern fr†ntr„des p† jubel†ret, skall den vara helgad †t
	HERREN, likasom en tillspillogiven †ker; hans arvsbesittning
	tillfaller d† pr„sten.

027:022 Om n†gon helgar †t HERREN en †ker som han har k”pt, en som icke
	h”r till hans arvsbesittning,
027:023 s† skall pr„sten †t honom r„kna ut beloppet av det best„mda
	v„rdet intill jubel†ret; och han skall samma dag erl„gga detta
	v„rde, som du har best„mt; det skall vara helgat †t HERREN.
027:024 Men p† jubel†ret skall †kern †terg† till den av vilken den har
	blivit k”pt, och vilkens arvejord den „r.
027:025 Och n„r du best„mmer n†got v„rde, skall det alltid best„mmas i
	helgedomssiklar, sikeln r„knad till tjugu gera.

027:026 Men det som „r f”rstf”tt ibland boskap, och som tillh”r HERREN
	redan s†som f”rstf”tt, det skall ingen helga; vare sig det „r
	ett djur av f„kreaturen eller ett djur av sm†boskapen, tillh”r
	det redan HERREN
027:027 Men om fr†gan g„ller n†got orent djur, s† skall man l”sa det
	efter det v„rde du best„mmer och l„gga femtedelen av v„rdet
	d„rtill.  Om det icke l”ses, s† skall det s„ljas efter det v„rde
	du best„mmer.

027:028 Och om fr†gan g„ller n†got tillspillogivet, vad n†gon har givit
	till spillo †t HERREN av sin egendom, det m† vara en m„nniska
	eller ett boskapsdjur eller den †ker som „r hans arvsbesittning,
	s† f†r s†dant varken s„ljas eller l”sas; allt tillspillogivet „r
	h”gheligt och tillh”r HERREN.
027:029 En m„nniska som har blivit tillspillogiven f†r aldrig l”sas; en
	s†dan m†ste d”das.

027:030 Och all tionde av jorden, vare sig av s„den p† jorden eller av
	tr„dens frukt, tillh”r HERREN; den „r helgad †t HERREN.
027:031 Om n†gon vill l”sa n†got av sin tionde, s† skall han l„gga
	femtedelen av v„rdet d„rtill.
027:032 Och vad betr„ffar tionde av f„kreatur eller av sm†boskap, allt
	som g†r under herdestaven, s† skall av allt detta vart tionde
	djur vara helgat †t HERREN;
027:033 man skall icke efterforska om det „r b„ttre eller s„mre, och man
	f†r icke utbyta det.  Om n†gon likv„l utbyter djuret, s† skall
	b†de detta och det som har blivit l„mnat i utbyte vara heligt;
	det f†r icke l”sas.
027:034 Dessa „ro de bud som HERREN p† Sinai berg gav Israels barn genom
	Mose.



Book 04 Fj„rde Mosebok (Numeri) (4 Mos.)


001:001 Och HERREN talade till Mose i Sinais ”ken, i uppenbarelset„ltet,
	p† f”rsta dagen i andra m†naden av det andra †ret efter deras
	utt†g ur Egyptens land; han sade:
001:002 ˝R„knen antalet av Israels barn, deras hela menighet, efter
	deras sl„kter och efter deras familjer, vart namn r„knat
	s„rskilt, allt mank”n, var person f”r sig;
001:003 alla stridbara m„n i Israel, de m„n som „ro tjugu †r gamla eller
	d„rut”ver, dem skolen I inm”nstra efter deras h„ravdelningar, du
	och Aron.
001:004 I skolen d„rvid taga till eder en man av var stam, den som „r
	huvudman f”r sin stams familjer.
001:005 Och dessa „ro namnen p† de m„n som skola bitr„da eder: av Ruben:
	Elisur, Sedeurs son;
001:006 av Simeon: Selumiel, Surisaddais son;
001:007 av Juda: Naheson, Amminadabs son;
001:008 av Isaskar: Netanel, Suars son;
001:009 av Sebulon: Eliab, Helons son;
001:010 av Josefs barn: av Efraim: Elisama, Ammihuds son; av Manasse:
	Gamliel, Pedasurs son;
001:011 av Benjamin: Abidan, Gideonis son;
001:012 av Dan: Ahieser, Ammisaddais son;
001:013 av Aser: Pagiel, Okrans son;
001:014 av Gad: Eljasaf, Deguels son;
001:015 av Naftali: Ahira, Enans son.˝
001:016 Dessa voro ombud f”r menigheten, h”vdingar f”r sina
	f„dernestammar, huvudm„n f”r Israels „tter.

001:017 Och Mose och Aron togo till sig dessa namngivna m„n;
001:018 och sedan de hade f”rsamlat hela menigheten p† f”rsta dagen i
	andra m†naden, blev folket inf”rt i f”rteckningen efter sina
	sl„kter och efter sina familjer, vart namn r„knat s„rskilt, de
	som voro tjugu †r gamla eller d„rut”ver, var person f”r sig,
001:019 allt s†som HERREN hade bjudit Mose; och han m”nstrade dem i
	Sinais ”ken.

001:020 Och avkomlingarna av Rubens, Israels f”rstf”ddes, s”ner,
	upptecknade efter sina sl„kter och efter sina familjer, vart
	namn r„knat s„rskilt, var person f”r sig, alla av mank”n som
	voro tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:021 s† m†nga av Rubens stam som inm”nstrades, utgjorde fyrtiosex
	tusen fem hundra.

001:022 Avkomlingarna av Simeons s”ner, upptecknade efter sina sl„kter
	och efter sina familjer, s† m†nga som inm”nstrades, vart namn
	r„knat s„rskilt, var person f”r sig, alla av mank”n som voro
	tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:023 s† m†nga av Simeons stam som inm”nstrades, utgjorde femtionio
	tusen tre hundra.

001:024 Avkomlingarna av Gads s”ner, upptecknade efter sina sl„kter och
	efter sina familjer, vart namn r„knat s„rskilt, de som voro
	tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:025 s† m†nga av Gads stam som inm”nstrades, utgjorde fyrtiofem tusen
	sex hundra femtio.

001:026 Avkomlingarna av Judas s”ner, upptecknade efter sina sl„kter och
	efter sina familjer, vart namn r„knat s„rskilt, de som voro
	tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:027 s† m†nga av Juda stam som inm”nstrades, utgjorde sjuttiofyra
	tusen sex hundra.

001:028 Avkomlingarna av Isaskars s”ner, upptecknade efter sina sl„kter
	och efter sina familjer, vart namn r„knat s„rskilt, de som voro
	tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:029 s† m†nga av Isaskars stam son inm”nstrades, utgjorde femtiofyra
	tusen fyra hundra.

001:030 Avkomlingarna av Sebulons s”ner upptecknade efter sina sl„kter
	och efter sina familjer, vart namn r„knat s„rskilt, de som voro
	tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:031 s† m†nga av Sebulons stam som inm”nstrades, utgjorde femtiosju
	tusen fyra hundra.

001:032 Avkomlingarna av Josefs s”ner:

	Avkomlingarna av Efraims s”ner, upptecknade efter sina sl„kter
	och efter sina familjer, vart namn r„knat s„rskilt, de som voro
	tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:033 s† m†nga av Efraims stam som inm”nstrades; utgjorde fyrtio tusen
	fem hundra.

001:034 Avkomlingarna av Manasses s”ner, upptecknade efter sina sl„kter
	och efter sina familjer, vart namn r„knat s„rskilt, de som voro
	tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:035 s† m†nga av Manasse stam som inm”nstrades, utgjorde trettiotv†
	tusen tv† hundra.

001:036 Avkomlingarna av Benjamins s”ner, upptecknade efter sina sl„kter
	och efter sina familjer, vart namn r„knat s„rskilt, de som voro
	tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:037 s† m†nga av Benjamins stam som inm”nstrades, utgjorde trettiofem
	tusen fyra hundra.

001:038 Avkomlingarna av Dans s”ner, upptecknade efter sina sl„kter och
	efter sina familjer, vart namn r„knat s„rskilt, de som voro
	tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:039 s† m†nga av Dans stam som inm”nstrades, utgjorde sextiotv† tusen
	sju hundra.

001:040 Avkomlingarna av Asers s”ner, upptecknade efter sina sl„kter och
	efter sina familjer, vart namn r„knat s„rskilt, de som voro
	tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:041 s† m†nga av Asers stam som inm”nstrades, utgjorde fyrtioett
	tusen fem hundra.

001:042 Avkomlingarna av Naftalis s”ner, upptecknade efter sina sl„kter
	och efter sina familjer, vart namn r„knat s„rskilt, de som voro
	tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla stridbara m„n,
001:043 s† m†nga av Naftali stam som inm”nstrades, utgjorde femtiotre
	tusen fyra hundra.

001:044 Dessa voro de inm”nstrade, de som blevo inm”nstrade av Mose och
	Aron och Israels h”vdingar, tolv m„n, som f”retr„dde var och en
	sin stamfamilj.
001:045 Och alla de av Israels barn som inm”nstrades, efter deras
	familjer, de som voro tjugu †r gamla eller d„rut”ver, alla
	stridbara m„n i Israel,
001:046 alla dessa inm”nstrade utgjorde sex hundra tre tusen fem hundra
	femtio.
001:047 Men leviterna i sin f„dernestam blevo icke inm”nstrade med de
	”vriga.

001:048 Ty HERREN talade till Mose och sade:
001:049 Levi stam allenast skall du icke inm”nstra, och du skall icke
	r„kna antalet av dem med de ”vriga israeliterna;
001:050 utan du skall f”rordna leviterna att f”rest† vittnesb”rdets
	tabernakel med alla dess redskap och alla dess tillbeh”r.  De
	skola b„ra tabernaklet och alla dess redskap och g”ra tj„nst
	d„rvid; och runt omkring tabernaklet skola de hava sitt l„ger.
001:051 N„r tabernaklet skall bryta upp, skola leviterna nedtaga det,
	och n„r tabernaklet skall sl†s upp, skola leviterna upps„tta
	det; men om n†gon fr„mmande kommer d„rvid, skall han d”das.
001:052 De ”vriga israeliterna skola l„gra sig var och en i sitt l„ger,
	och var och en under sitt baner, efter sina h„ravdelningar;
001:053 men leviterna skola l„gra sig runt omkring vittnesb”rdets
	tabernakel, f”r att icke f”rt”rnelse m† komma ”ver Israels barns
	menighet; och leviterna skola iakttaga vad som „r att iakttaga
	vid vittnesb”rdets tabernakel.

001:054 Och Israels barn gjorde s†; de gjorde i alla stycken s†som
	HERREN hade bjudit Mose.

002:001 Och HERREN talade till Mose och Aron och sade:
002:002 Israels barn skola l„gra sig var och en under sitt baner, vid de
	f„lttecken som h”ra till deras s„rskilda familjer; runt omkring
	uppenbarelset„ltet skola de l„gra sig s†, att de hava det
	framf”r sig.

002:003 P† framsidan, ”sterut, skall Juda l„gra sig under sitt baner,
	efter sina h„ravdelningar: Juda barns h”vding Naheson,
	Amminadabs son
002:004 med de inm”nstrade som utg”ra hans h„r, sjuttiofyra tusen sex
	hundra man.
002:005 Bredvid honom skall Isaskars stam l„gra sig: Isaskars barns
	h”vding Netanel, Suars son,
002:006 med de inm”nstrade som utg”ra hans h„r, femtiofyra tusen fyra
	hundra man.
002:007 D„rn„st Sebulons stam: Sebulons barns h”vding Eliab, Helons son,
002:008 med de inm”nstrade som utg”ra hans h„r, femtiosju tusen fyra
	hundra man.
002:009 De inm”nstrade som tillh”ra Juda l„ger utg”ra allts† tillsammans
	ett hundra †ttiosex tusen fyra hundra man, delade i sina
	h„ravdelningar.  De skola vid uppbrott t†ga fr„mst.

002:010 Ruben skall l„gra sig under sitt baner s”derut, efter sina
	h„ravdelningar: Rubens barns h”vding Elisur, Sedeurs son,
002:011 med de inm”nstrade som utg”ra hans h„r, fyrtiosex tusen fem
	hundra man.
002:012 Bredvid honom skall Simeons stam l„gra sig: Simeons barns
	h”vding Selumiel, Surisaddais son,
002:013 med de inm”nstrade som utg”ra hans h„r, femtionio tusen tre
	hundra man.
002:014 D„rn„st Gads stam: Gads barns h”vding Eljasaf, Reguels son
002:015 med de inm”nstrade som utg”ra hans h„r, fyrtiofem tusen sex
	hundra femtio man.
002:016 De inm”nstrade som tillh”ra Rubens l„ger utg”ra allts†
	tillsammans ett hundra femtioett tusen fyra hundra femtio man,
	delade i sina h„ravdelningar.  Och de skola vid uppbrott t†ga i
	andra rummet.

002:017 Sedan skall uppenbarelset„ltet med leviternas l„ger hava sin
	plats i t†get, mitt emellan de ”vriga l„gren.  I den ordning de
	l„gra sig skola de ock t†ga, var och en p† sin plats, under sina
	baner.

002:018 Efraim skall l„gra sig under sitt baner v„sterut, efter sina
	h„ravdelningar: Efraims barns h”vding Elisama, Ammihuds son,
002:019 med de inm”nstrade som utg”ra hans h„r, fyrtio tusen fem hundra
	man.
002:020 Bredvid honom skall Manasse stam l„gra sig: Manasse barns
	h”vding Gamliel, Pedasurs son,
002:021 med de inm”nstrade som utg”ra hans h„r, trettiotv† tusen tv†
	hundra man.
002:022 D„rn„st Benjamins stam: Benjamins barns h”vding Abidan, Gideonis
	son,
002:023 med de inm”nstrade som utg”ra hans h„r, trettiofem tusen fyra
	hundra man.
002:024 De inm”nstrade som tillh”ra Efraims l„ger utg”ra allts†
	tillsammans ett hundra †tta tusen ett hundra man, delade i sina
	h„ravdelningar.  Och de skola vid uppbrott t†ga i tredje rummet.

002:025 Dan skall l„gra sig under sitt baner norrut, efter sina
	h„ravdelningar: Dans barns h”vding Ahieser, Ammisaddais son,
002:026 med de inm”nstrade som utg”ra hans h„r, sextiotv† tusen sju
	hundra man.
002:027 Bredvid honom skall Asers stam l„gra sig: Asers barns h”vding
	Pagiel, Okrans son,
002:028 med de inm”nstrade som utg”ra hans har, fyrtioett tusen fem
	hundra man.
002:029 D„rn„st Naftali stam: Naftali barns h”vding Ahira, Enans son,
002:030 med de inm”nstrade som utg”ra hans h„r, femtiotre tusen fyra
	hundra man.
002:031 De inm”nstrade som tillh”ra Dans l„ger utg”ra allts† tillsammans
	ett hundra femtiosju tusen sex hundra man.  De skola vid uppbrott
	t†ga sist, under sina baner.

002:032 Dessa voro, efter sina familjer, de av Israels barn som
	inm”nstrades.  De som inm”nstrades i l„gren, efter sina
	h„ravdelningar, utgjorde tillsammans sex hundra tre tusen fem
	hundra femtio man.
002:033 Men leviterna blevo icke inm”nstrade med de ”vriga israeliterna,
	ty s† hade HERREN: bjudit Mose.

002:034 Och Israels barn gjorde s†; alldeles s†, som HERREN hade bjudit
	Mose, l„grade de sig under sina baner, och s† t†gade de ock, var
	och en i sin sl„kt, efter sin familj.

003:001 Detta „r ber„ttelsen om Arons och Moses sl„kt, vid den tid d†
	HERREN talade med Mose p† Sinai berg.
003:002 Dessa „ro namnen p† Arons s”ner: Nadab, den f”rstf”dde, och
	Abihu, Eleasar och Itamar.
003:003 Dessa voro namnen p† Arons s”ner, de smorda pr„sterna, som hade
	mottagit handfyllning till att vara pr„ster.
003:004 Men Nadab och Abihu f”llo d”da ned inf”r HERRENS ansikte, n„r de
	framburo fr„mmande eld inf”r HERRENS ansikte i Sinais ”ken; och
	de hade inga s”ner.  Sedan voro Eleasar och Itamar pr„ster under
	sin fader Aron.

003:005 Och HERREN talade till Mose och sade:
003:006 Levi stam skall du l†ta f† tilltr„de hit; du skall l†ta dem st†
	inf”r pr„sten Aron f”r att betj„na honom.
003:007 De skola iakttaga vad han har att iakttaga, och vad hela
	menigheten har att iakttaga, inf”r uppenbarelset„ltet, i det att
	de f”rr„tta tj„nsten vid tabernaklet.
003:008 Och de skola hava v†rden om alla uppenbarelset„ltets tillbeh”r,
	och iakttaga vad Israels barn hava att iakttaga, i det att de
	f”rr„tta tj„nsten vid tabernaklet.
003:009 Allts† skall du giva leviterna †t Aron och hans s”ner; de skola
	vara honom givna s†som g†va av Israels barn.
003:010 Men Aron och hans s”ner skall du anbefalla att iakttaga vad som
	h”r till deras pr„st„mbete.  Om n†gon fr„mmande kommer d„rvid,
	skall han d”das.
003:011 Och HERREN talade till Mose och sade:
003:012 Se, jag har sj„lv bland Israels barn uttagit leviterna i st„llet
	f”r allt f”rstf”tt bland Israels barn, allt som ”ppnar
	moderlivet, s† att leviterna skola tillh”ra mig.
003:013 Ty mig tillh”r allt f”rstf”tt; p† den dag d† jag slog allt
	f”rstf”tt i Egyptens land helgade jag †t mig allt f”rstf”tt i
	Israel, s†v„l m„nniskor som boskap.  Mig skola de tillh”ra.  Jag
	„r HERREN.

003:014 Och HERREN talade till Mose i Sinais ”ken och sade:
003:015 M”nstra Levi barn, efter deras familjer och efter deras sl„kter;
	alla av mank”n som „ro en m†nad gamla eller d„rut”ver skall du
	inm”nstra.
003:016 och Mose inm”nstrade dem efter HERRENS befallning, s†som honom
	hade blivit bjudet.
003:017 Och dessa voro Levis s”ner, efter deras namn: Gerson, Kehat och
	Merari.
003:018 Och dessa voro namnen p† Gersons s”ner, efter deras sl„kter:
	Libni och Simei.
003:019 Och Kehats s”ner efter sina sl„kter voro Amram och Jishar,
	Hebron och Ussiel.
003:020 Och Meraris s”ner efter sina sl„kter voro Maheli och Musi.  Dessa
	voro leviternas sl„kter, efter deras familjer.

003:021 Fr†n Gerson h„rstammade libniternas sl„kt och simeiternas sl„kt;
	dessa voro gersoniternas sl„kter.
003:022 De av dem som inm”nstrades, i det att man r„knade alla dem av
	mank”n som voro en m†nad gamla eller d„rut”ver dessa inm”nstrade
	utgjorde sju tusen fem hundra.
003:023 Gersoniternas sl„kter hade sitt l„ger bakom tabernaklet,
	v„sterut.
003:024 Och h”vding f”r gersoniternas stamfamilj var Eljasaf, Laels son.
003:025 Och Gersons barn skulle vid uppenbarelset„ltet hava v†rden om
	sj„lva tabernaklet och dess t„ckelse, om dess ”verdrag och om
	f”rh„nget f”r ing†ngen till uppenbarelset„ltet,
003:026 vidare om f”rg†rdens omh„ngen och om f”rh„nget f”r ing†ngen till
	f”rg†rden, som omgav tabernaklet och altaret, s† ock om dess
	streck -- vad arbete nu kunde f”rekomma d„rvid.

003:027 Fr†n Kehat h„rstammade amramiternas sl„kt, jishariternas sl„kt
	hebroniternas sl„kt och ussieliternas sl„kt; dessa voro
	kehatiternas sl„kter.
003:028 N„r man r„knade alla dem av mank”n som voro en m†nad gamla eller
	d„rut”ver, utgjorde de †tta tusen sex hundra; dessa voro de som
	skulle hava v†rden om de heliga f”rem†len.
003:029 Kehats barns sl„kter hade sitt l„ger vid sidan av tabernaklet,
	s”derut.
003:030 Och h”vding f”r de kehatitiska sl„kternas stamfamilj; var
	Elisafan, Ussiels son.
003:031 De skulle hava v†rden om arken, bordet, ljusstaken, altarna och
	de tillbeh”r till de heliga f”rem†len, som begagnades vid
	gudstj„nsten, s† ock om f”rh„nget och om allt arbete d„rvid.
003:032 Men ”verh”vding ”ver alla leviterna var Eleasar, pr„sten Arons
	son; han var f”rman f”r dem som skulle hava v†rden om de heliga
	f”rem†len.

003:033 Fr†n Merari h„rstammade maheliternas sl„kt och musiternas sl„kt;
	dessa voro merariternas sl„kter.
003:034 Och de av dem som inm”nstrades, i det att man r„knade alla dem
	av mank”n som voro en m†nad gamla eller d„rut”ver, utgjorde sex
	tusen tv† hundra.
003:035 Och h”vding f”r de meraritiska sl„kternas stamfamilj var Suriel,
	Abihails son.  De hade sitt l„ger vid sidan av tabernaklet,
	norrut.
003:036 Och Meraris barn fingo till †liggande att hava v†rden om
	br„derna till tabernaklet, om dess tv„rst„nger, stolpar och
	fotstycken och om alla dess tillbeh”r och om allt arbete d„rvid,
003:037 s† ock om stolparna till f”rg†rden runt omkring med deras
	fotstycken, deras pluggar och streck.

003:038 Men mitt f”r tabernaklet, p† framsidan, mitt f”r
	uppenbarelset„ltet, ”sterut, hade Mose och Aron och hans s”ner
	sitt l„ger; dessa skulle iakttaga vad som var att iakttaga vid
	helgedomen, vad Israels barn hade att iakttaga; men om n†gon
	fr„mmande kom d„rvid, skulle han d”das.

003:039 De inm”nstrade av leviterna som Mose och Aron inm”nstrade efter
	deras sl„kter, enligt HERRENS befallning, alla av mank”n som
	voro en m†nad gamla eller d„rut”ver, utgjorde tillsammans
	tjugutv† tusen.

003:040 Och HERREN sade till Mose: M”nstra allt f”rstf”tt av mank”n
	bland Israels barn, alla som „ro en m†nad gamla eller d„rut”ver,
	och r„kna antalet av deras namn.
003:041 Och tag ut †t mig -- ty jag „r HERREN -- leviterna i st„llet f”r
	allt f”rstf”tt bland Israels barn, s† ock leviternas boskap i
	st„llet f”r allt f”rstf”tt bland Israels barns boskap.

003:042 Och Mose m”nstrade allt f”rstf”tt bland Israels barn, s†som
	HERREN hade bjudit honom.
003:043 Och de f”rstf”dde av mank”n, vart namn r„knat s„rskilt, de som
	voro en m†nad gamla eller d„rut”ver, utgjorde, s† m†nga som
	inm”nstrades, tillsammans tjugutv† tusen tv† hundra sjuttiotre.

003:044 Och HERREN talade till Mose och sade:
003:045 Du skall uttaga leviterna i st„llet f”r allt f”rstf”tt bland
	Israels barn, s† ock leviternas boskap i st„llet f”r dessas
	boskap; s† att leviterna skola tillh”ra mig.  Jag „r HERREN.
003:046 Men till l”sen f”r de tv† hundra sjuttiotre personer med vilka
	antalet av Israels barns f”rstf”dde ”verstiger leviternas antal,
003:047 skall du taga fem siklar f”r var person; du skall taga upp dessa
	efter helgedomssikelns vikt, sikeln r„knad till tjugu gera.
003:048 Och du skall giva penningarna †t Aron och hans s”ner s†som l”sen
	f”r de ”vertaliga bland folket.

003:049 Och Mose tog l”sesumman av dem som voro ”vertaliga, n„r man
	r„knade dem som voro l”sta genom leviterna.
003:050 Av Israels barns f”rstf”dde tog han penningarna, ett tusen tre
	hundra sextiofem siklar, efter helgedomssikelns vikt.
003:051 Och Mose gav l”sesumman †t Aron och hans s”ner, efter HERRENS
	befallning, s†som HERREN hade bjudit Mose.

004:001 Och HERREN talade till Mose och Aron och sade:
004:002 R„knen bland Levi barn antalet av Kehats barn, efter deras
	sl„kter och efter deras familjer,
004:003 dem som „ro trettio †r gamla eller d„rut”ver, „nda till femtio
	†r, alla tj„nstbara m„n som kunna f”rr„tta sysslor vid
	uppenbarelset„ltet.
004:004 Och detta skall vara Kehats barns tj„nstg”ring vid
	uppenbarelset„ltet: de skola hava hand om de h”gheliga
	f”rem†len.
004:005 N„r l„gret skall bryta upp, skola Aron och hans s”ner g† in och
	taga ned den f”rl†t som h„nger framf”r arken och med den
	”vert„cka vittnesb”rdets ark;
004:006 d„r”ver skola de l„gga ett ”verdrag av tahasskinn och ”ver detta
	ytterligare breda ett kl„de, helt och h†llet m”rkbl†tt; sedan
	skola de s„tta in st„ngerna.
004:007 Och ”ver sk†debr”dsbordet skola de breda ett m”rkbl†tt kl„de och
	st„lla d„rp† faten, sk†larna och b„garna, „vensom kannorna till
	drickoffren; ˝det best„ndiga br”det˝ skall ock l„ggas d„rp†.
004:008 H„r”ver skola de breda ett rosenr”tt kl„de och bet„cka detta med
	ett ”verdrag av tahasskinn; sedan skola de s„tta in st„ngerna.
004:009 Och de skola taga ett m”rkbl†tt kl„de och d„rmed ”vert„cka
	ljusstaken och dess lampor, lampt„nger och brickor, s† ock alla
	tillh”rande oljek„rl som begagnas under tj„nstg”ringen d„rvid;
004:010 och de skola l„gga den med alla dess tillbeh”r i ett ”verdrag av
	tahasskinn och sedan l„gga alltsammans p† en b†r.
004:011 ™ver det gyllene altaret skola de likaledes breda ett m”rkbl†tt
	kl„de och bet„cka detta med ett ”verdrag av tahasskinn, sedan
	skola de s„tta in st„ngerna.
004:012 Och de skola taga alla gudstj„nstredskap, som begagnas vid
	tj„nstg”ringen i helgedomen, och l„gga dem i ett m”rkbl†tt kl„de
	och bet„cka dem med ett ”verdrag av tahasskinn, och sedan l„gga
	dem p† en b†r.
004:013 Och de skola taga bort askan fr†n altaret och breda ”ver det ett
	purpurr”tt kl„de
004:014 och l„gga d„rp† alla tillbeh”r som begagnas under tj„nstg”ringen
	d„rvid, fyrfaten, gafflarna, skovlarna och sk†larna, korteligen,
	altarets alla tillbeh”r; och d„r”ver skola de breda ett ”verdrag
	av tahasskinn och s† s„tta in st„ngerna.

004:015 Sedan nu Aron och hans s”ner, n„r l„gret skall bryta upp, s†
	hava ”vert„ckt de heliga f”rem†len och alla tillbeh”r till dessa
	heliga f”rem†l, skola d„refter Kehats barn komma f”r att b„ra;
	men de m† icke r”ra vid de heliga f”rem†len, ty d† skola de
	d”.  Detta „r vad Kehats barn hava att b„ra av det som h”r till
	uppenbarelset„ltet.

004:016 Och Eleasars, pr„sten Arons sons †liggande skall vara att hava
	v†rden om oljan till ljusstaken, om den v„lluktande r”kelsen, om
	det dagliga spisoffret och om sm”rjelseoljan; hans †liggande
	skall vara att hava v†rden om hela tabernaklet och om allt vad
	d„ri „r, de heliga f”rem†len och deras tillbeh”r.

004:017 Och HERREN talade till Mose och Aron och sade:
004:018 L†ten icke kehatiternas sl„ktgren utrotas ur leviternas stam.
004:019 Utan g”ren p† f”ljande s„tt med dem, f”r att de m† leva och icke
	d”, n„r de nalkas de h”gheliga f”rem†len: Aron och hans s”ner
	skola g† in och anvisa var och en av dem vad han har att g”ra
	eller b„ra
004:020 men sj„lva m† de icke g† in och se de heliga f”rem†len, icke ens
	ett ”gonblick, ty d† skola de d”.

004:021 Och HERREN talade till Mose och sade:
004:022 R„kna ock antalet av Gersons barn, efter deras familjer och
	efter deras sl„kter.
004:023 Dem som „ro trettio †r gamla eller d„rut”ver, „nda till femtio
	†r, skall du inm”nstra, alla tj„nstbara m„n som kunna f”rr„tta
	arbete vid uppenbarelset„ltet.
004:024 Detta skall vara gersoniternas sl„kters tj„nstg”ring, vad de
	hava att g”ra och vad de hava att b„ra:
004:025 de skola b„ra de tygv†der av vilka tabernaklet bildas,
	uppenbarelset„ltets t„ckelse, dess ”verdrag och det ”verdrag av
	tahasskinn som ligger ovanp† detta, f”rh„nget f”r ing†ngen till
	uppenbarelset„ltet,
004:026 vidare omh„ngena till f”rg†rden, f”rh„nget f”r porten till
	f”rg†rden, som omgiver tabernaklet och altaret, s† ock
	tillh”rande streck och alla redskap till arbetet d„rvid; och
	allt som h„rvid „r att g”ra skola de f”rr„tta.
004:027 P† det s„tt Aron och hans s”ner best„mma skall Gersons barns
	hela tj„nstg”ring f”rsigg†, i fr†ga om allt vad de hava att b„ra
	och g”ra; och I skolen ”verl„mna i deras v†rd allt vad de hava
	att b„ra.
004:028 Detta „r den tj„nstg”ring som Gersons barns sl„kter skola hava
	vid uppenbarelset„ltet; och vad de hava att iakttaga skola de
	utf”ra under ledning av Itamar, pr„sten Arons son

004:029 Meraris barn skall du inm”nstra, efter deras sl„kter och efter
	deras familjer.
004:030 Dem som „ro trettio †r gamla eller d„rut”ver, „nda till femtio
	†r, skall du inm”nstra, alla tj„nstbara m„n som kunna f”rr„tta
	arbete vid uppenbarelset„ltet.
004:031 Och detta „r vad som skall †ligga dem att b„ra, allt vad som h”r
	till deras tj„nstg”ring vid uppenbarelset„ltet: br„derna till
	tabernaklet, dess tv„rst„nger, stolpar och fotstycken,
004:032 s† ock stolparna till f”rg†rden runt omkring med deras
	fotstycken, pluggar och streck, korteligen, alla deras tillbeh”r
	och allt som h”r till arbetet d„rvid; och I skolen l„mna dem
	uppgift p† de s„rskilda f”rem†l som det †ligger dem att b„ra.
004:033 Detta skall vara de meraritiska sl„kternas tj„nstg”ring, allt
	vad som h”r till deras tj„nstg”ring vid uppenbarelset„ltet; och
	det skall utf”ras under ledning av Itamar, pr„sten Arons son.

004:034 Och Mose och Aron och menighetens h”vdingar inm”nstrade Kehats
	barn, efter deras sl„kter och efter deras familjer,
004:035 dem som voro trettio †r gamla eller d„rut”ver, „nda till femtio
	†r alla tj„nstbara m„n som kunde g”ra arbete vid
	uppenbarelset„ltet.
004:036 Och de av dem som inm”nstrades, efter deras sl„kter, utgjorde
	tv† tusen sju hundra femtio.
004:037 S† m†nga voro de av kehatiternas sl„kter som inm”nstrades,
	summan av dem som skulle g”ra tj„nst vid uppenbarelset„ltet, de
	som Mose och Aron inm”nstrade, efter HERRENS befallning genom
	Mose.

004:038 Och de av Gersons barn som inm”nstrades, efter deras sl„kter och
	efter deras familjer,
004:039 de som voro trettio †r gamla eller d„rut”ver, „nda till femtio
	†r, alla tj„nstbara m„n som kunde g”ra arbete vid
	uppenbarelset„ltet,
004:040 dessa som inm”nstrades efter sina sl„kter och efter sina
	familjer utgjorde tv† tusen sex hundra trettio.
004:041 S† m†nga voro de av Gersons barns sl„kter som inm”nstrades,
	summan av dem som skulle g”ra tj„nst vid uppenbarelset„ltet, de
	som Mose och Aron inm”nstrade, efter HERRENS befallning.

004:042 Och de av Meraris barns sl„kter som inm”nstrades, efter deras
	sl„kter och efter deras familjer,
004:043 de som voro trettio †r gamla eller d„rut”ver, „nda till femtio
	†r, alla tj„nstbara m„n som kunde g”ra arbete vid
	uppenbarelset„ltet,
004:044 dessa som inm”nstrades efter sina sl„kter utgjorde tre tusen tv†
	hundra.
004:045 S† m†nga voro de av Meraris barns sl„kter som inm”nstrades, de
	som Mose och Aron inm”nstrade efter HERRENS befallning genom
	Mose.

004:046 De av leviterna som Mose och Aron och Israels h”vdingar
	inm”nstrade, efter deras sl„kter och efter deras familjer,
004:047 de som voro trettio †r gamla eller d„rut”ver, „nda till femtio
	†r, alla som kunde f”rr„tta n†got tj„nstg”ringsarbete eller
	n†got b„rarearbete vid uppenbarelset„ltet,
004:048 dessa som inm”nstrades utgjorde tillsammans †tta tusen fem
	hundra †ttio.
004:049 Efter HERRENS befallning blevo de inm”nstrade genom Mose, var
	och en till det som han hade att g”ra eller b„ra, och var och en
	fick det †liggande som HERREN hade bjudit Mose.

005:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
005:002 Bjud Israels barn att de skaffa bort ur l„gret var och en som „r
	spet„lsk eller har flytning och var och en som har blivit oren
	genom n†gon d”d.
005:003 En s†dan, vare sig man eller kvinna, skolen I skaffa bort; till
	n†got st„lle utanf”r l„gret skolen I skicka honom, f”r att han
	icke m† orena deras l„ger; jag har ju min boning mitt ibland
	dem.

005:004 Och Israels barn gjorde s†; de skickade dem till ett st„lle
	utanf”r l„gret; s†som HERREN hade tillsagt Mose, s† gjorde
	Israels barn.

005:005 Och HERREN talade till Mose och sade:
005:006 Tala till Israels barn: Om n†gon, vare sig man eller kvinna,
	beg†r n†gon synd -- vad det nu m† vara, vari en m„nniska kan
	f”rsynda sig -- i det han g”r sig skyldig till en or„ttr†dighet
	mot HERREN, och denna person allts† †drager sig skuld,
005:007 s† skall han bek„nna den synd han har beg†tt, och ers„tta det
	han har f”rbrutit sig p† till dess fulla belopp och l„gga
	femtedelen av v„rdet d„rtill; och detta skall han giva †t den
	som han har f”rbrutit sig emot.
005:008 Men om denne icke har efterl„mnat n†gon b”rdeman, †t vilken
	ers„ttning kan givas f”r det han har f”rbrutit sig p†, d† skall
	ers„ttningen f”r detta givas †t HERREN och tillh”ra pr„sten,
	utom f”rsoningsv„duren, med vilken f”rsoning bringas f”r den
	skyldige.
005:009 Och alla heliga g†vor som Israels barn giva s†som en g„rd,
	vilken de b„ra fram till pr„sten, skola tillh”ra denne;
005:010 honom skola allas heliga g†vor tillh”ra; vad n†gon giver †t
	pr„sten skall tillh”ra denne.

005:011 Och HERREN talade till Mose och sade:
005:012 Tala till Israels barn och s„g till dem: Om en hustru har svikit
	sin man och varit honom otrogen,
005:013 i det att n†gon annan har legat hos henne och beblandat sig med
	henne, utan att hennes man har f†tt veta d„rav, och utan att hon
	har blivit r”jd, fast„n hon verkligen har l†tit sk„nda sig; om
	allts† intet vittne finnes mot henne och hon icke har blivit
	gripen p† bar g„rning,
005:014 men misstankens ande likv„l kommer ”ver honom, s† att han f†r
	misstanke mot sin hustru, och det verkligen „r s†, att hon har
	l†tit sk„nda sig; eller om misstankens ande kommer ”ver honom,
	s† att han f†r misstanke mot sin hustru, och detta fast„n hon
	icke har l†tit sk„nda sig:
005:015 s† skall mannen f”ra sin hustru till pr„sten och s†som offer f”r
	henne b„ra fram en tiondedels efa kornmj”l, men ingen olja skall
	han gjuta d„rp† och ingen r”kelse l„gga d„rp†, ty det „r ett
	misstankeoffer, ett †minnelseoffer, som bringar en missg„rning i
	†minnelse.
005:016 Och pr„sten skall f”ra henne fram och st„lla henne inf”r HERRENS
	ansikte.
005:017 Och pr„sten skall taga heligt vatten i ett lerk„rl, och sedan
	skall pr„sten taga n†got av stoftet p† tabernaklets golv och
	l„gga i vattnet.
005:018 Och pr„sten skall st„lla kvinnan fram inf”r HERRENS ansikte och
	l”sa upp kvinnans h†r och l„gga p† hennes h„nder
	†minnelseoffret, det „r misstankeoffret; men pr„sten sj„lv skall
	h†lla i sin hand det f”rbannelsebringande olycksvattnet.
005:019 D„refter skall pr„sten besv„rja kvinnan och s„ga till henne: ˝Om
	ingen har l„grat dig och du icke har svikit din man genom att
	l†ta sk„nda dig, s† m† detta f”rbannelsebringande olycksvatten
	icke skada dig.
005:020 Men om du har svikit din man och l†tit sk„nda dig, i det att
	n†gon annan „n din man har beblandat sig med dig˝
005:021 (pr„sten besv„rjer nu kvinnan med f”rbannelsens ed, i det han
	s„ger till kvinnan:) ˝D† m† HERREN g”ra dig till ett exempel som
	man n„mner, n„r man f”rbannar och sv„r bland ditt folk; HERREN
	m† d† l†ta din l„nd f”rvissna och din buk sv„lla upp;
005:022 ja, n„r du har f†tt detta f”rbannelsebringande vatten in i ditt
	liv, d† m† det komma din buk att sv„lla upp och din l„nd att
	f”rvissna.˝  Och kvinnan skall s„ga: ˝Amen, amen.˝
005:023 Sedan skall pr„sten skriva upp dessa f”rbannelser p† ett blad
	och d„refter avtv† dem i olycksvattnet
005:024 och giva kvinnan det f”rbannelsebringande olycksvattnet att
	dricka, f”r att detta f”rbannelsebringande vatten m† bliva henne
	till olycka, n„r hon har f†tt det i sig.
005:025 Och pr„sten skall taga misstankeoffret ur kvinnans hand och
	vifta detta offer inf”r HERRENS ansikte och b„ra det fram till
	altaret.
005:026 Och pr„sten skall av offret taga en handfull, det som utg”r
	sj„lva altaroffret, och f”rbr„nna det p† altaret; d„refter skall
	han giva kvinnan vattnet att dricka.
005:027 Och n„r han s† har givit henne vattnet att dricka, d† skall
	detta ske: om hon har l†tit sk„nda sig och varit sin man
	otrogen, s† skall det f”rbannelsebringande vattnet, n„r hon har
	f†tt det i sig, bliva henne till olycka, i det att hennes buk
	sv„ller upp och hennes l„nd f”rvissnar; och kvinnan skall bliva
	ett exempel som man n„mner, n„r man f”rbannar bland hennes folk.
005:028 Men om kvinnan icke har l†tit sk„nda sig, utan „r ren, d† skall
	hon f”rbliva oskadd och kunna undf† livsfrukt.

005:029 Detta „r misstankelagen, om huru f”rfaras skall, n„r en kvinna
	har svikit sin man och l†tit sk„nda sig,
005:030 eller n„r eljest misstankens ande kommer ”ver en man, s† att han
	misst„nker sin hustru; han skall d† st„lla hustrun fram inf”r
	HERRENS ansikte, och pr„sten skall med henne g”ra allt vad denna
	lag stadgar.
005:031 S† skall mannen vara fri ifr†n missg„rning, men hustrun kommer
	att b„ra p† missg„rning.

006:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
006:002 Tala till Israels barn och s„g till dem:

	Om n†gon, vare sig man eller kvinna, har att fullg”ra ett
	nasirl”fte, ett l”fte att vara HERRENS nasir,
006:003 s† skall han avh†lla sig fr†n vin och starka drycker; han skall
	icke dricka n†gon syrad dryck av vin eller n†gon annan syrad
	stark dryck; intet slags druvsaft skall han dricka, ej heller
	skall han „ta druvor, vare sig friska eller torra.
006:004 S† l„nge hans nasirtid varar, skall han icke „ta n†got som
	kommer av vintr„det, icke ens dess kartar eller sp„da skott.
006:005 S† l„nge hans nasirl”fte varar, skall ingen rakkniv komma p†
	hans huvud; till dess att den tid „r ute, under vilken han skall
	vara HERRENS nasir, skall han vara helig och l†te h†ret v„xa
	l†ngt p† sitt huvud.
006:006 S† l„nge han „r HERRENS nasir, skall han icke nalkas n†gon d”d.
006:007 Icke ens genom sin fader eller sin moder, sin broder eller sin
	syster f†r han †draga sig orenhet, om de d” ty han b„r p† sitt
	huvud tecknet till att han „r sin Guds nasir;
006:008 s† l„nge hans nasirtid varar, „r han helgad †t HERREN.
006:009 Men om n†gon of”rt„nkt och pl”tsligt d”r i hans n„rhet, och
	d„rmed orenar hans huvud, p† vilket han b„r nasirtecknet, s†
	skall han raka sitt huvud den dag han bliver ren; han skall raka
	det p† sjunde dagen.
006:010 Och p† †ttonde dagen skall han b„ra fram till pr„sten tv†
	turturduvor eller tv† unga duvor, till uppenbarelset„ltets
	ing†ng.
006:011 Och pr„sten skall offra en till syndoffer och en till br„nnoffer
	och bringa f”rsoning f”r honom, till rening fr†n den synd han
	har dragit ”ver sig genom den d”de; sedan skall han samma dag
	†ter helga sitt huvud;
006:012 han skall inviga sig till nasir †t HERREN f”r lika l†ng tid som
	han f”rut hade lovat.  Och han skall f”ra fram ett †rsgammalt
	lamm till skuldoffer.  Den f”rra l”ftestiden skall vara ogill,
	d„rf”r att hans nasirat blev orenat.

006:013 Och detta „r lagen om en nasir: Den dag hans nasirtid „r ute
	skall han f”ras fram till uppenbarelset„ltets ing†ng;
006:014 och han skall s†som sitt offer †t HERREN framb„ra ett †rsgammalt
	felfritt lamm av hank”n till br„nnoffer och ett †rsgammalt
	felfritt lamm av honk”n till syndoffer och en felfri v„dur till
	tackoffer,
006:015 d„rj„mte en korg med osyrat br”d, kakor av fint mj”l, begjutna
	med olja, och osyrade tunnkakor, smorda med olja, s† ock
	tillh”rande spis offer och drickoffer.
006:016 Och pr„sten skall b„ra fram detta inf”r HERRENS ansikte och
	offra hans syndoffer och hans br„nnoffer.
006:017 Och v„duren skall han offra till tackoffer †t HERREN, j„mte
	korgen med de osyrade br”den; pr„sten skall ock offra
	tillh”rande spisoffer och drickoffer.
006:018 Och nasiren skall vid ing†ngen till uppenbarelset„ltet raka sitt
	huvud, p† vilket han b„r nasirtecknet, och taga sitt huvudh†r,
	sitt nasirtecken, och l„gga det p† elden som brinner under
	tackoffret.
006:019 Och pr„sten skall taga den kokta v„dursbogen, och d„rj„mte ur
	korgen en osyrad kaka och en osyrad tunnkaka, och l„gga detta p†
	nasirens h„nder, sedan denne har rakat av sig nasirtecknet.
006:020 Och pr„sten skall vifta detta s†som ett viftoffer inf”r HERRENS
	ansikte; det skall vara helgat †t pr„sten, j„mte
	viftoffersbringan och offerg„rdsl†ret.  Sedan f†r nasiren †ter
	dricka vin.

006:021 Detta „r lagen om den som har avlagt ett nasirl”fte, och om vad
	han p† grund av nasirl”ftet skall offra †t HERREN, f”rutom vad
	han eljest kan anskaffa; efter inneh†llet i det l”fte han har
	avlagt skall han g”ra, enligt lagen om hans nasirat.

006:022 Och HERREN talade till Mose och sade:
006:023 Tala till Aron och hans s”ner och s„g: N„r I v„lsignen Israels
	barn, skolen I s„ga s† till dem:
006:024 HERREN v„lsigne dig och bevare dig.
006:025 HERREN l†te sitt ansikte lysa ”ver dig och vare dig n†dig.
006:026 HERREN v„nde sitt ansikte till dig och give dig frid.

006:027 S† skola de l„gga mitt namn p† Israels barn, och jag skall d†
	v„lsigna dem.
007:001 D† nu Mose hade satt upp tabernaklet och smort och helgat det,
	med alla dess tillbeh”r, och hade satt upp altaret med alla dess
	tillbeh”r, och smort och helgat detta,
007:002 framburos offerg†vor av Israels h”vdingar, huvudm„nnen f”r
	stamfamiljerna, det „r stamh”vdingarna, som stodo i spetsen f”r
	de inm”nstrade.
007:003 De f”rde fram s†som sin offerg†va inf”r HERRENS ansikte sex
	”vert„ckta vagnar och tolv oxar: tv† h”vdingar tillhopa en vagn
	och var h”vding en oxe; dessa f”rde de fram inf”r tabernaklet.
007:004 Och HERREN sade till Mose:
007:005 ˝Tag emot detta av dem f”r att bruka det till
	uppenbarelset„ltets tj„nst; och l„mna det †t leviterna,
	alltefter beskaffenheten av vars och ens tj„nst.˝
007:006 Och Mose tog emot vagnarna och oxarna och gav dem †t leviterna.
007:007 Tv† vagnar och fyra oxar gav han †t Gersons barn, efter
	beskaffenheten av deras tj„nst;
007:008 fyra vagnar och †tta oxar gav han †t Meraris barn, efter
	beskaffenheten av den tj„nst de f”rr„ttade under ledning av
	Itamar, pr„sten Arons son;
007:009 men †t Kehats barn gav han icke n†got, ty dem †l†g att hava hand
	om de heliga f”rem†len, och dessa skulle b„ras p† axlarna.

007:010 Och h”vdingarna f”rde fram sk„nker till altarets invigning, n„r
	det smordes; h”vdingarna f”rde fram dessa sina offerg†vor inf”r
	altaret.
007:011 Och HERREN sade till Mose: ˝L†t h”vdingarna, en i s„nder, var
	och en p† sin dag, f”ra fram sina offerg†vor till altarets
	invigning.˝

007:012 Och den som p† f”rsta dagen f”rde fram sin offerg†va var
	Naheson, Amminadabs son, av Juda stam
007:013 Hans offerg†va var ett silverfat, ett hundra trettio siklar i
	vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar, efter
	helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet med
	olja, till spisoffer,
007:014 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:015 vidare en ungtjur, en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:016 och en bock till syndoffer,
007:017 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Nahesons, Amminadabs sons, offerg†va.

007:018 P† andra dagen f”rde Netanel, Suars son, h”vdingen f”r Isaskar,
	fram sin g†va;
007:019 han framf”rde s†som sin offerg†va ett silverfat, ett hundra
	trettio siklar i vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar,
	efter helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet
	med olja, till spisoffer,
007:020 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:021 vidare en ungtjur, en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:022 och en bock till syndoffer,
007:023 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Netanels, Suars sons, offerg†va.

007:024 P† tredje dagen kom h”vdingen f”r Sebulons barn, Eliab, Helons
	son;
007:025 hans offerg†va var ett silverfat, ett hundra trettio siklar i
	vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar, efter
	helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet med
	olja, till spisoffer
007:026 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:027 vidare en ungtjur, en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:028 och en bock till syndoffer,
007:029 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Eliabs, Helons sons, offerg†va.

007:030 P† fj„rde dagen kom h”vdingen f”r Rubens barn, Elisur, Sedeurs
	son;
007:031 hans offerg†va var ett silverfat, ett hundra trettio siklar i
	vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar, efter
	helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet med
	olja, till spisoffer,
007:032 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:033 vidare en ungtjur, en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:034 och en bock till syndoffer,
007:035 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Elisurs, Sedeurs sons, offerg†va.

007:036 P† femte dagen kom h”vdingen f”r Simeons barn, Selumiel,
	Surisaddais son;
007:037 hans offerg†va var ett silverfat, ett hundra trettio siklar i
	vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar, efter
	helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet med
	olja, till spisoffer,
007:038 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:039 vidare en ungtjur, en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:040 och en bock till syndoffer,
007:041 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Selumiels, Surisaddais sons, offerg†va.

007:042 P† sj„tte dagen kom h”vdingen f”r Gads barn, Eljasaf, Deguels
	son;
007:043 hans offerg†va var ett silverfat, ett hundra trettio siklar i
	vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar, efter
	helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet med
	olja, till spisoffer,
007:044 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:045 vidare en ungtjur, en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:046 och en bock till syndoffer,
007:047 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Eljasafs, Deguels sons, offerg†va.

007:048 P† sjunde dagen kom h”vdingen f”r Efraims barn, Elisama,
	Ammihuds son;
007:049 hans offerg†va var ett silverfat, ett hundra trettio siklar i
	vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar, efter
	helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet med
	olja, till spisoffer,
007:050 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:051 vidare en ungtjur, en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:052 och en bock till syndoffer,
007:053 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Elisamas, Ammihuds sons, offerg†va.

007:054 P† †ttonde dagen kom h”vdingen f”r Manasse barn, Gamliel,
	Pedasurs son;
007:055 hans offerg†va var ett silverfat, ett hundra trettio siklar i
	vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar, efter
	helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet med
	olja, till spisoffer,
007:056 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:057 vidare en ungtjur en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:058 och en bock till syndoffer,
007:059 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Gamliels Pedasurs sons, offerg†va.

007:060 P† nionde dagen kom h”vdingen f”r Benjamins barn, Abidan,
	Gideonis son;
007:061 hans offerg†va var ett silverfat, ett hundra trettio siklar i
	vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar, efter
	helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet med
	olja, till spisoffer,
007:062 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:063 vidare en ungtjur, en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:064 och en bock till syndoffer,
007:065 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Abidans, Gideonis sons, offerg†va.

007:066 P† tionde dagen kom h”vdingen f”r Dans barn, Ahieser,
	Ammisaddais son;
007:067 hans offerg†va var ett silverfat, ett hundra trettio siklar i
	vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar, efter
	helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet med
	olja, till spisoffer,
007:068 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:069 vidare en ungtjur, en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:070 och en bock till syndoffer,
007:071 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Ahiesers, Ammisaddais sons, offerg†va.

007:072 P† elfte dagen kom h”vdingen f”r Asers barn, Pagiel, Okrans son;
007:073 hans offerg†va var ett silverfat, ett hundra trettio siklar i
	vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar, efter
	helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet med
	olja, till spisoffer,
007:074 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:075 vidare en ungtjur, en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:076 och en bock till syndoffer,
007:077 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Pagiels, Okrans sons, offerg†va.

007:078 P† tolfte dagen kom h”vdingen f”r Naftali barn, Ahira, Enans
	son;
007:079 hans offerg†va var ett silverfat, ett hundra trettio siklar i
	vikt, och en silversk†l om sjuttio siklar, efter
	helgedomssikelns vikt, b†da fulla med fint mj”l, begjutet med
	olja, till spisoffer,
007:080 vidare en sk†l av guld om tio siklar, full med r”kelse,
007:081 vidare en ungtjur, en v„dur och ett †rsgammalt lamm till
	br„nnoffer
007:082 och en bock till syndoffer,
007:083 samt till tackoffret tv† tjurar, fem v„durar, fem bockar och fem
	†rsgamla lamm.  Detta var Ahiras, Enans sons, offerg†va.

007:084 Detta var vad Israels h”vdingar sk„nkte till altarets invigning,
	n„r det smordes: tolv silverfat, tolv silversk†lar och tolv
	guldsk†lar.
007:085 Vart fat kom p† ett hundra trettio silversiklar och var sk†l p†
	sjuttio siklar, s† att silvret i dessa k„rl sammanlagt utgjorde
	tv† tusen fyra hundra siklar, efter helgedomssikelns vikt.
007:086 Av de tolv guldsk†larna, som voro fulla med r”kelse, v„gde var
	och en tio siklar, efter helgedomssikelns vikt, s† att guldet i
	sk†larna sammanlagt utgjorde ett hundra tjugu siklar.
007:087 Br„nnoffers-f„kreaturen utgjorde tillsammans tolv tjurar,
	vartill kommo tolv v„durar, tolv †rsgamla lamm, med tillh”rande
	spisoffer, och tolv bockar till syndoffer.
007:088 Och tackoffers-f„kreaturen utgjorde tillsammans tjugufyra
	tjurar, vartill kommo sextio v„durar, sextio bockar och sextio
	†rsgamla lamm.  Detta var vad som sk„nktes till altarets
	invigning, sedan det hade blivit smort.

007:089 Och n„r Mose gick in i uppenbarelset„ltet f”r att tala med
	honom, h”rde han r”sten tala till sig fr†n n†dastolen ovanp†
	vittnesb”rdets ark, fr†n platsen mellan de tv† keruberna; d„r
	talade r”sten till honom.

008:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
008:002 ˝Tala till Aron och s„g till honom: N„r du s„tter upp lamporna,
	skall detta ske s†, att de sju lamporna kasta sitt sken ”ver
	platsen framf”r ljusstaken.˝
008:003 Och Aron gjorde s†; han satte upp lamporna s†, att de kastade
	sitt sken ”ver platsen framf”r ljusstaken, s†som HERREN hade
	bjudit Mose.
008:004 Och ljusstaken var gjord p† f”ljande s„tt: den var av guld i
	drivet arbete; ocks† dess fotst„llning och blommorna d„rp† voro
	i drivet arbete.  Efter det m”nster som HERREN hade visat Mose
	hade denne l†tit g”ra ljusstaken.

008:005 Och HERREN talade till Mose och sade:
008:006 Du skall bland Israels barn uttaga leviterna och rena dem.
008:007 Och p† f”ljande s„tt skall du g”ra med dem f”r att rena dem: Du
	skall st„nka reningsvatten p† dem; och de skola l†ta raka hela
	sin kropp och tv† sina kl„der och skola s† rena sig.
008:008 Sedan skola de taga en ungtjur, med tillh”rande spisoffer av
	fint mj”l, begjutet med olja; d„rj„mte skall du taga en annan
	ungtjur till syndoffer.
008:009 Och du skall f”ra leviterna fram inf”r uppenbarelset„ltet, och
	du skall f”rsamla Israels barns hela menighet
008:010 Och n„r du har f”rt leviterna fram inf”r HERRENS ansikte, skola
	Israels barn l„gga sina h„nder p† dem.
008:011 Och Aron skall vifta leviterna inf”r HERRENS ansikte s†som ett
	viftoffer fr†n Israels barn, och de skola sedan hava till
	†liggande att f”rr„tta HERRENS tj„nst.
008:012 Och leviterna skola l„gga sina h„nder p† tjurarnas huvuden, och
	den ena skall du offra till syndoffer och den andra till
	br„nnoffer †t HERREN, f”r att bringa f”rsoning f”r leviterna.
008:013 S† skall du st„lla leviterna inf”r Aron och hans s”ner och
	vifta dem s†som ett viftoffer †t HERREN.
008:014 P† detta s„tt skall du bland Israels barn avskilja leviterna, s†
	att leviterna skola tillh”ra mig.
008:015 D„refter skola leviterna g† in och g”ra tj„nst vid
	uppenbarelset„ltet, sedan du har renat dem och viftat dem s†som
	ett viftoffer;
008:016 ty bland Israels barn „ro de givna †t mig s†som g†va; i st„llet
	f”r allt som ”ppnar moderlivet, allt f”rstf”tt bland Israels
	barn, har jag uttagit dem †t mig.
008:017 Ty mig tillh”r allt f”rstf”tt bland, Israels barn, b†de
	m„nniskor och boskap; p† den dag d† jag slog allt f”rstf”tt i
	Egyptens land helgade jag det †t mig.
008:018 Och jag har tagit leviterna i st„llet f”r allt f”rstf”tt bland
	Israels barn.
008:019 Och jag har bland Israels barn givit leviterna s†som g†va †t
	Aron och hans s”ner, till att f”rr„tta Israels barns tj„nst vid
	uppenbarelset„ltet och bringa f”rsoning f”r Israels barn, p† det
	att ingen hems”kelse m† drabba Israels barn, d„rigenom att
	Israels barn nalkas helgedomen.

008:020 Och Mose och Aron och Israels barns hela menighet gjorde s† med
	leviterna; Israels barn gjorde med leviterna i alla stycken
	s†som HERREN hade bjudit Mose ang†ende dem.
008:021 Och leviterna renade sig och tv†dde sina kl„der, och Aron
	viftade dem s†som ett viftoffer inf”r HERRENS ansikte, och Aron
	bragte f”rsoning f”r dem och renade dem.
008:022 D„refter gingo leviterna in och f”rr„ttade sin tj„nst vid
	uppenbarelset„ltet under Aron och hans s”ner.  S†som HERREN hade
	bjudit Mose ang†ende leviterna, s† gjorde de med dem.

008:023 och HERREN talade till Mose och sade:
008:024 Detta „r vad som skall g„lla ang†ende leviterna: Den som „r
	tjugufem †r gammal eller d„rut”ver skall infinna sig och g”ra
	tj„nst med arbete vid uppenbarelset„ltet.
008:025 Men n„r leviten bliver femtio †r gammal, skall han vara fri
	ifr†n att tj„na med arbete; han skall d† icke l„ngre arbeta.
008:026 Han m† betj„na sina br”der vid uppenbarelset„ltet med att
	iakttaga vad som d„r „r att iakttaga; men n†got best„mt arbete
	skall han icke f”rr„tta.  S† skall du f”rfara med leviterna i vad
	som ang†r deras †ligganden.

009:001 Och HERREN talade till Mose Sinais ”ken, i f”rsta m†naden av det
	andra †ret efter deras utt†g ur Egyptens land; han sade:
009:002 Israels barn skola ock h†lla p†sk h”gtid p† den best„mda tiden.
009:003 P† fjortonde dagen i denna m†nad, vid aftontiden, skolen I h†lla
	den, p† best„md tid.  Enligt alla stadgar och f”reskrifter d„rom
	skolen I h†lla den.

009:004 S† sade d† Mose till Israels barn att de skulle h†lla
	p†skh”gtid.
009:005 Och de h”llo p†skh”gtid i f”rst m†naden, p† fjortonde dagen i
	m†naden, vid aftontiden, i Sinais ”ken Israels barn gjorde i
	alla stycken s†som HERREN hade bjudit Mose

009:006 Men d„r voro n†gra m„n som hade blivit orena genom en d”d
	m„nniska, s† att de icke kunde h†lla p†skh”gtid p† den dagen;
	dessa tr„dde p† den dagen fram inf”r Mose och Aron.
009:007 Och m„nnen sade till honom: ˝Vi hava blivit orena genom en d”d
	m„nniska; skall det d„rf”r f”rmenas oss att bland Israels barn
	b„ra fram HERRENS offerg†va p† best„md?˝
009:008 Mose svarade dem: ˝Stannen s† vill jag h”ra vad HERREN bjuder
	ang†ende eder.˝

009:009 Och HERREN talade till Mose och sade:
009:010 Tala till Israels barn och s„g: Om n†gon bland eder eller edra
	efterkommande har blivit oren genom en d”d, eller „r ute p† resa
	l†ngt borta, och han „nd† vill h†lla HERRENS p†skh”gtid
009:011 s† skall han h†lla den i andra m†naden, p† fjortonde dagen, vid
	aftontiden.  Med osyrat br”d och bittra ”rter skall han „ta
	p†skalammet.
009:012 Intet d„rav skall l„mnas kvar till morgonen, och intet ben skall
	s”ndersl†s d„rp†.  I alla stycken skall p†skh”gtiden h†llas s†som
	stadgat „r d„rom.
009:013 Men om n†gon som „r ren, och som icke „r ute p† resa „nd†
	underl†ter att h†lla p†skh”gtid, s† skall han utrotas ur sin
	sl„kt, eftersom han icke har burit fram HERRENS offerg†va p†
	best„md tid; den mannen b„r p† synd.
009:014 Och om n†gon fr„mling bor hos eder och vill h†lla HERRENS
	p†skh”gtid, s† skall han h†lla den enligt den stadga och
	f”reskrift som g„ller f”r p†skh”gtiden.  En och samma stadga
	skall g„lla f”r eder, lika v„l f”r fr„mlingen som f”r inf”dingen
	i landet.

009:015 Och p† den dag d† tabernaklet sattes upp ”vert„ckte molnskyn
	tabernaklet, vittnesb”rdets t„lt, och om aftonen, och sedan „nda
	till morgonen, var det s†som s†ge man en eld ”ver tabernaklet.
009:016 S† var det best„ndigt: molnskyn ”vert„ckte det, och om natten
	var det s†som s†ge man en eld.
009:017 Och s† ofta molnskyn h”jde sig fr†n t„ltet, br”to Israels barn
	strax upp, och p† det st„lle d„r molnskyn stannade, d„r slogo
	Israels barn l„ger.
009:018 Efter HERRENS befallning br”to Israels barn upp, och efter
	HERRENS befallning slogo de l„ger.  S† l„nge molnskyn vilade ”ver
	tabernaklet, l†go de i l„ger.
009:019 Och om molnskyn en l„ngre tid f”rblev ”ver tabernaklet, s†
	iakttogo Israels barn vad HERREN bj”d dem iakttaga och br”to
	icke upp.
009:020 Stundom kunde det h„nda att molnskyn allenast n†gra f† dagar
	stannade ”ver tabernaklet; d† l†go de efter HERRENS befallning i
	l„ger och br”to sedan upp efter HERRENS befallning.
009:021 Stundom kunde det ock h„nda att molnskyn stannade allenast fr†n
	aftonen till morgonen; n„r d† molnskyn om morgonen h”jde sig,
	br”to de upp; eller om s† var, att molnskyn stannade en dag och
	en natt och sedan h”jde sig, s† br”to de upp d†.
009:022 Eller om den stannade tv† dagar, eller en m†nad, eller vilken
	tid som helst, s† att molnskyn l„nge f”rblev vilande ”ver
	tabernaklet, s† l†go Israels barn stilla i l„ger och br”to icke
	upp; men n„r den sedan h”jde sig, br”to de upp.
009:023 Efter HERRENS befallning slogo de l„ger, och efter HERRENS
	befallning br”to de upp.  Vad HERREN bj”d dem iakttaga, det
	iakttogo de, efter HERRENS befallning genom Mose.

010:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
010:002 ˝G”r dig tv† trumpeter av silver; i drivet arbete skall du g”ra
	dem.  Dessa skall du bruka, n„r menigheten skall sammankallas,
	och n„r l„gren skola bryta upp.

010:003 N„r man st”ter i dem b†da, skall hela menigheten f”rsamla sig
	till dig, vid ing†ngen till uppenbarelset„ltet.
010:004 Men n„r man st”ter allenast i den ena, skola h”vdingarna,
	huvudm„nnen f”r Israels „tter, f”rsamla sig till dig.
010:005 Och n„r I bl†sen en larmsignal, skola de l„ger bryta upp, som
	ligga ”sterut.
010:006 Men n„r I bl†sen larmsignal f”r andra g†ngen, skola de l„ger
	bryta upp, som ligga s”derut.  N„r l„gren skola bryta upp, skall
	man bl†sa larmsignal,
010:007 men n„r f”rsamlingen skall sammankallas, skolen I icke bl†sa
	larmsignal, utan st”ta i trumpeterna.
010:008 Och Arons s”ner, pr„sterna, „ro de som skola bl†sa i
	trumpeterna.  Detta skall vara en ev„rdlig stadga f”r eder fr†n
	sl„kte till sl„kte.
010:009 Och om I, i edert land, dragen ut till strid mot n†gon eder ov„n
	som angriper eder, s† skolen I bl†sa larmsignal med trumpeterna;
	h„rigenom skolen I d† bringas i †minnelse inf”r HERRENS, eder
	Guds, ansikte, och I skolen s† bliva fr„lsta ifr†n edra fiender.
010:010 Och n„r I haven en gl„djedag och haven edra h”gtider och
	nym†nader, skolen I st”ta i trumpeterna, d† I offren edra
	br„nnoffer och tackoffer; s† skola de bringa eder i †minnelse
	inf”r eder Guds ansikte.  Jag „r HERREN, eder Gud.˝
010:011 I andra †ret, i andra m†naden, p† tjugonde dagen i m†naden h”jde
	sig molnskyn fr†n vittnesb”rdets tabernakel.
010:012 D† br”to Israels barn upp fr†n Sinais ”ken och t†gade fr†n
	l„gerplats till l„gerplats; och molnskyn stannade i ”knen Paran.
010:013 Och n„r de nu f”rsta g†ngen br”to upp, efter HERRENS befallning
	genom Mose,
010:014 var Juda barns l„ger under sitt baner det f”rsta som br”t upp,
	h„ravdelning efter h„ravdelning; och anf”rare f”r denna h„r var
	Naheson, Amminadabs son.
010:015 Och anf”rare f”r den h„r som utgjordes av Isaskars barns stam
	var Netanel, Suars son.
010:016 Och anf”rare f”r den h„r som utgjordes av Sebulons barns stam
	var Eliab, Helons son.
010:017 D„refter, sedan tabernaklet hade blivit nedtaget, br”to Gersons
	barn och Meraris barn upp och buro tabernaklet.
010:018 D„refter br”t Rubens l„ger upp under sitt baner, h„ravdelning
	efter h„ravdelning; och anf”rare f”r denna h„r var Elisur,
	Sedeurs son.
010:019 Och anf”rare f”r den h„r som utgjordes av Simeons barns stam var
	Selumiel, Surisaddais son.
010:020 Och anf”rare f”r den h„r som utgjordes av Gads barns stam var
	Eljasaf, Deguels son.
010:021 D„refter br”to kehatiterna upp och buro de heliga tingen, och de
	andra satte upp tabernaklet, innan dessa hunno fram.
010:022 D„refter br”t Efraims barns l„ger upp under sitt baner,
	h„ravdelning efter h„ravdelning; och anf”rare f”r denna h„r var
	Elisama, Ammihuds son.
010:023 Och anf”rare f”r den h„r som utgjordes av Manasse barns stam var
	Gamliel, Pedasurs son.
010:024 Och anf”rare for den h„r som utgjordes av Benjamins barns stam
	var Abidan, Gideonis son.
010:025 D„refter br”t Dans barns l„ger upp under sitt baner, s†som
	eftertrupp i hela l„gert†get, h„ravdelning efter h„ravdelning;
	och anf”rare f”r denna h„r var Ahieser, Ammisaddais son.
010:026 Och anf”rare f”r den h„r som utgjordes av Asers barns stam var
	Pagiel, Okrans son.
010:027 Och anf”rare f”r den h„r som utgjordes av Naftali barns stam var
	Ahira, Enans son.
010:028 I denna ordning br”to Israels barn upp, h„ravdelning efter
	h„ravdelning.  Och de br”to nu upp.

010:029 Och Mose sade till Hobab, som var son till midjaniten Reguel,
	Moses sv„rfader: ˝Vi bryta nu upp och t†ga till det land om
	vilket HERREN har sagt: 'Det vill jag giva eder.'  F”lj du med
	oss, s† vilja vi g”ra dig gott, ty HERREN har lovat Israel vad
	gott „r.
010:030 Men han svarade honom: ˝Jag vill icke f”lja med, utan jag vill
	g† hem till mitt land och till min sl„kt.˝
010:031 D† sade han: ˝Ack nej, ”vergiv oss icke.  Du vet ju b„st var vi
	kunna l„gra oss i ”knen; bliv du d„rf”r nu v†rt ”ga.
010:032 Om du f”ljer med oss, skola vi l†ta ocks† dig f† gott av det
	goda som HERREN g”r mot oss.

010:033 S† br”to de upp och t†gade fr†n HERRENS berg tre dagsresor.  Och
	HERRENS f”rbundsark gick framf”r dem tre dagsresor, f”r att utse
	viloplats †t dem.
010:034 Och HERRENS molnsky sv„vade ”ver dem om dagen, n„r de br”to upp
	fr†n sitt l„gerst„lle.
010:035 Och s† ofta arken br”t upp, sade Mose:
	  ˝St† upp, HERRE;
	      m† dina fiender varda f”rskingrade,
	  och m† de som hata dig fly f”r ditt ansikte.˝
010:036 Och n„r den sattes ned, sade han:
	  ˝Kom tillbaka, HERRE,
	  till Israels „tters m†ngtusenden.˝
011:001 Men folket knorrade, och detta misshagade HERREN.  Ty n„r HERREN
	h”rde det, uppt„ndes hans vrede, och HERRENS eld begynte brinna
	ibland dem och f”rt„rde de som voro ytterst i l„gret.
011:002 D† ropade folket till Mose, och Mose bad till HERREN, och s†
	stannade elden av.
011:003 Och detta st„lle fick namnet Tabeera, d„rf”r att HERRENS eld
	hade brunnit ibland dem.

011:004 Och den blandade folkhop som †tf”ljde dem greps av lystnad;
	Israels barn sj„lva begynte d† ock †ter att gr†ta och sade: ˝Ack
	om vi hade k”tt att „ta!
011:005 Vi komma ih†g fisken som vi †t i Egypten f”r intet, s† ock
	gurkorna, melonerna, purjol”ken, r”dl”ken och vitl”ken.
011:006 Men nu f”rsm„kta v†ra sj„lar, ty h„r finnes alls intet; vi f†
	intet annat se „n manna.

011:007 Men mannat liknade korianderfr” och hade samma utseende som
	bdelliumharts.
011:008 Folket gick omkring och samlade s†dant, och malde det d„refter
	p† handkvarn eller st”tte s”nder det i mortel, och kokte det
	sedan i gryta och bakade kakor d„rav; och det smakade s†som fint
	bakverk med olja.
011:009 N„r daggen om natten f”ll ”ver l„gret, f”ll ock mannat d„r.

011:010 Och Mose h”rde huru folket i sina s„rskilda sl„kter gr„t, var
	och en vid ing†ngen till sitt t„lt; och HERRENS vrede uppt„ndes
	storligen, och Mose sj„lv blev misslynt.
011:011 Och Mose sade till HERREN: ˝Varf”r har du gjort s† illa mot din
	tj„nare, och varf”r har jag s† litet funnit n†d f”r dina ”gon,
	att du har lagt p† mig b”rdan av hela detta folk?
011:012 Žr d† jag moder eller fader till hela detta folk, eftersom du
	s„ger till mig att jag skall b„ra det i min famn, s†som
	spenabarnet b„res av sin v†rdare, in i det land som du med ed
	har lovat †t deras f„der?
011:013 Varifr†n skall jag f† k”tt att giva †t hela detta folk?  De gr†ta
	ju och v„nda sig mot mig och s„ga: 'Giv oss k”tt, s† att vi f†
	„ta.'
011:014 Jag f”rm†r icke ensam b„ra hela detta folk, ty det bliver mig
	f”r tungt.
011:015 Vill du s† handla mot mig, s† dr„p mig hellre med ens, om jag
	har funnit n†d f”r dina ”gon, och l†t mig slippa detta el„nde.˝

011:016 D† sade HERREN till Mose: ˝Samla ihop †t mig sjuttio m„n av de
	„ldste i Israel, dem som du vet h”ra till de „ldste i folket och
	till dess tillsyningsm„n; och f”r dessa fram till
	uppenbarelset„ltet och l†t dem st„lla sig d„r hos dig.
011:017 D„r vill jag d† stiga ned och tala med dig, och jag vill taga av
	den ande som „r ”ver dig och l†ta komma ”ver dem; sedan skola de
	bist† dig med att b„ra p† b”rdan av folket, s† att du slipper
	b„ra den ensam.
011:018 Och till folket skall du s„ga: Helgen eder till i morgon, s†
	skolen I f† k”tt att „ta, eftersom I haven gr†tit inf”r HERREN
	och sagt: 'Ack om vi hade k”tt att „ta!  I Egypten var oss gott
	att vara!'  S† skall nu HERREN giva eder k”tt att „ta.
011:019 Icke allenast en dag eller tv† dagar skolen I f† „ta det, icke
	allenast fem dagar eller tio dagar eller tjugu dagar,
011:020 utan en hel m†nads tid, till dess att det g†r ut genom n„san p†
	eder och bliver eder v„mjeligt; detta d„rf”r att I haven
	f”rkastat HERREN, som „r mitt ibland eder, och haven gr†tit
	inf”r hans ansikte och sagt: 'Varf”r drogo vi d† ut ur
	Egypten?'˝
011:021 Mose sade: ˝Av sex hundra tusen man till fots utg”res det folk
	som jag har omkring mig, och dock s„ger du: 'K”tt vill jag giva
	dem, s† att de hava att „ta en m†nads tid!'
011:022 Finnas d† f†r och f„kreatur att slakta †t dem i s†dan m„ngd att
	det r„cker till f”r dem?  Eller skall man samla ihop alla havets
	fiskar †t dem, s† att det r„cker till f”r dem?˝
011:023 HERREN svarade Mose: ˝Žr d† HERRENS arm f”r kort?  Du skall nu f†
	se om det som jag har sagt skall vederfaras dig eller icke.˝

011:024 Och Mose gick ut och f”rkunnade f”r folket vad HERREN hade sagt.
	Sedan samlade han ihop sjuttio m„n av de „ldste i folket och l„t
	dem st„lla sig runt omkring t„ltet.
011:025 D† steg HERREN ned i molnskyn och talade till honom, och tog av
	den ande som var ”ver honom och l„t komma ”ver de sjuttio
	„ldste.  D† nu anden f”ll p† dem, begynte de profetera, vilket
	de sedan icke mer gjorde.
011:026 Och tv† m„n hade stannat kvar i l„gret; den ene hette Eldad och
	den andre Medad.  Ocks† p† dem f”ll anden, ty de voro bland de
	uppskrivna, men hade likv„l icke g†tt ut till t„ltet; och de
	profeterade i l„gret.
011:027 D† skyndade en ung man bort och ber„ttade detta f”r Mose och
	sade: ˝Eldad och Medad profetera i l„gret.˝
011:028 Josua, Nuns son, som hade varit Moses tj„nare allt ifr†n sin
	ungdom, tog d† till orda och sade: ˝Mose, min herre, f”rbjud dem
	det.˝
011:029 Men Mose sade till honom: ˝Skall du s† nit„lska f”r mig?  Ack att
	fastmer allt HERRENS folk bleve profeter, d„rigenom att HERREN
	l„te sin Ande komma ”ver dem!˝
011:030 Sedan gick Mose tillbaka till l„gret med de „ldste i Israel.

011:031 Och en stormvind for ut ifr†n HERREN, och den f”rde med sig
	vaktlar fr†n havet och drev dem ”ver l„gret, en dagsresa vitt p†
	vardera sidan, runt omkring l„gret, och vid pass tv† alnar h”gt
	”ver marken.
011:032 D† stod folket upp och gick hela den dagen och sedan hela natten
	och hela den f”ljande dagen och samlade ihop vaktlar; det minsta
	n†gon samlade var tio homer.  Och de bredde ut dem runt omkring
	l„gret.
011:033 Men under det att de „nnu hade k”ttet mellan t„nderna, innan det
	var f”rt„rt, uppt„ndes HERRENS vrede mot folket, och HERREN
	anst„llde ett mycket stort nederlag bland folket.
011:034 Och detta st„lle fick namnet Kibrot-Hattaava, ty d„r begrov man
	dem av folket, som hade gripits av lystnad.

011:035 Fr†n Kibrot-Hattaava br”t folket upp och t†gade till Haserot;
	och i Haserot stannade de.

012:001 Och Mirjam j„mte Aron talade illa om Mose f”r den etiopiska
	kvinnans skull som han hade tagit till hustru; han hade n„mligen
	tagit en etiopisk kvinna till hustru.
012:002 Och de sade: ˝Žr d† Mose den ende som HERREN talar med?  Talar
	han icke ocks† med oss?˝  Och HERREN h”rde detta.
012:003 Men mannen Mose var mycket saktmodig, mer „n n†gon annan
	m„nniska p† jorden.
012:004 Och strax sade HERREN till Mose, Aron och Mirjam: ˝G†n ut, I
	tre, till uppenbarelset„ltet.˝  Och de gingo ditut, alla tre.
012:005 D† steg HERREN ned i en molnstod och blev st†ende vid ing†ngen
	till t„ltet; och han kallade p† Aron och Mirjam, och de gingo
	b†da ditut.
012:006 Och han sade: ˝H”ren nu mina ord.  Eljest om n†gon „r en profet
	bland eder, giver jag, HERREN, mig till k„nna f”r honom i syner
	och talar med honom i dr”mmar.
012:007 Men s† g”r jag icke med min tj„nare Mose; i hela mitt hus „r han
	betrodd.
012:008 Muntligen talar jag med honom, ”ppet och icke i f”rt„ckta ord,
	och han f†r sk†da HERRENS gestalt.  Varf”r haven I d† icke haft
	f”rsyn f”r att tala illa om min tj„nare Mose?˝
012:009 Och HERRENS vrede uppt„ndes mot dem, och han ”vergav dem.
012:010 N„r s† molnskyn drog sig tillbaka fr†n t„ltet, se, d† var Mirjam
	vit s†som sn” av spet„lska; n„r Aron v„nde sig till Mirjam, fick
	han se att hon var spet„lsk.
012:011 D† sade Aron till Mose: ˝Ack, min herre, l„gg icke p† oss b”rdan
	av en synd som vi i v†r d†rskap hava beg†tt.
012:012 L†t henne icke bliva lik ett d”df”tt foster, vars kropp „r till
	h„lften f”rst”rd, n„r det kommer ut ur sin moders liv.˝
012:013 D† ropade Mose till HERREN och sade: ˝O Gud, g”r henne †ter
	frisk.˝
012:014 HERREN svarade Mose: ˝Om hennes fader hade spottat henne i
	ansiktet, skulle hon ju hava f†tt sitta med skam i sju dagar.  M†
	hon allts† nu h†llas innest„ngd i sju dagar utanf”r l„gret;
	sedan f†r hon komma tillbaka dit igen.˝
012:015 S† h”lls d† Mirjam innest„ngd i sju dagar utanf”r l„gret, och
	folket br”t icke upp, f”rr„n Mirjam hade kommit tillbaka.

013:001 D„refter br”t folket upp fr†n Haserot och l„grade sig i ”knen
	Paran.
013:002 Och HERREN talade till Mose och sade:
013:003 ˝S„nd †stad n†gra m„n f”r att bespeja Kanaans land, som jag vill
	giva †t Israels barn.  En man ur var f„dernestam skolen I s„nda,
	men allenast s†dana som „ro h”vdingar bland dem.˝
013:004 Och Mose s„nde fr†n ”knen Paran †stad s†dana m„n, efter HERRENS
	befallning; allasammans h”rde de till huvudm„nnen bland Israels
	barn.
013:005 Och dessa voro namnen p† dem: Av Rubens stam: Sammua, Sackurs
	son;
013:006 av Simeons stam: Safat, Horis son;
013:007 av Juda stam: Kaleb, Jefunnes son;
013:008 av Isaskars stam: Jigeal, Josefs son;
013:009 av Efraims stam: Hosea, Nuns son;
013:010 av Benjamins stam: Palti, Rafus son;
013:011 av Sebulons stam: Gaddiel, Sodis son;
013:012 av Josefs stam: av Manasse stam: Gaddi, Susis son;
013:013 av Dans stam: Ammiel, Gemallis son;
013:014 av Asers stam: Setur, Mikaels son;
013:015 av Naftali stam: Nahebi, Vofsis son;
013:016 av Gads stam; Geuel, Makis son.
013:017 Dessa voro namnen p† de m„n som Mose s„nde †stad f”r att bespeja
	landet.  Men Mose gav Hosea, Nuns son, namnet Josua.
013:018 Och Mose s„nde dessa †stad f”r att bespeja Kanaans land.

	Och han sade till dem: ˝Dragen nu upp till Sydlandet, och dragen
	vidare upp till Bergsbygden.
013:019 Och sen efter, hurudant landet „r, och om folket som bor d„ri „r
	starkt eller svagt, om det „r litet eller stort,
013:020 och hurudant landet „r, vari de bo, om det „r gott eller d†ligt,
	och hurudana de platser „ro, d„r de bo, om de bo i l„ger eller i
	bef„sta st„der,
013:021 och hurudant sj„lva landet „r, om det „r fett eller magert, om
	tr„d finnas d„r eller icke.  Varen vid gott mod, och tagen med
	eder hit av landets frukt.˝  Det var n„mligen vid den tid d† de
	f”rsta druvorna voro mogna

013:022 S† drogo de †stad och bespejade landet fr†n ”knen Sin „nda till
	Rehob, d„r v„gen g†r till Hamat.
013:023 De drogo upp till Sydlandet och kommo till Hebron; d„r bodde
	Ahiman, Sesai och Talmai, Anaks avkomlingar.  Men Hebron byggdes
	sju †r f”re Soan i Egypten.
013:024 Och de kommo till Druvdalen; d„r skuro de av en kvist med en
	ensam druvklase p†, och denna bars sedan p† en st†ng av tv†
	man.  D„rtill togo de granat„pplen och fikon.
013:025 Detta st„lle blev kallat Druvdalen f”r den druvklases skull som
	Israels barn d„r skuro av.
013:026 Och efter fyrtio dagar v„nde de tillbaka, sedan de hade bespejat
	landet.
013:027 De gingo †stad och kommo till Mose och Aron och Israels barns
	hela menighet i ”knen Paran, i Kades, och avg†vo sin ber„ttelse
	inf”r dem och hela menigheten och visade dem landets frukt.
013:028 De f”rt„ljde f”r honom och sade: ˝Vi kommo till det land dit du
	s„nde oss.  Och det flyter i sanning av mj”lk och honung, och h„r
	„r dess frukt.
013:029 Men folket som bor i landet „r starkt, och st„derna „ro
	v„lbef„sta och mycket stora; ja, vi s†go d„r ocks† avkomlingar
	av Anak.
013:030 Amalekiterna bo i Sydlandet, hetiterna, jebus‚erna och amor‚erna
	bo i Bergsbygden, och kanan‚erna bo vid havet och utmed Jordan.˝

013:031 Men Kaleb s”kte stilla folket, s† att de icke skulle knota emot
	Mose; han sade: ˝L†t oss „nd† draga ditupp och intaga det, ty
	f”rvisso skola vi bliva det ”verm„ktiga.˝
013:032 Men de m„n som hade varit d„ruppe med honom sade: ˝Vi kunna icke
	draga upp mot detta folk, ty de „ro oss f”r starka.˝
013:033 Och de talade bland Israels barn illa om landet som de hade
	bespejat; de sade: ˝Det land som vi hava genomvandrat och
	bespejat „r ett land som f”rt„r sina inbyggare, och alla
	m„nniskor, som vi d„r s†go, voro resligt folk.
013:034 Vi s†go d„r ock j„ttarna, Anaks barn, av j„ttestammen; vi tyckte
	d† att vi sj„lva voro s†som gr„shoppor, och sammalunda tyckte de
	om oss.

014:001 D† begynte hela menigheten ropa och skria, och folket gr„t den
	natten.
014:002 Och alla Israels barn knorrade emot Mose och Aron, och hela
	menigheten sade till dem: ˝O att vi hade f†tt d” i Egyptens
	land, eller att vi hade f†tt d” h„r i ”knen!
014:003 Varf”r vill d† HERREN f”ra oss in i detta andra land, d„r vi
	m†ste falla f”r sv„rd, och d„r v†ra hustrur och barn skola bliva
	fiendens byte?  Det vore f”rvisso b„ttre f”r oss att v„nda
	tillbaka till Egypten.˝
014:004 Och de sade till varandra: ˝L†t oss v„lja en anf”rare och v„nda
	tillbaka till Egypten.˝
014:005 D† f”llo Mose och Aron ned p† sina ansikten inf”r Israels barns
	hela f”rsamlade menighet.
014:006 Och Josua, Nuns son, och Kaleb, Jefunnes son, vilka voro bland
	dem som hade bespejat landet, revo s”nder sina kl„der
014:007 och sade till Israels barns hela menighet: ˝Det land som vi hava
	genomvandrat och bespejat „r ett ”verm†ttan gott land.
014:008 Om HERREN har behag till oss, s† skall han f”ra oss in i det
	landet och giva det †t oss -- ett land som flyter av mj”lk och
	honung.
014:009 Allenast m†n I icke s„tta eder upp mot HERREN; och f”r folket i
	landet m†n I icke frukta, ty de skola bliva s†som en munsbit f”r
	oss.  Deras besk„rm har vikit ifr†n dem, men med oss „r HERREN;
	frukten icke f”r dem.˝

014:010 Men hela menigheten ropade att man skulle stena dem.  D† visade
	sig HERRENS h„rlighet i uppenbarelset„ltet f”r alla Israels
	barn.
014:011 Och HERREN sade till Mose: ˝Huru l„nge skall detta folk f”rakta
	mig, och huru l„nge skola de framh„rda i att icke vilja tro p†
	mig, oaktat alla de tecken jag har gjort bland dem?
014:012 Jag skall sl† dem med pest och f”rg”ra dem, men dig vill jag
	g”ra till ett folk, st”rre och m„ktigare „n detta.˝
014:013 Mose sade till HERREN: ˝Egyptierna hava ju f”rnummit att du med
	din kraft har f”rt detta folk ut ifr†n dem hitupp,
014:014 och de hava omtalat det f”r inbyggarna h„r i landet, s† att de
	hava f†tt h”ra att du „r HERREN mitt ibland detta folk, att du,
	HERRE, visar dig f”r dem ansikte mot ansikte, att din molnsky
	st†r ”ver dem, och att du g†r framf”r dem i en molnstod om dagen
	och i en eldstod om natten.
014:015 Om du nu d”dade detta folk, alla tillsammans, d† skulle
	hedningarna, som finge h”ra detta ber„ttas om dig, s„ga s†:
014:016 'D„rf”r att HERREN icke f”rm†dde f”ra detta folk in i det land
	som han med ed hade lovat †t dem, d„rf”r har han slaktat dem i
	”knen.'
014:017 Nej, m† nu Herrens kraft bevisa sig stor, s†som du har talat och
	sagt:
014:018 'HERREN „r l†ngmodig och stor i mildhet, han f”rl†ter
	missg„rning och ”vertr„delse, fast„n han icke l†ter n†gon bliva
	ostraffad, utan hems”ker f„dernas missg„rning p† barn och
	efterkommande i tredje och fj„rde led.'
014:019 S† tillgiv nu detta folk dess missg„rning, enligt din stora n†d,
	s†som du har l†tit din f”rl†telse f”lja detta folk allt ifr†n
	Egypten och „nda hit.˝
014:020 D† sade HERREN: ˝Jag vill tillgiva dem efter din b”n.
014:021 Men s† sant jag lever, och s† sant hela jorden skall bliva full
	av HERRENS h„rlighet:
014:022 av alla de m„n som hava sett min h„rlighet och de tecken jag har
	gjort i Egypten och i ”knen, och som dock nu tio g†nger hava
	frestat mig och icke velat h”ra min r”st,
014:023 av dem skall ingen f† se det land som jag med ed har lovat †t
	deras f„der; ingen av dem som hava f”raktat mig skall f† se det.
014:024 Men eftersom i min tj„nare Kaleb „r en annan ande, s† att han i
	allt har efterf”ljt mig, d„rf”r vill jag l†ta honom komma in i
	det land d„r han nu har varit, och hans avkomlingar skola
	besitta det.
014:025 Men d† nu amalekiterna och kanan‚erna bo i dalbygden, s† v„nden
	eder i morgon †t annat h†ll bryten upp och tagen v„gen mot
	”knen, †t R”da havet till.˝

014:026 Och HERREN talade till Mose och Aron och sade:
014:027 ˝Huru l„nge skall denna onda menighet fortfara att knorra mot
	mig?  Ty jag har h”rt huru Israels barn knorra mot mig.
014:028 S„g nu till dem: 'S† sant jag lever, s„ger HERREN, jag skall
	g”ra med eder s†som I sj„lva haven sagt inf”r mig.
014:029 H„r i ”knen skola edra d”da kroppar bliva liggande; s† skall det
	g† eder alla, s† m†nga I „ren som haren blivit inm”nstrade, alla
	som „ro tjugu †r gamla eller d„rut”ver, eftersom I haven knorrat
	mot mig.
014:030 Sannerligen, ingen av eder skall komma in i det land som jag med
	upplyft hand har lovat giva eder till boning, ingen f”rutom
	Kaleb, Jefunnes son, och Josua, Nuns son.
014:031 Men edra barn, om vilka I saden att de skulle bliva fiendens
	byte?  dem skall jag l†ta komma ditin, och de skola l„ra k„nna
	det land som I haven f”raktat.
014:032 I sj„lva d„remot -- edra d”da kroppar skola bliva liggande h„r i
	”knen.
014:033 Och edra barn skola draga omkring s†som herdar i ”knen i fyrtio
	†r, och skola b„ra p† b”rdan av eder trol”sa avf„llighet, till
	dess att edra d”da kroppar hava f”rg†tts i ”knen.
014:034 S†som I under fyrtio dagar haven bespejat landet, s† skolen I
	under fyrtio †r -- ett †r f”r var dag -- komma att b„ra p† edra
	missg„rningar; I skolen d† f”rnimma vad det „r att jag tager min
	hand ifr†n eder.'
014:035 Jag, HERREN, talar; jag skall f”rvisso g”ra s† med hela denna
	onda menighet, som har rotat sig samman mot mig; h„r i ”knen
	skola de f”rg†s, h„r skola de d”.˝

014:036 Och de m„n som Mose hade s„nt †stad f”r att bespeja landet, och
	som vid sin †terkomst hade f”rlett hela menigheten att knorra
	mot honom, d„rigenom att de talade illa om landet,
014:037 dessa m„n som hade talat illa om landet tr„ffades nu av d”den
	genom en hems”kelse, inf”r HERRENS ansikte.
014:038 Av de m„n som hade g†tt †stad f”r att bespeja landet blevo dock
	Josua, Nuns son, och Kaleb, Jefunnes son, vid liv.

014:039 Och Mose talade detta till alla Israels barn.  D† blev folket
	mycket sorgset.
014:040 Och de stodo upp bittida f”ljande morgon f”r att draga †stad upp
	mot den ”vre bergsbygden; och de sade: ˝Se, h„r „ro vi; vi vilja
	nu draga upp till det land som HERREN har talat om; ty vi hava
	syndat.˝
014:041 Men Mose sade: ˝Varf”r viljen I s† ”vertr„da HERRENS befallning?
	Det kan ju icke lyckas v„l.
014:042 HERREN „r icke med bland eder; dragen d„rf”r icke ditupp, p† det
	att I icke m†n bliva slagna av edra fiender.
014:043 Ty amalekiterna och kanan‚erna skola d„r m”ta eder, och I skolen
	falla f”r sv„rd; I haven ju v„nt eder bort ifr†n HERREN, och
	HERREN skall d„rf”r icke vara med eder.˝
014:044 Likv„l drogo de i sitt ”vermod upp mot den ”vre bergsbygden; men
	HERRENS f”rbundsark och Mose l„mnade icke l„gret.
014:045 D† kommo amalekiterna och kanan‚erna, som bodde d„r i
	bergsbygden, ned och slogo dem och f”rskingrade dem och drevo
	dem „nda till Horma.

015:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
015:002 Tala till Israels barn och s„g till dem: Om I, n„r I kommen in i
	det land som jag vill giva eder, och d„r I skolen bo,
015:003 viljen offra ett eldsoffer †t HERREN, ett br„nnoffer eller ett
	slaktoffer -- vare sig det g„ller att fullg”ra ett l”fte, eller
	det g„ller ett frivilligt offer, eller det g„ller edra
	h”gtidsoffer -- f”r att bereda HERREN en v„lbehaglig lukt, genom
	f„kreatur eller sm†boskap,
015:004 s† skall den som vill offra †t HERREN ett s†dant offer b„ra fram
	s†som spisoffer en tiondedels efa fint mj”l, begjutet med en
	fj„rdedels hin olja;
015:005 och s†som drickoffer skall du offra en fj„rdedels hin vin till
	vart lamm, vare sig det „r ett br„nnoffer som offras, eller det
	„r ett slaktoffer.
015:006 Men till en v„dur skall du s†som spisoffer offra tv† tiondedels
	efa fint mj”l, begjutet med en tredjedels hin olja,
015:007 och s†som drickoffer skall du b„ra fram en tredjedels hin vin,
	till er v„lbehaglig lukt f”r HERREN.
015:008 Och n„r du offrar en ungtjur till br„nnoffer eller till
	slaktoffer, vare sig det g„ller att fullg”ra ett l”fte eller det
	g„ller tackoffer †t HERREN.
015:009 S† skall, j„mte ungtjuren, s†som spisoffer framb„ras tre
	tiondedels efa fint mj”l, begjutet med en halv in olja,
015:010 och s†som drickoffer skall du b„ra fram en halv hin vin: ett
	eldsoffer till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN.

015:011 Vad h„r „r sagt skall offras till var tjur, var v„dur, vart djur
	av sm†boskapen, vare sig f†r eller get.
015:012 Efter antalet av de djur I offren skolen I offra till vart och
	ett vad h„r „r sagt, efter deras antal.
015:013 Var inf”ding skall offra detta, s†som h„r „r sagt, n„r han vill
	offra ett eldsoffer till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN.
015:014 Och n„r en fr„mling som vistas hos eder, eller som i kommande
	sl„kten bor ibland eder, vill offra ett eldsoffer till en
	v„lbehaglig lukt f”r HERREN, s† skall han offra p† samma s„tt
	som I offren.
015:015 Inom f”rsamlingen skall en och samma stadga g„lla f”r eder och
	f”r fr„mlingen som bor ibland eder.  Detta skall vara en
	ev„rdlig stadga f”r eder fr†n sl„kte till sl„kte: I sj„lva och
	fr„mlingen skolen f”rfara p† samma s„tt inf”r HERRENS ansikte.
015:016 Samma lag och samma r„tt skall g„lla f”r eder och f”r fr„mlingen
	som bor hos eder.

015:017 Och HERREN talade till Mose och sade:
015:018 Tala till Israels barn och s„g till dem: N„r I kommen in i det
	land dit jag vill f”ra eder,
015:019 skolen I, d† I „ten av landets br”d, giva †t HERREN en offerg„rd
	d„rav.
015:020 S†som f”rstling av edert mj”l skolen I giva en kaka till
	offerg„rd; I skolen giva den, likasom I given en offerg„rd fr†n
	eder loge.
015:021 Av f”rstlingen av edert mj”l skolen I giva †t HERREN en
	offerg„rd, sl„kte efter sl„kte.

015:022 Och om I beg†n synd oupps†tligen, i det att I underl†ten att
	g”ra efter n†got av dessa bud som HERREN har kungjort f”r Mose,
015:023 efter n†got av det som HERRENS har bjudit eder genom Mose, fr†n
	den dag d† HERREN gav sina bud och allt framgent, sl„kte efter
	sl„kte,
015:024 s† skall, om synden har blivit beg†ngen oupps†tligen, utan att
	menigheten visste det, hela menigheten offra en ungtjur s†som
	br„nnoffer, till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN, med det
	spisoffer och det drickoffer som p† f”reskrivet s„tt skall
	offras d„rtill, och tillika en bock s†som syndoffer.
015:025 Och pr„sten skall bringa f”rsoning f”r Israels barns hela
	menighet, och s† bliver dem f”rl†tet; ty det var en oupps†tlig
	synd, och de hava burit fram sitt offer, ett eldsoffer †t
	HERREN, och sitt syndoffer inf”r HERRENS ansikte f”r sin
	oupps†tliga synd.
015:026 Ja, s† bliver dem f”rl†tet, Israels barns hela menighet och
	fr„mlingen som bor ibland dem; ty hela folket var delaktigt i
	den oupps†tliga synden.

015:027 Och om n†gon enskild syndar oupps†tligen, skall han s†som
	syndoffer f”ra fram en †rsgammal get.
015:028 Och pr„sten skall bringa f”rsoning f”r denne som har f”rsyndat
	sig genom oupps†tlig synd, inf”r HERRENS ansikte; p† det att
	honom m† bliva f”rl†tet, n„r f”rsoning bringas f”r honom.
015:029 F”r inf”dingen bland Israels barn och f”r fr„mlingen som bor
	ibland dem, f”r eder alla skall g„lla en och samma lag, n„r
	n†gon beg†r synd oupps†tligen.
015:030 Men den som beg†r n†got med upplyft hand, evad han „r inf”ding
	eller fr„mling, han h†nar HERREN, och han skall utrotas ur sitt
	folk.
015:031 Ty HERRENS ord har han f”raktat, och mot hans bud har han
	brutit; utan f”rskoning skall han utrotas; missg„rning vilar p†
	honom.

015:032 Medan nu Israels barn voro i ”knen, ertappades en man med att
	samla ihop ved p† sabbatsdagen.
015:033 Och de som ertappade honom med att samla ihop ved f”rde honom
	fram inf”r Mose och Aron och hela menigheten.
015:034 Och d† det icke var best„mt vad som borde g”ras med honom, satte
	de honom i f”rvar.
015:035 Och HERREN sade till Mose: ˝Mannen skall straffas med d”den;
	hela menigheten skall stena honom utanf”r l„gret.˝
015:036 D† f”rde hela menigheten ut honom utanf”r l„gret och stenade
	honom till d”ds, s†som HERREN hade bjudit Mose.

015:037 Och HERREN talade till Mose och sade:
015:038 Tala till Israels barn och s„g till dem att de och deras
	efterkommande skola g”ra sig tofsar i h”rnen p† sina kl„der och
	s„tta ett m”rkbl†tt sn”re p† var h”rntofs.
015:039 Och detta skolen I hava till tofsprydnad, f”r att I, n„r I sen
	d„rp†, m†n t„nka p† alla HERRENS bud och g”ra efter dem, och
	icke sv„va omkring efter edra hj„rtans och ”gons lustar, som I
	nu l”pen efter i trol”s avf„llighet.
015:040 Ty jag vill att I skolen t„nka p† och g”ra efter alla mina bud
	och vara helgade †t eder Gud.
015:041 Jag „r HERREN, eder Gud, som har f”rt eder ut ur Egyptens land,
	f”r att jag skall vara eder Gud Jag „r HERREN, eder Gud.

016:001 Och Kora, son till Jishar, son till Kehat, son till Levi, samt
	Datan och Abiram, Eliabs s”ner, och On, Pelets son, av Rubens
	s”ner, dessa togo till sig folk
016:002 och gjorde uppror emot Mose; och dem f”ljde tv† hundra femtio
	m„n av Israels barn, h”vdingar i menigheten, ombud i
	folkf”rsamlingen, ansedda m„n.
016:003 Och de f”rsamlade sig emot Mose och Aron och sade till dem: ˝Nu
	m† det vara nog.  Hela menigheten „r ju helig, alla „ro det, och
	HERREN „r mitt ibland dem; varf”r upph„ven I eder d† ”ver
	HERRENS f”rsamling?˝
016:004 N„r Mose h”rde detta, f”ll han ned p† sitt ansikte.
016:005 Sedan talade han till Kora och hela hans hop och sade: ˝I morgon
	skall HERREN g”ra kunnigt vem som h”r honom till, och vem som „r
	den helige †t vilken han giver tilltr„de till sig.  Och den han
	utv„ljer, honom skall han giva tilltr„de till sig.
016:006 G”ren nu p† detta s„tt: tagen edra fyrfat, du Kora och hela din
	hop,
016:007 och l„ggen eld i dem och str”n r”kelse p† dem inf”r HERRENS
	ansikte i morgon; den man som HERREN d† utv„ljer, han „r den
	helige.  Ja, nu m† det vara nog, I Levi s”ner.˝

016:008 Ytterligare sade Mose till Kora: H”ren nu, I Levi s”ner.
016:009 Žr det eder icke nog att Israels Gud har avskilt eder fr†n
	Israels menighet och givit eder tilltr„de till sig, s† att I f†n
	f”rr„tta tj„nsten i HERRENS tabernakel och st† inf”r menigheten
	och betj„na den?
016:010 Źt dig, och †t alla dina br”der, Levi s”ner, j„mte dig, har han
	givit tilltr„de till sig; och nu st†n I ocks† efter pr„stad”met!
016:011 D„rf”r, tagen eder till vara, du och hela din hop, I som haven
	rotat eder samman mot HERREN -- ty vad „r Aron, att I knorren
	mot honom?˝

016:012 Och Mose s„nde och l„t kalla till sig Datan och Abiram, Eliabs
	s”ner.  Men de sade: ˝vi komma icke.
016:013 Žr det icke nog att du har f”rt oss hitupp ur ett land som fl”t
	av mj”lk och honung, f”r att l†ta oss d” I ”knen?  Vill du nu ock
	upph„va dig till herre ”ver oss?
016:014 Ingalunda har du f”rt oss in i ett land som flyter av mj”lk och
	honung, eller givit oss †krar och ving†rdar till arvedel.  Eller
	tror du att du kan sticka ut ”gonen p† dessa m„nniskor?  Nej, vi
	komma icke.˝
016:015 D† blev Mose mycket vred och sade till HERREN: ˝Se icke till
	deras offerg†va.  Icke s† mycket som en enda †sna har jag tagit
	av dem, och ingen av dem har jag gjort n†got ont.˝

016:016 Och Mose sade till Kora: ˝Du och hela din hop m†n inst„lla eder
	inf”r HERRENS ansikte i morgon, du sj„lv och de, s† ock Aron.
016:017 Och var och en av eder m† taga sitt fyrfat och l„gga r”kelse
	d„rp†, och sedan b„ra sitt fyrfat fram inf”r HERRENS ansikte,
	tv† hundra femtio fyrfat; du sj„lv och Aron m†n ock taga var
	sitt fyrfat.˝
016:018 Och de togo var och en sitt fyrfat och lade eld d„rp† och
	str”dde r”kelse d„rp†, och st„llde sig vid ing†ngen till
	uppenbarelset„ltet; och Mose och Aron likas†.
016:019 Och Kora f”rsamlade mot dem hela menigheten vid ing†ngen till
	uppenbarelset„ltet.  D† visade sig HERRENS h„rlighet f”r hela
	menigheten.
016:020 och HERREN talade till Mose och Aron och sade:
016:021 ˝Skiljen eder fr†n denna menighet, s† skall jag i ett ”gonblick
	f”rg”ra dem.˝
016:022 D† f”llo de ned p† sina ansikten och sade: ˝O Gud, du Gud som
	r†der ”ver allt k”tts anda, skall du f”rt”rnas p† hela
	menigheten, d„rf”r att en enda man syndar?˝
016:023 D† talade HERREN till Mose och sade:
016:024 ˝Tala till menigheten och s„g: Dragen eder bort ifr†n platsen
	runt omkring Koras, Datans och Abirams l„gerst„lle.˝

016:025 Och Mose stod upp och gick till Datan och Abiram, och de „ldste
	i Israel f”ljde honom.
016:026 Och han talade till menigheten och sade: ˝Viken bort ifr†n dessa
	ogudaktiga m„nniskors t„lt, och kommen icke vid n†got som
	tillh”r dem, p† det att I icke m†n f”rg†s genom alla deras
	synder.˝
016:027 D† drogo de sig bort ifr†n platsen runt omkring Koras, Datans
	och Abirams l„gerst„lle; men Datan och Abiram hade g†tt ut och
	st„llt sig vid ing†ngen till sina t„lt med sina hustrur och
	barn, b†de stora och sm†.
016:028 Och Mose sade: ˝D„rav skolen I f”rnimma att det „r HERREN som
	har s„nt mig f”r att g”ra alla dessa g„rningar, och att jag icke
	har handlat efter eget tycke:
016:029 om dessa d” p† samma s„tt som andra m„nniskor d”, eller drabbas
	av hems”kelse p† samma s„tt som andra m„nniskor, s† har HERREN
	icke s„nt mig;
016:030 men om HERREN h„r l†ter n†got alldeles nytt ske, i det att
	marken ”ppnar sin mun och uppslukar dem med allt vad de hava, s†
	att de levande fara ned i d”dsriket, d† skolen I d„rav veta att
	dessa m„nniskor hava f”raktat HERREN.˝
016:031 Och just som han hade slutat att tala allt detta, r„mnade marken
	under dem,
016:032 och jorden ”ppnade sin mun och uppslukade dem och deras hus och
	allt Koras folk och alla deras „godelar;
016:033 och de foro levande ned i d”dsriket, de med allt vad de hade,
	och jorden ”vert„ckte dem, och s† utrotades de ur f”rsamlingen.
016:034 Och hela Israel, som stod runt omkring dem, flydde vid deras
	rop, ty de fruktade att bliva uppslukade av jorden.
016:035 Men eld gick ut fr†n HERREN och f”rt„rde de tv† hundra femtio
	m„nnen som hade burit fram r”kelse.

016:036 Och HERREN talade till Mose och sade:
016:037 ˝S„g till Eleasar, pr„sten Arons son, att han skall taga
	fyrfaten ut ur branden, men kasta ut elden i dem l†ngt bort,
016:038 ty de hava blivit heliga.  Och dessa fyrfat -- de m„ns som genom
	sin synd f”rverkade sina liv -- dem skall man hamra ut till
	pl†tar f”r att d„rmed ”verdraga altaret; ty de hava varit
	framburna inf”r HERRENS ansikte och hava d„rigenom blivit
	heliga.  Och de skola s† vara ett tecken f”r Israels barn.˝
016:039 D† tog pr„sten Eleasar kopparfyrfaten som de uppbr„nda m„nnen
	hade burit fram, och man hamrade ut dem f”r att d„rmed ”verdraga
	altaret,
016:040 till en p†minnelse f”r Israels barn att ingen fr„mmande, ingen
	som icke vore av Arons s„d, m†tte tr„da fram f”r att ant„nda
	r”kelse inf”r HERRENS ansikte, p† det att det icke skulle g†
	honom s†som det gick Kora och hans hop: allt i enlighet med vad
	HERREN hade sagt honom genom Mose.

016:041 Men dagen d„refter knorrade Israels barns hela menighet emot
	Mose och Aron och sade: ˝Det „r I som haven d”dat HERRENS folk.˝
016:042 D† nu menigheten f”rsamlade sig emot Mose och Aron, v„nde dessa
	sig mot uppenbarelset„ltet och fingo d† se molnskyn ”vert„cka
	det; och HERRENS h„rlighet visade sig.
016:043 D† gingo Mose och Aron fram inf”r uppenbarelset„ltet.
016:044 Och HERREN talade till Mose och sade:
016:045 ˝G†n bort ifr†n denna menighet, s† skall jag i ett ”gonblick
	f”rg”ra dem.˝  D† f”llo de ned p† sina ansikten.
016:046 Och Mose sade till Aron: ˝Tag ditt fyrfat och l„gg eld fr†n
	altaret d„rp† och str” r”kelse d„rp†, och b„r det s† med hast
	bort till menigheten och bringa f”rsoning f”r dem; ty
	f”rt”rnelse har g†tt ut fr†n HERRENS ansikte, och hems”kelsen
	har begynt.˝
016:047 D† tog Aron det som Mose hade tillsagt honom och skyndade mitt
	in i f”rsamlingen, och se, hems”kelsen hade redan begynt ibland
	folket, men han lade r”kelsen p† och bragte f”rsoning f”r
	folket.
016:048 N„r han s† stod mellan de d”da och de levande, upph”rde
	hems”kelsen.
016:049 Men de som hade omkommit genom hems”kelsen utgjorde fjorton
	tusen sju hundra, f”rutom dem som hade omkommit f”r Koras skull.
016:050 Sedan v„nde Aron tillbaka till Mose vid uppenbarelset„ltets
	ing†ng; och hems”kelsen hade upph”rt.

017:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
017:002 ˝Tala till Israels barn, och tag av dem, av alla som bland dem
	„ro h”vdingar f”r stamfamiljer, en stav f”r var stamfamilj,
	tillsammans tolv stavar.  Vars och ens namn skall du skriva p†
	hans stav.
017:003 Och Arons namn skall du skriva p† Levi stav; ty huvudmannen f”r
	denna stams familjer skall hava sin s„rskilda stav.
017:004 Sedan skall du l„gga in dem i uppenbarelset„ltet framf”r
	vittnesb”rdet, d„r jag uppenbarar mig f”r eder.
017:005 D† skall ske att den man som jag utv„ljer, hans stav skall
	gr”nska.  Och s† skall jag g”ra slut p† Israels barns knorrande,
	s† att jag slipper h”ra huru de knorra mot eder.˝
017:006 Och Mose talade till Israels barn, och h”vdingarna f”r deras
	stamfamiljer g†vo honom alla var och en sin stav, tillsammans
	tolv stavar; och Arons stav var med bland deras stavar.
017:007 Och Mose lade stavarna inf”r HERRENS ansikte i vittnesb”rdets
	t„lt.

017:008 N„r nu Mose dagen d„refter gick in i vittnesb”rdets t„lt, se, d†
	gr”nskade Arons stav, som var d„r f”r Levi hus, den hade knoppar
	och utslagna blommor och mogna mandlar.
017:009 Och Mose bar alla stavarna ut fr†n HERRENS ansikte till alla
	Israels barn; och de s†go p† dem och togo var och en sin stav.
017:010 Och HERREN sade till Mose: ˝L„gg Arons stav tillbaka framf”r
	vittnesb”rdet, f”r att den d„r m† f”rvaras s†som ett tecken f”r
	de genstr„viga; s† skall du g”ra en „nde p† deras knorrande, s†
	att jag slipper h”ra det, p† det att de icke m† d”.˝
017:011 Och Mose gjorde s†; s†som HERREN hade bjudit honom, s† gjorde
	han.

017:012 Och Israels barn ropade till Mose: ˝Se, vi omkomma, vi f”rg†s,
	vi f”rg†s allasammans!
017:013 Var och en som kommer d„rvid, som kommer vid HERRENS tabernakel,
	han d”r.  Skola vi d† verkligen alla omkomma?˝

018:001 Och HERREN sade till Aron: Du och dina s”ner, och din faders hus
	j„mte dig, skolen b„ra den missg„rning som vidl†der helgedomen;
	och du och dina s”ner j„mte dig skolen b„ra den missg„rning som
	vidl†der edert pr„st„mbete.
018:002 Men ocks† dina fr„nder, Levi stam, din faders stam, skall du
	l†ta f† tilltr„de dit j„mte dig, och de skola h†lla sig till dig
	och betj„na dig, under det att du och dina s”ner j„mte dig g”ren
	tj„nst inf”r vittnesb”rdets t„lt.
018:003 Och de skola iakttaga vad du har att iakttaga, och vad som
	eljest „r att iakttaga vid hela t„ltet; men de m† icke komma vid
	de heliga redskapen eller altaret, p† det att icke b†de de och I
	m†n d”.
018:004 De skola h†lla sig till dig och iakttaga vad som „r att iakttaga
	vid uppenbarelset„ltet, under all tj„nstg”ring vid t„ltet; men
	ingen fr„mmande f†r komma eder n„ra.
018:005 Och I skolen iakttaga vad som „r att iakttaga vid helgedomen och
	vid altaret, p† det att icke f”rt”rnelse †ter m† komma ”ver
	Israels barn.
018:006 Se, jag har uttagit edra br”der, leviterna, bland Israels barn;
	en g†va „ro de †t eder, givna †t HERREN, till att f”rr„tta
	tj„nsten vid uppenbarelset„ltet.
018:007 Men du och dina s”ner j„mte dig skolen iakttaga vad som h”r till
	edert pr„st„mbete, i allt vad som ang†r altaret och det som „r
	innanf”r f”rl†ten, och skolen s† g”ra tj„nst.  Jag giver eder
	edert pr„st„mbete s†som en g†votj„nst; men om n†gon fr„mmande
	kommer d„rvid, skall han d”das.

018:008 Och HERREN talade till Aron: Se, jag giver †t dig vad som skall
	f”rvaras av det som gives mig s†som g„rd.  Av Israels barns alla
	heliga g†vor giver jag detta till „mbetslott †t dig och dina
	s”ner, s†som en ev„rdlig r„tt.
018:009 Detta skall tillh”ra dig av det!  h”gheliga som icke l„mnas †t
	elden: alla deras offerg†vor, s† ofta de framb„ra spisoffer
	eller syndoffer, eller framb„ra skuldoffer till ers„ttning †t
	mig, detta skall s†som h”gheligt tillh”ra dig och dina s”ner.
018:010 P† en h”ghelig plats skall du „ta detta; allt mank”n m† „ta det,
	det skall vara dig heligt.
018:011 Och detta „r rad som skall tillh”ra dig s†som en g„rd av Israels
	barns g†vor, s† ofta de framb„ra viftoffer; †t dig och †t dina
	s”ner och d”ttrar j„mte dig giver jag det till en ev„rdlig r„tt;
	var och en i ditt hus som „r ren m† „ta det:
018:012 allt det b„sta av olja och allt det b„sta av vin och av s„d,
	f”rstlingen d„rav, som de giva †t HERREN, detta giver jag †t
	dig.
018:013 F”rstlingsfrukterna av allt som v„xer i deras land, vilka de
	b„ra fram †t HERREN, skola tillh”ra dig; var och en i ditt hus
	som „r ren m† „ta d„rav.
018:014 Allt tillspillogivet i Israel skall tillh”ra dig.
018:015 Allt det som ”ppnar moderlivet, vad k”tt det vara m†, evad det
	„r m„nniskor eller boskap som de f”ra fram till HERREN, det
	skall tillh”ra dig; dock s†, att du tager l”sen f”r det som „r
	f”rstf”tt bland m„nniskor, och likaledes tager l”sen f”r det som
	„r f”rstf”tt bland orena djur.
018:016 Och vad ang†r dem som skola l”sas, skall du taga l”sen f”r dem,
	n„r de „ro en m†nad gamla, och detta efter det v„rde du har
	best„mt: fem siklar silver, efter helgedomssikelns vikt, denna
	r„knad till tjugu gera.
018:017 Men f”r det som „r f”rstf”tt bland f„kreatur eller f†r eller
	getter m† du icke taga l”sen; det „r heligt.  Deras blod skall
	du st„nka p† altaret, och deras fett skall du f”rbr„nna s†som
	ett eldsoffer, till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN.
018:018 Men deras k”tt skall tillh”ra dig; det skall tillh”ra dig
	likasom viftoffersbringan och det h”gra l†rstycket.
018:019 Alla heliga g†vor som Israels barn giva †t HERREN s†som g„rd,
	dem giver jag †t dig och †t dina s”ner och d”ttrar j„mte dig,
	s†som en ev„rdlig r„tt.  Ett ev„rdligt saltf”rbund inf”r
	HERRENS ansikte skall detta vara f”r dig och f”r dina
	avkomlingar j„mte dig.
018:020 och HERREN sade till Aron: I deras land skall du icke hava n†gon
	arvedel, och du skall icke hava n†gon lott bland dem; jag skall
	vara din lott och arvedel bland Israels barn.

018:021 Och se, †t Levi barn giver jag all tionde i Israel till arvedel,
	s†som l”n f”r den tj„nst de f”rr„tta, tj„nsten vid
	uppenbarelset„ltet.
018:022 Men de ”vriga israeliterna m† h„danefter icke komma vid
	uppenbarelset„ltet, ty de skola d„rigenom komma att b„ra p† synd
	och s† tr„ffas av d”den;
018:023 utan leviterna skola f”rr„tta tj„nsten vid uppenbarelset„ltet,
	och de skola b„ra de missg„rningar som beg†s.  Detta skall vara
	en ev„rdlig stadga f”r eder fr†n sl„kte till sl„kte; bland
	Israels barn skola de icke hava n†gon arvedel.
018:024 Ty den tionde som Israels barn giva †t HERREN s†som g„rd, den
	giver jag †t leviterna till arvedel.  D„rf”r „r det som jag
	s„ger om dem att de icke skola hava n†gon arvedel bland Israels
	barn.

018:025 Och HERREN talade till Mose och sade:
018:026 Till leviterna skall du s† tala och s„ga: N„r I av Israels barn
	mottagen den tionde som jag har best„mt att I skolen f† av dem
	s†som eder arvedel, d† skolen I d„rav giva en g„rd †t HERREN, en
	tionde av tionden.
018:027 Och denna eder g„rd skall s† anses, som n„r andra giva s„d fr†n
	logen och vin och olja fr†n pressen.
018:028 P† detta s„tt skolen ock I av all tionde som I mottagen av
	Israels barn giva en g„rd †t HERREN; och denna HERRENS g„rd av
	tionden skolen I giva †t pr„sten Aron.
018:029 Av alla g†vor som I f†n skolen giva †t HERREN hela den g„rd som
	tillkommer honom; av allt det b„sta av g†vorna skolen I giva
	den, s†dant bland dessa som passar till heliga g†vor.
018:030 Och du skall s„ga till dem: N„r I nu given s†som g„rd det b„sta
	av dem, skall denna leviternas g†va s† anses, som n„r andra giva
	vad loge och press avkasta.
018:031 I med edert husfolk m†n „ta det p† vilken plats som helst; ty
	det „r eder l”n f”r eder tj„nstg”ring vid uppenbarelset„ltet.
018:032 N„r I s† given det b„sta av dem s†som g„rd, skolen I icke f”r
	deras skull komma att b„ra p† synd; och d† skolen I icke ohelga
	Israels barns heliga g†vor och s† tr„ffas av d”den.
	
019:001 Och HERREN talade till Mose och Aron och sade:

019:002 Detta „r den lagstadga som HERREN har p†bjudit: S„g till Israels
	barn att de skaffa fram till dig en r”d, felfri ko, en som icke
	har n†got lyte, och som icke har burit n†got ok.
019:003 Denna skolen I l„mna †t pr„sten Eleasar; och man skall f”ra ut
	henne utanf”r l„gret och slakta henne i hans †syn.
019:004 Och pr„sten Eleasar skall taga n†got av hennes blod p† sitt
	finger, och st„nka med hennes blod sju g†nger mot framsidan av
	uppenbarelset„ltet.
019:005 Sedan skall man br„nna upp kon inf”r hans ”gon; hennes hud och
	k”tt och blod j„mte hennes orenlighet skall man br„nna upp.
019:006 Och pr„sten skall taga cedertr„, isop och rosenr”tt garn och
	kasta det i elden vari kon br„nnes upp.
019:007 Och pr„sten skall tv† sina kl„der och bada sin kropp i vatten;
	d„refter f†r han g† in i l„gret.  Dock skall pr„sten vara oren
	„nda till aftonen.
019:008 Ocks† den som br„nde upp henne skall tv† sina kl„der i vatten
	och bada sin kropp i vatten, och vara oren „nda till aftonen.
019:009 Och en man som „r ren skall samla ihop askan efter kon och l„gga
	den utanf”r l„gret p† en ren plats.  Den skall f”rvaras †t
	Israels barns menighet, till st„nkelsevatten.  Det „r ett
	syndoffer.
019:010 Och mannen som samlade ihop askan efter kon skall tv† sina
	kl„der och vara oren „nda till aftonen.  Detta skall vara en
	ev„rdlig stadga f”r Israels barn och f”r fr„mlingen som bor
	ibland dem.
019:011 Den som kommer vid n†gon d”d, vid en m„nniskas lik, han skall
	vara oren i sju dagar.
019:012 Han skall rena sig h„rmed p† tredje dagen och p† sjunde dagen,
	s† bliver han ren.  Men om han icke renar sig p† tredje dagen och
	p† sjunde dagen, s† bliver han icke ren.
019:013 Var och en som kommer vid n†gon d”d, vid liket av en m„nniska
	som har d”tt, och sedan icke renar sig, han orenar HERRENS
	tabernakel, och han skall utrotas ur Israel.  D„rf”r att
	st„nkelsevatten icke har blivit st„nkt p† honom, skall han vara
	oren; orenhet l†der alltj„mt vid honom.

019:014 Detta „r lagen: N„r en m„nniska d”r i ett t„lt, skall var och en
	som kommer in i t„ltet och var och en som redan „r i t„ltet vara
	oren i sju dagar.
019:015 Och alla ”ppna k„rl, alla som icke hava st†tt ”verbundna, skola
	vara orena.
019:016 Och var och en som ute p† marken kommer vid n†gon som har fallit
	f”r sv„rd eller p† annat s„tt tr„ffats av d”den, eller vid
	m„nniskoben eller vid en grav, han skall vara oren i sju dagar.
019:017 Och f”r att rena den som s† har blivit oren skall man taga av
	askan efter det uppbr„nda syndoffret och gjuta friskt vatten
	d„rp† i ett k„rl.
019:018 Och en man som „r ren skall taga isop och doppa i vattnet och
	st„nka p† t„ltet och p† allt bohaget, och p† de personer som
	hava varit d„rinne, och p† honom som har kommit vid benen eller
	vid den fallne eller vid den som har d”tt p† annat s„tt, eller
	vid graven.
019:019 Och mannen som „r ren skall p† tredje dagen och p† sjunde dagen
	best„nka den som har blivit oren.  N„r s† p† sjunde dagen hans
	rening „r avslutad, skall han tv† sina kl„der och bada sig i
	vatten, s† bliver han ren om aftonen.
019:020 Men om n†gon har blivit oren och sedan icke renar sig, skall han
	utrotas ur f”rsamlingen; ty han har orenat HERRENS helgedom;
	st„nkelsevatten har icke blivit st„nkt p† honom, han „r oren.
019:021 Och detta skall vara f”r dem en ev„rdlig stadga.  Mannen som
	st„nkte st„nkelsevattnet skall tv† sina kl„der; och om n†gon
	annan kommer vid st„nkelsevattnet, skall han vara oren „nda till
	aftonen.
019:022 Och allt som den orene kommer vid skall vara orent, och den som
	kommer vid honom skall vara oren „nda till aftonen.

020:001 Och Israels barn, hela menigheten, kommo in i ”knen Sin i den
	f”rsta m†naden, och folket stannade i Kades; d„r dog Mirjam och
	blev d„r ocks† begraven.

020:002 Och menigheten hade intet vatten; d† f”rsamlade de sig emot Mose
	och Aron.
020:003 Och folket begynte tvista med Mose och sade: ˝O att ocks† vi
	hade f†tt f”rg†s, n„r v†ra broder f”rgingos inf”r HERRENS
	ansikte!
020:004 Varf”r haven I f”rt HERRENS f”rsamling in i denna ”ken, s† att
	vi och v†r boskap m†ste d” h„r?
020:005 Och varf”r haven I f”rt oss upp ur Egypten och l†tit oss komma
	till denna sv†ra plats, d„r varken s„d eller fikontr„d eller
	vintr„d eller granattr„d v„xa, och d„r intet vatten finnes att
	dricka?˝
020:006 Men Mose och Aron gingo bort ifr†n f”rsamlingen till
	uppenbarelset„ltets ing†ng och f”llo ned p† sina ansikten.  D†
	visade sig HERRENS h„rlighet f”r dem.
020:007 Och HERREN talade till Mose och sade:
020:008 ˝Tag staven, och f”rsamla menigheten, du med din broder Aron,
	och talen till klippan inf”r deras ”gon, s† skall den giva
	vatten ifr†n sig; s† skaffar du fram vatten †t dem ur klippan
	och giver menigheten och dess boskap att dricka.
020:009 D† tog Mose stav en fr†n dess plats inf”r HERRENS ansikte, s†som
	han hade bjudit honom.
020:010 Och Mose och Aron sammankallade f”rsamlingen framf”r klippan;
	d„r sade han till dem: ˝H”ren nu, I genstr„vige; kunna vi v„l ur
	denna klippa skaffa fram vatten †t eder?˝
020:011 Och Mose lyfte upp sin hand och slog p† klippan med sin stav tv†
	g†nger; d† kom mycket vatten ut, s† att menigheten och dess
	boskap fick dricka.
020:012 Men HERREN sade till Mose och Aron: ˝Eftersom I icke trodden p†
	mig och icke h”llen mig helig inf”r Israels barns ”gon, d„rf”r
	skolen I icke f† f”ra denna f”rsamling in i det land som jag har
	givit dem.˝
020:013 Detta var Meribas vatten, d„r Israels barn tvistade med HERREN,
	och d„r han bevisade sig helig p† dem.

020:014 Och Mose skickade s„ndebud fr†n Kades till konungen i Edom och
	l„t s„ga: ˝S† s„ger din broder Israel: Du k„nner alla de
	vederm”dor som vi hava haft att utst†,
020:015 huru v†ra f„der drogo ned till Egypten, och huru vi bodde i
	Egypten i l†ng tid, och huru vi och v†ra f„der blevo illa
	behandlade av egyptierna.
020:016 Men vi ropade till HERREN, och han h”rde v†r r”st och s„nde en
	„ngel som f”rde oss ut ur Egypten; och se, vi „ro nu i Kades,
	staden som ligger vid gr„nsen till ditt omr†de.
020:017 L†t oss t†ga genom ditt land.  Vi skola icke taga v„gen ”ver
	†krar och ving†rdar, och icke dricka vatten ur brunnarna; stora
	v„gen skola vi g†, utan att vika av vare sig till h”ger eller
	till v„nster, till dess vi hava kommit igenom ditt omr†de.˝
020:018 Men Edom svarade honom: ˝Du f†r icke t†ga genom mitt land.  Om du
	det g”r, skall jag draga ut emot dig med sv„rd.˝
020:019 Men Israels barn sade till honom: ˝P† den allm„nna farv„gen
	skola vi draga fram, och om jag eller min boskap dricker av ditt
	vatten, skall jag betala det.  Jag beg„r ju ingenting: allenast
	att f† t†ga v„gen fram h„rigenom.˝
020:020 Han svarade: ˝Nej, du f†r icke t†ga h„rigenom.˝  Och Edom drog ut
	mot honom med mycket folk och ned stor makt.
020:021 D† allts† Edom icke tillstadde Israel att t†ga genom sitt
	omr†de, vek Israel av och gick undan f”r honom.

020:022 Och de br”to upp fr†n Kades.  Och Israels barn, hela menigheten,
	kommo till berget Hor.
020:023 Och HERREN talade till Aron p† berget Hor, vid gr„nsen till
	Edoms land, och sade:
020:024 ˝Aron skall samlas till sina f„der: han skall icke komma in i
	det land som jag har givit †t Israels barn; ty I voren
	genstr„viga mot min befallning vid Meribas vatten.
020:025 Tag nu Aron och hans son Eleasar med dig, och f”r dem upp p†
	berget Hor,
020:026 och tag av Aron hans kl„der och s„tt dem p† hans son Eleasar.  S†
	skall Aron samlas till sina f„der och I d” d„r.˝
020:027 Och Mose gjorde s†som HERREN hade bjudit; och de stego upp p†
	berget Hor inf”r hela menighetens ”gon.
020:028 Och Mose tog av Aron hans kl„der och satte dem p† hans son
	Eleasar.  Och Aron dog d„r uppe p† bergets topp; men Mose och
	Eleasar stego ned fr†n berget.
020:029 Och n„r hela menigheten f”rnam att Aron hade givit upp andan,
	begr„to de honom i trettio dagar, hela Israels hus.

021:001 D† nu konungen i Arad, kanan‚en, som bodde i Sydlandet, h”rde
	att Israel var i ant†gande p† Atarimv„gen, gav han sig i strid
	med Israel och tog n†gra av dem till f†nga.
021:002 D† gjorde Israel ett l”fte †t HERREN och sade: ˝Om du giver
	detta folk i min hand, s† skall jag giva deras st„der till
	spillo.˝
021:003 Och HERREN h”rde Israels r”st och gav kanan‚erna i deras hand,
	och de g†vo dem och deras st„der till spillo; s† fick st„llet
	namnet Horma.

021:004 Och de br”to upp fr†n berget Hor och togo v„gen †t R”da havet
	till, f”r att g† omkring Edoms land.  Men under v„gen blev
	folket ot†ligt.
021:005 Och folket talade emot Gud och emot Mose och sade: ˝Varf”r haven
	I f”rt oss upp ur Egypten, s† att vi m†ste d” i ”knen?  H„r
	finnes ju varken br”d eller vatten, och v†r sj„l v„mjes vid den
	usla f”da vi f†.˝
021:006 D† s„nde HERREN giftiga ormar bland folket, och dessa stungo
	folket; och mycket folk i Israel blev d”dat.
021:007 D† kom folket till Mose och sade: ˝Vi hava syndat d„rmed att vi
	talade mot HERREN och mot dig.  Bed till HERREN att han tager
	bort dessa ormar ifr†n oss.˝  Och Mose bad f”r folket.
021:008 D† sade HERREN till Mose: ˝G”r dig en orm och s„tt upp den p† en
	st†ng; sedan m† var och en som har blivit ormstungen se p† den,
	s† skall han bliva vid liv.˝
021:009 D† gjorde Mose en orm av koppar och satte upp den p† en st†ng;
	n„r sedan n†gon hade blivit stungen av en orm, s†g han upp p†
	kopparormen och blev s† vid liv.

021:010 Och Israels barn br”to upp och l„grade sig i Obot;
021:011 och fr†n Obot br”to de upp och l„grade sig vid Ije-Haabarim i
	”knen som ligger framf”r Moab, ”sterut.
021:012 D„rifr†n br”to de upp och l„grade sig i Sereds dal.
021:013 D„rifr†n br”to de upp och l„grade sig p† andra sidan Arnon, d„r
	denna b„ck fr†n amor‚ernas omr†de, d„r den har runnit upp,
	flyter fram i ”knen; ty Arnon „r Moabs gr„ns och flyter fram
	mellan Moabs land och amor‚ernas.
021:014 D„rf”r heter det i ˝Boken om HERRENS krig˝:
	  ˝Vaheb i Sufa
	  och dalarna d„r Arnon g†r fram,
021:015   och dalarnas sluttning,
	  som s„nker sig mot Ars bygd
	  och st”der sig mot Moabs gr„ns.˝

021:016 D„rifr†n drogo de till Beeri om brunnen d„r var det som HERREN
	sade till Mose: ˝F”rsamla folket, s† vill jag giva dem vatten.˝
021:017 D† sj”ng Israel denna s†ng:

	  ˝Fl”da, du brunn!  Ja, sjungen om den,
021:018   om brunnen som furstar gr„vde,
	  som folkets ypperste borrade,
	  med spiran, med sina stavar.

021:019 Fr†n ”knen drogo de till Mattana, fr†n Mattana till Nahaliel,
	fr†n: Nahaliel till Bamot,
021:020 fr†n Bamot till den dal som ligger: p† Moabs mark uppe p† Pisga,
	d„r man kan se ut ”ver ”demarken.

021:021 Och Israel skickade s„ndebud till Sihon, amor‚ernas konung, och
	l„t s„ga:
021:022 ˝L†t mig taga genom ditt land.  Vi skola icke vika av ifr†n
	v„gen in i †krar eller ving†rdar, och icke dricka vatten ur
	brunnarna.  Stora v„gen skola vi g†, till dess vi hava kommit
	igenom ditt omr†de.˝
021:023 Men Sihon tillstadde icke Israel att t†ga genom sitt omr†de,
	utan f”rsamlade allt sitt folk och drog ut mot Israel i ”knen,
	till dess han kom till Jahas; d„r gav han sig i strid med
	Israel.
021:024 Men Israel slog honom med sv„rdsegg och intog hans land fr†n
	Arnon „nda till Jabbok, „nda till Ammons barns land, ty Ammons
	barns gr„ns var bef„st.
021:025 Och Israel intog alla st„derna d„r; och Israel bosatte sig i
	amor‚ernas alla st„der, i Hesbon och alla underlydande orter.
021:026 Hesbon var n„mligen Sihons, amor‚ernas konungs, stad, ty denne
	hade f”rt krig med den f”rre konungen i Moab och tagit ifr†n
	honom hela hans land „nda till Arnon.
021:027 D„rf”r s„ga skalderna:

	  ˝Kommen till Hesbon!
	  Byggas och bef„stas
	      skall Sihons stad.
021:028   Ty eld gick ut fr†n Hesbon,
	  en l†ga fr†n Sihons stad;
	  den f”rt„rde Ar i Moab,
	  dem som bodde p† Arnons h”jder.
021:029   Ve dig, Moab!
	  F”rlorat „r du, Kemos' folk!
	  Han l„t sina s”ner bliva slagna p† flykten
	  och sina d”ttrar f”ras bort i f†ngenskap,
	  bort till amor‚ernas konung, Sihon.
021:030   Vi sk”to ned dem -- f”rlorat var Hesbon,
	  landet „nda till Dibon;
	  vi h„rjade „nda till Nofa,
	  Nofa, som n†r till Medeba.˝

021:031 S† bosatte sig d† Israel i amor‚ernas land.
021:032 Och Mose s„nde ut och l„t bespeja Jaeser, och de intogo dess
	underlydande orter; och han f”rdrev amor‚erna som bodde d„r.
021:033 Sedan v„nde de sig †t annat h†l.  och drogo upp †t Basan
	till.  Och Og, konungen i Basan, drog med allt sitt folk ut till
	strid mot dem, till Edrei.
021:034 Men HERREN sade till Mose: ˝Frukta icke f”r honom, ty i din hand
	har jag givit honom och allt hans folk och hans land.  Och du
	skall g”ra med honom p† samma s„tt som du gjorde med Sihon,
	amor‚ernas konung, som bodde i Hesbon.˝
021:035 Och de slogo honom j„mte hans s”ner och allt hans folk, och l„to
	ingen av dem slippa undan.  S† intogo de hans land.

022:001 Och Israels barn br”to upp och l„grade sig p† Moabs hedar, p†
	andra sidan Jordan mitt emot Jeriko.

022:002 Och Balak, Sippors son, s†g allt vad Israel hade gjort mot
	amor‚erna.
022:003 Och Moab b„vade storligen f”r folket, d„rf”r att det var s†
	talrikt; Moab gruvade sig f”r Israels barn.
022:004 Och Moab sade till de „ldste i Midjan: ˝Nu kommer denna hop att
	„ta upp allt som finnes h„r runt omkring oss, likasom oxen „ter
	upp vad gr”nt som finnes p† marken.˝  Och Balak, Sippors son,
	var p† den tiden konung i Moab.
022:005 Och han skickade s„ndebud till Bileam, Beors son, i Petor vid
	floden, i hans stamfr„nders land, f”r att kalla honom till sig;
	han l„t s„ga: ˝Se, h„r „r ett folk som har dragit ut ur Egypten;
	se, det ”vert„cker marken, och det har l„grat sig mitt emot mig.
022:006 S† kom nu och f”rbanna †t mig detta folk, ty det „r mig f”r
	m„ktigt; kanh„nda skall jag d† kunna sl† det och f”rjaga det ur
	landet.  Ty jag vet att den du v„lsignar, han „r v„lsignad, och
	den du f”rbannar, han bliver f”rbannad.˝
022:007 S† gingo nu de „ldste i Moab och de „ldste i Midjan †stad och
	hade med sig sp†domsl”n; och de kommo till Bileam och framf”rde
	till honom Balaks ord.
022:008 Och han sade till dem: ˝Stannen h„r ”ver natten, s† vill jag
	sedan giva eder svar efter vad HERREN talar till mig.˝  D†
	stannade Moabs furstar kvar hos Bileam.
022:009 Och Gud kom till Bileam; han sade: ˝Vad „r det f”r m„n som du
	har hos dig?˝
022:010 Bileam svarade Gud: ˝Balak, Sippors son, konungen i Moab, har
	s„nt till mig detta bud:
022:011 'Se, h„r „r det folk som har dragit ut ur Egypten, och det
	”vert„cker marken.  S† kom nu och f”rbanna det †t mig; kanh„nda
	skall jag d† kunna giva mig i strid med det och f”rjaga det.'˝
022:012 D† sade Gud till Bileam: ˝Du skall icke g† med dem; du skall
	icke f”rbanna detta folk, ty det „r v„lsignat.˝
022:013 Om morgonen, n„r Bileam hade st†tt upp, sade han allts† till
	Balaks furstar: ˝G†n hem till edert land, ty HERREN vill icke
	tillst„dja mig att f”lja med eder.˝
022:014 D† stodo Moabs furstar upp och gingo hem till Balak och sade:
	˝Bileam v„grade att f”lja med oss.˝

022:015 Men Balak s„nde „nnu en g†ng †stad furstar, flera och
	f”rn„mligare „n de f”rra.
022:016 Och de kommo till Bileam och sade till honom: ˝S† s„ger Balak
	Sippors son: 'L†t dig icke avh†llas fr†n att komma till mig;
022:017 ty jag vill bevisa dig ”verm†ttan stor „ra, och allt vad du
	beg„r av mig skall jag g”ra.  Kom nu och f”rbanna †t mig detta
	folk.'˝
022:018 D† svarade Bileam och sade till Balaks tj„nare: ˝Om Balak „n
	g†ve mig s† mycket silver och guld som hans hus rymmer, kunde
	jag dock icke ”vertr„da HERRENS min Guds befallning, s† att jag
	gjorde n†got d„remot, vare sig litet eller stort.
022:019 Men stannen nu ocks† I kvar har ”ver natten, f”r att jag m†
	f”rnimma vad HERREN ytterligare kan vilja tala till mig.˝
022:020 Och Gud kom till Bileam om natten och sade till honom: ˝Om dessa
	m„n hava kommit f”r att kalla dig, s† st† upp och f”lj med dem.
	Men allenast vad jag s„ger dig skall du g”ra.˝
022:021 Om morgonen, n„r Bileam hade st†tt upp, sadlade han allts† sin
	†sninna och f”ljde med Moabs furstar.

022:022 Men d† han nu f”ljde med, uppt„ndes Guds vrede, och HERRENS
	„ngel st„llde sig p† v„gen f”r att hindra honom, d„r han red p†
	sin †sninna, †tf”ljd av tv† sina tj„nare.
022:023 N„r d† †sninnan s†g HERRENS „ngel st† p† v„gen med ett draget
	sv„rd i sin hand, vek hon av ifr†n v„gen och gick in p† †kern;
	men Bileam slog †sninnan f”r att driva henne tillbaka in p†
	v„gen.
022:024 D„refter st„llde sig HERRENS „ngel i en smal gata mellan
	ving†rdarna, d„r murar funnos p† b†da sidor.
022:025 N„r nu †sninnan s†g HERRENS „ngel, tr„ngde hon sig mot muren och
	kl„mde s† Bileams ben mot muren; och han slog henne „nnu en
	g†ng.
022:026 D† gick HERRENS „ngel l„ngre fram och st„llde sig p† ett tr†ngt
	st„lle, d„r ingen utv„g fanns att vika undan, vare sig till
	h”ger eller till v„nster.
022:027 N„r †sninnan nu s†g HERRENS „ngel, lade hon sig ned under
	Bileam.  D† uppt„ndes Bileams vrede och han slog †sninnan med sin
	stav.
022:028 Men HERREN ”ppnade †sninnans mun, och hon sade till Bileam: ˝Vad
	har jag gjort dig, eftersom du nu tre g†nger har slagit mig?˝
022:029 Bileam svarade †sninnan: ˝Du har ju handlat skamligt mot mig; om
	jag hade haft ett sv„rd i min hand, skulle jag nu hava dr„pt
	dig.˝
022:030 Men †sninnan sade till Bileam: ˝Žr icke jag din egen †sninna,
	som du har ridit p† i all din tid intill denna dag?  Och har jag
	n†gonsin f”rut pl„gat g”ra s† mot dig?  Han svarade: ˝Nej.˝
022:031 Och HERREN ”ppnade Bileams ”gon, s† att han s†g HERRENS „ngel
	st† p† v„gen med ett draget sv„rd i sin hand.  D† bugade han sig
	och f”ll ned p† sitt ansikte.
022:032 Och HERRENS „ngel sade till honom: ˝Varf”r har du nu tre g†nger
	slagit din †sninna?  Se, jag har g†tt ut f”r att hindra dig, ty
	denna v„g leder till f”rd„rv och „r mig emot.
022:033 Och †sninnan s†g mig, och hon har nu tre g†nger vikit undan for
	mig.  Om hon icke hade vikit undan f”r mig, s† skulle jag nu hava
	dr„pt dig, men l†tit henne leva.˝
022:034 D† sade Bileam till HERRENS „ngel: ˝Jag har syndat, ty jag
	visste icke att du stod mig emot p† v„gen.  Om nu min resa
	misshagar dig, s† vill jag v„nda tillbaka.˝
022:035 Men HERRENS „ngel svarade Bileam: ˝F”lj med dessa m„n; men intet
	annat „n vad jag s„ger dig skall du tala.˝  S† f”ljde d† Bileam
	med Balaks furstar.

022:036 N„r Balak h”rde att Bileam kom, gick han honom till m”tes till
	Ir i Moab, vid gr„nsen d„r Arnon flyter, vid yttersta gr„nsen.
022:037 Och Balak sade till Bileam: ˝S„nde jag icke entr„get bud till
	dig f”r att kalla dig hit?  Varf”r ville du d† icke begiva dig
	till mig?  Skulle jag icke kunna bevisa dig tillr„cklig „ra?˝
022:038 Bileam svarade Balak: ˝Du ser nu att jag har kommit till
	dig.  Men det st†r ingalunda i min egen makt att tala n†got.  Vad
	Gud l„gger i min mun, det m†ste jag tala.˝
022:039 Sedan f”ljde Bileam med Balak, och de kommo till Kirjat-Husot.
022:040 Och Balak slaktade f„kreatur och sm†boskap och s„nde till Bileam
	och de furstar som voro med honom.
022:041 Och f”ljande morgon tog Balak Bileam med sig och f”rde honom upp
	p† Bamot-Baal; och han kunde fr†n denna plats se en del av
	folket.

023:001 Och Bileam sade till Balak: ˝Bygg h„r †t mig sju altaren, och
	skaffa hit †t mig sju tjurar och sju v„durar.˝
023:002 Balak gjorde s†som Bileam sade; och Balak och Bileam offrade en
	tjur och en v„dur p† vart altare
023:003 D„refter sade Bileam till Balak ˝Stanna kvar vid ditt
	br„nnoffer; jag vill g† bort och se om till „ventyrs HERREN
	visar sig f”r mig; och vad helst han uppenbarar f”r mig, det
	skall jag f”rkunna f”r dig.˝  Och han gick upp p† en kal h”jd.
023:004 Och Gud visade sig f”r Bileam; d† sade denne till honom: ˝De sju
	altarna har jag uppf”rt, och p† vart altare har jag offrat en
	tjur och en v„dur.˝
023:005 Och HERREN lade i Bileams mun vad han skulle tala; han sade: ˝G†
	tillbaka till Balak och tala s† och s†.˝
023:006 N„r han nu kom tillbaka till honom, fann han honom st†ende vid
	sitt br„nnoffer tillsammans med alla Moabs furstar.
023:007 D† h”r han upp sin r”st och kvad:

	  ˝Fr†n Aram h„mtade mig Balak,
	  fr†n ”sterns berg Moabs konung:
	  'Kom och f”rbanna †t mig Jakob,
	  kom och tala of„rd ”ver Israel.
023:008   Huru kan jag f”rbanna den gud ej f”rbannar,
	  och tala of„rd ”ver den som HERREN ej talar of„rd ”ver?
023:009   Fr†n klippornas topp ser jag ju honom,
	  och fr†n h”jderna sk†dar jag honom:
	  se, det „r ett folk som bor f”r sig sj„lvt
	  och icke anser sig likt andra folkslag.
023:010   Vem kan r„kna Jakob, tall”s s†som stoftet,
	  eller t„lja ens fj„rdedelen av Israel?
	  M† jag f† d” de r„ttf„rdigas d”d,
	  och blive mitt slut s†som deras!˝

023:011 D† sade Balak till Bileam: ˝Vad har du gjort mot mig!  Till att
	f”rbanna mina fiender h„mtade jag dig, och nu har du i st„llet
	v„lsignat dem.˝
023:012 Men han svarade och sade: ˝Skulle jag d† icke akta p† vad HERREN
	l„gger i min mun, och tala det?˝

023:013 Och Balak sade till honom: ˝F”lj nu med mig till ett annat
	st„lle, varifr†n du ser dem; du ser h„r allenast en del av dem,
	du ser dem icke allasammans.  Fr†n det st„llet m† du f”rbanna dem
	†t mig.˝
023:014 Och han tog honom med sig till V„ktarplanen p† toppen av Pisga.
	D„r byggde han sju altaren och offrade en tjur och en v„dur p†
	vart altare.
023:015 D„refter sade han till Balak: ˝Stanna kvar har vid ditt
	br„nnoffer; jag sj„lv vill d„rborta se till, om n†got visar
	sig.˝
023:016 Och HERREN visade sig f”r Bileam och lade i hans mun vad han
	skulle tala; han sade: ˝G† tillbaka till Balak och tala s† och
	s†.˝
023:017 N„r han nu kom till honom, fann han honom st†ende vid sitt
	br„nnoffer, och Moabs furstar stodo d„r med honom.  Och Balak
	fr†gade honom: ˝Vad har HERREN talat?˝
023:018 D† hov han upp sin r”st och kvad:

	  ˝St† upp, Balak, och h”r;
	  lyssna till mig, du Sippors son.
023:019   Gud „r icke en m„nniska, s† att han kan ljuga,
	  icke en m„nniskoson, s† att han kan †ngra n†got.
	  Skulle han s„ga n†got och icke g”ra det,
	  tala n†got och icke fullborda det?
023:020   Se, att v„lsigna har jag f†tt i uppdrag;
	  han har v„lsignat, och jag kan icke rygga det.
023:021   Of„rd „r icke att sk†da i Jakob
	  och olycka icke att se i Israel.
	  HERREN, hans Gud, „r med honom,
	  och jubel s†som mot en konung h”res d„r.
023:022   Det „r Gud som har f”rt dem ut ur Egypten;
	  deras styrka „r s†som vildoxars.
023:023   Ty trolldom b†tar intet mot Jakob,
	  ej heller sp†dom mot Israel.
	  Nej, nu m†ste s„gas om Jakob
	  och om Israel: 'Vad g”r icke Gud!'
023:024   Se, det „r ett folk som st†r upp likt en lejoninna,
	  ett folk som reser sig likasom ett lejon.
	  Det l„gger sig ej ned, f”rr„n det har „tit rov
	  och druckit blod av slagna man.˝

023:025 D† sade Balak till Bileam: ˝Om du nu icke vill f”rbanna dem, s†
	m† du †tminstone icke v„lsigna dem.
023:026 Men Bileam svarade och sade till Balak: ˝Sade jag icke till dig:
	'Allt vad HERREN s„ger, det m†ste jag g”ra'?˝

023:027 Och Balak sade till Bileam: ˝Kom, jag vill taga dig med mig till
	ett annat st„lle.  Kanh„nda skall det behaga Gud att du d„rifr†n
	f”rbannar dem †t mig.
023:028 Och Balak tog Bileam med sig upp p† toppen av Peor, d„r man kan
	se ut ”ver ”demarken.
023:029 Och Bileam sade till Balak: ˝Bygg h„r †t mig sju altaren, och
	skaffa hit †t mig sju tjurar och sju v„durar.
023:030 Och Balak gjorde s†som Bileam sade; och han offrade en tjur och
	en v„dur p† vart altare.

024:001 D† nu Bileam s†g att det var: HERRENS vilja att han skulle
	v„lsigna Israel, gick han icke, s†som de f”rra g†ngerna, bort
	och s†g efter tecken, utan v„nde sitt ansikte mot ”knen.
024:002 Och n„r Bileam lyfte upp sina ”gon och s†g Israel l„grad efter
	sina stammar, kom Guds Ande ”ver honom.
024:003 Och han hov upp sin r”st och kvad:
	  ˝S† s„ger Bileam, Beors son,
	  s† s„ger mannen med det slutna ”gat,
024:004   s† s„ger han som h”r Guds tal,
	  han som sk†dar syner fr†n den Allsm„ktige,
	  i det han sjunker ned och f†r sina ”gon ”ppnade:
024:005   Huru sk”na „ro icke dina t„lt, du Jakob,
	  dina boningar, du Israel!
024:006   De likna dalar som utbreda sig vida,
	  de „ro s†som lustg†rdar invid en str”m,
	  s†som aloetr„d, planterade av HERREN,
	  s†som cedrar invid vatten.
024:007   Vatten fl”dar ur hans „mbar,
	  hans s†dd bliver rikligen vattnad.
	  St”rre „n Agag skall hans konung vara,
	  ja, upph”jd bliver hans konungamakt.
024:008   Det „r Gud som har f”rt honom ut ur Egypten.
	  Hans styrka „r s†som en vildoxes.
	  Han skall uppsluka de folk som st† honom emot,
	  deras ben skall han s”nderkrossa,
	  och med sina pilar skall han genomborra dem.
024:009 Han har lagt sig ned, han vilar s†som ett lejon, s†som en
	lejoninna -- vem v†gar oroa honom?  V„lsignad vare den som
	v„lsignar dig, och f”rbannad vare den som f”rbannar dig!˝

024:010 D† uppt„ndes Balaks vrede mot Bileam, och han slog ihop
	h„nderna.  Och Balak sade till Bileam: ˝Till att f”rbanna mina
	fiender kallade jag dig hit, och se, du har i st„llet nu tre
	g†nger v„lsignat dem.
024:011 Giv dig nu av hem igen.  Jag t„nkte att jag skulle f† bevisa dig
	stor „ra; men se, HERREN har f”rmenat dig att bliva „rad.˝
024:012 Bileam svarade Balak: ˝Sade jag icke redan till s„ndebuden som
	du skickade till mig:
024:013 'Om Balak „n g†ve mig s† mycket silver och guld som hans hus
	rymmer, kunde jag dock icke ”vertr„da HERRENS befallning, s† att
	jag efter eget tycke gjorde n†got, vad det vara m†.'  Vad HERREN
	s„ger, det m†ste jag tala.
024:014 Se, jag g†r nu hem till mitt folk; men jag vill varsko dig om
	vad detta folk skall g”ra mot ditt folk i kommande dagar.˝
024:015 Och han hov upp sin r”st och kvad:
	  ˝S† s„ger Bileam, Beors son,
	  s† s„ger mannen med det slutna ”gat,
024:016   s† s„ger han som h”r Guds tal
	  och har kunskap fr†n den H”gste,
	  han som sk†dar syner fr†n den Allsm„ktige,
	  i det han sjunker ned och f†r sina ”gon ”ppnade:
024:017   Jag ser honom, men icke denna tid,
	  jag sk†dar honom, men icke n„ra.
	  En stj„rna tr„der fram ur Jakob,
	  och en spira h”jer sig ur Israel.
	  Den krossar Moabs tinningar
	  och sl†r ned alla s”ner till Set.
024:018   Edom skall han f† till besittning
	  till besittning Seir -- sina fienders l„nder.
	  Ty Israel skall g”ra m„ktiga ting;
024:019   ur Jakob skall en h„rskare komma;
	  han skall f”rg”ra i st„derna dem som r„dda sig dit.˝

024:020 Och han fick se Amalek; d† hov han upp sin r”st och kvad:
	  ˝En f”rstling bland folken „r Amalek,
	   men p† sistone hemfaller han †t underg†ng.˝

024:021 Och han fick se kain‚erna; d† hov han upp sin r”st och kvad:
	  ˝Fast „r din boning,
	  och lagt p† klippan „r ditt n„ste.
024:022   Likv„l skall Kain bliva utrotad;
	  ja, Assur skall omsider f”ra dig i f†ngenskap.˝

024:023 Och han lov †ter upp sin r”st och kvad:

	  ˝O ve!  Vem skall bliva vid liv,
	  n„r Gud l†ter detta ske?
024:024   Skepp skola komma fr†n kitt‚ernas kust,
	  de skola tukta Assur, tukta Eber;
	  ocks† han skall hemfalla †t underg†ng.˝

024:025 Och Bileam stod upp och v„nde tillbaka hem; ocks† Balak for sin
	v„g.

025:001 Och medan Israel uppeh”ll sig i Sittim, begynte folket bedriva
	otukt med Moabs d”ttrar.
025:002 Dessa inbj”do folket till sina gudars offerm†ltider,
025:003 Och folket †t och tillbad deras gudar.  Och Israel sl”t sig till
	Baal-Peor.  D† uppt„ndes HERRENS vrede mot Israel.
025:004 Och HERREN sade till Mose: ˝H„mta folkets alla huvudman, och l†t
	upph„nga s†dana i solen f”r HERREN, p† det att HERRENS vredes
	gl”d m† v„ndas ifr†n Israel.˝
025:005 D† sade Mose till Israels domare: ˝Var och en av eder dr„pe
	bland sina m„n dem som hava slutit sig till Baal-Peor.˝

025:006 Nu kom en man av Israels barn och f”rde in bland sina br”der en
	midjanitisk kvinna, inf”r Moses och Israels barns hela menighets
	”gon, under det att dessa stodo gr†tande vid ing†ngen till
	uppenbarelset„ltet.
025:007 N„r Pinehas, son till Eleasar, son till pr„sten Aron, s†g
	detta, stod han upp i menigheten och tog ett spjut i sin hand
025:008 och f”ljde efter den israelitiske mannen in i t„ltets sovrum och
	genomborrade dem b†da, s†v„l den israelitiske mannen som ock
	kvinnan, i det att han stack henne genom underlivet.  S† upph”rde
	hems”kelsen bland Israels barn.
025:009 Men de som hade omkommit genom hems”kelsen utgjorde tjugufyra
	tusen.

025:010 Och HERREN talade till Mose och sade:
025:011 ˝Pinehas, han som „r son till pr„sten Arons son Eleasar, har
	avv„nt min vrede fr†n Israels barn, i det att han har nit„lskat
	bland dem s†som jag nit„lskar; d„rf”r har jag icke i min
	nit„lskan f”rgjort Israels barn.
025:012 S„g f”rdenskull: Se, jag g”r med honom ett fridsf”rbund;
025:013 och f”r honom, och f”r hans avkomlingar efter honom, skall detta
	vara ett f”rbund genom vilket han f†r ett ev„rdligt pr„stad”me,
	till l”n f”r att han nit„lskade f”r sin Gud och bragte f”rsoning
	f”r Israels barn.˝
025:014 Och den d”dade israelitiske mannen, han som d”dades j„mte den
	midjanitiska kvinnan, hette Simri, Salus son, och var h”vding
	f”r en familj bland simeoniterna.
025:015 Och den d”dade midjanitiska kvinnan hette Kosbi, dotter till
	Sur; denne var stamh”vding, h”vding f”r en stamfamilj i Midjan.

025:016 Och HERREN talade till Mose och sade:
025:017 ˝Angripen midjaniterna och sl†n dem.
025:018 Ty de hava angripit eder genom de onda r†d som de lade mot eder
	i saken med Peor och i saken med Kosbi, den midjanitiska
	h”vdingdottern, deras syster, vilken d”dades p† den dag d†
	hems”kelsen drabbade eder f”r Peors skull.˝
026:001 Efter denna hems”kelse talade HERREN till Mose och till Eleasar,
	pr„sten Arons son, och sade:
026:002 ˝R„knen antalet av Israels barn, deras hela menighet, dem som
	„ro tjugu †r gamla eller d„rut”ver, efter deras familjer, alla
	stridbara m„n i Israel.˝
026:003 Och Mose och pr„sten Eleasar talade till dem p† Moabs hedar, vid
	Jordan mitt emot Jeriko, och sade:
026:004 ˝De som „ro tjugu †r gamla eller d„rut”ver skola r„knas.˝  S†
	hade ju HERREN bjudit Mose och Israels barn, dem som hade dragit
	ut ur Egyptens land.

026:005 Ruben var Israels f”rstf”dde.  Rubens barn voro: Av Hanok
	hanokiternas sl„kt, av Pallu palluiternas sl„kt,
026:006 av Hesron hesroniternas sl„kt, av Karmi karmiternas sl„kt.
026:007 Dessa voro rubeniternas sl„kter.  Och de av dem som inm”nstrades
	utgjorde fyrtiotre tusen sju hundra trettio.
026:008 Men Pallus s”ner voro Eliab.
026:009 Och Eliabs s”ner voro Nemuel, Datan och Abiram; det var den
	Datan och den Abiram, b†da ombud f”r menigheten, som satte sig
	upp emot Mose och Aron, tillika med Koras hop, n„r dessa satte
	sig upp emot HERREN,
026:010 varvid jorden ”ppnade sin mun och uppslukade dem j„mte Kora, vid
	det tillf„lle d† dennes hop omkom, i det att elden f”rt„rde de
	tv† hundra femtio m„nnen, s† att de blevo till en varnagel.
026:011 Men Koras s”ner omkommo icke.

026:012 Simeons barn, efter deras sl„kter, voro: Av Nemuel nemueliternas
	sl„kt, av Jamin jaminiternas sl„kt, av Jakin jakiniternas sl„kt,
026:013 av Sera seraiternas sl„kt, av Saul sauliternas sl„kt.
026:014 Dessa voro simeoniternas sl„kter, tjugutv† tusen tv† hundra.

026:015 Gads barn, efter deras sl„kter, voro: Av Sefon sefoniternas
	sl„kt, av Haggi haggiternas sl„kt, av Suni suniternas sl„kt,
026:016 av Osni osniternas sl„kt, av Eri eriternas sl„kt,
026:017 av Arod aroditernas sl„kt, av Areli areliternas sl„kt.
026:018 Dessa voro Gads barns sl„kter, s† m†nga av dem som inm”nstrades,
	fyrtio tusen fem hundra.

026:019 Judas s”ner voro Er och Onan; men Er och Onan dogo i Kanaans
	land.
026:020 Och Juda barn, efter deras sl„kter, voro: Av Sela selaniternas
	sl„kt, av Peres peresiternas sl„kt, av Sera seraiternas sl„kt.
026:021 Men Peres' barn voro: Av Hesron hesroniternas sl„kt, av Hamul
	hamuliternas sl„kt.
026:022 Dessa voro Juda sl„kter, s† m†nga av dem som inm”nstrades,
	sjuttiosex tusen fem hundra.

026:023 Isaskars barn, efter deras sl„kter, voro: Av Tola tolaiternas
	sl„kt, av Puva puniternas sl„kt,
026:024 av Jasub jasubiternas sl„kt, av Simron simroniternas sl„kt.
026:025 Dessa voro Isaskars sl„kter, s† m†nga av dem som inm”nstrades,
	sextiofyra tusen tre hundra.

026:026 Sebulons barn, efter deras sl„kter, voro: Av Sered serediternas
	sl„kt, av Elon eloniternas sl„kt, av Jaleel jaleeliternas sl„kt.
026:027 Dessa voro sebuloniternas sl„kter, s† m†nga av dem som
	inm”nstrades, sextio tusen fem hundra.

026:028 Josefs barn, efter deras sl„kter voro Manasse och Efraim.

026:029 Manasse barn voro: Av Makir makiriternas sl„kt; men Makir f”dde
	Gilead; av Gilead kom gileaditernas sl„kt.
026:030 Dessa voro Gileads barn: Av Ieser ieseriternas sl„kt, av Helek
	helekiternas sl„kt,
026:031 av Asriel asrieliternas sl„kt, av Sikem sikemiternas sl„kt,
026:032 av Semida semidaiternas sl„kt och av Hefer heferiternas sl„kt.
026:033 Men Selofhad, Hefers son, hade inga s”ner, utan allenast
	d”ttrar; och Selofhads d”ttrar hette Mahela, Noa, Hogla, Milka
	och Tirsa.
026:034 Dessa voro Manasse sl„kter, och de av dem som inm”nstrades
	utgjorde femtiotv† tusen sju hundra.

026:035 Dessa voro Efraims barn, efter deras sl„kter: Av Sutela
	sutelaiternas sl„kt, av Beker bekeriternas sl„kt, av Tahan
	tahaniternas sl„kt.
026:036 Men dessa voro Sutelas barn: Av Eran eraniternas sl„kt
026:037 Dessa voro Efraims barns sl„kter, s† m†nga av dem som
	inm”nstrades trettiotv† tusen fem hundra.

	Dessa voro Josefs barn, efter deras sl„kter.

026:038 Benjamins barn, efter deras sl„kter, voro: Av Bela belaiternas
	sl„kt, av Asbel asbeliternas sl„kt, av Ahiram ahiramiternas
	sl„kt,
026:039 av Sefufam sufamiternas sl„kt, av Hufam hufamiternas sl„kt.
026:040 Men Belas s”ner voro Ard och Naaman; arditernas sl„kt; av Naaman
	naamiternas sl„kt.
026:041 Dessa voro Benjamins barn, efter deras sl„kter, och de av dem
	som inm”nstrades utgjorde fyrtiofem tusen sex hundra.

026:042 Dessa voro Dans barn, efter deras sl„kter: Av Suham suhamiternas
	sl„kt.  Dessa voro Dans sl„kter, efter deras sl„kter.
026:043 Suhamiternas sl„kter, s† m†nga av dem som inm”nstrades, utgjorde
	tillsammans sextiofyra tusen fyra hundra.

026:044 Asers barn, efter deras sl„kter, voro: Av Jimna Jimnasl„kten, av
	Jisvi jisviternas sl„kt, av Beria beriaiternas sl„kt.
026:045 Av Berias barn: Av Heber heberiternas sl„kt, av Malkiel
	malkieliternas sl„kt.
026:046 Och Asers dotter hette Sera.
026:047 Dessa voro Asers barns sl„kter, s† m†nga av dem som
	inm”nstrades, femtiotre tusen fyra hundra.

026:048 Naftali barn, efter deras sl„kter, voro: Av Jaseel jaseeliternas
	sl„kt, av Guni guniternas sl„kt,
026:049 av Jeser jeseriternas sl„kt, av Sillem sillemiternas sl„kt.
026:050 Dessa voro Naftali sl„kter, efter deras sl„kter; och de av dem
	som inm”nstrades utgjorde fyrtiofem tusen fyra hundra.

026:051 Dessa voro de av Israels barn som inm”nstrades, sen hundra ett
	tusen sju hundra trettio.

026:052 Och HERREN talade till Mose och sade:
026:053 Źt dessa skall landet utskiftas till arvedel, efter personernas
	antal.
026:054 Źt en st”rre stam skall du giva en st”rre arvedel, och †t en
	mindre stam en mindre arvedel; †t var stam skall arvedel givas
	efter antalet av dess inm”nstrade.
026:055 Men genom lottkastning skall landet utskiftas.  Efter namnen p†
	sina f„dernestammar skola de f† sina arvedelar.
026:056 Efter lottens utslag skall var stam st”rre eller mindre, f† sin
	arvedel sig tillskiftad.

026:057 Och dessa voro de av Levi stam som inm”nstrades, efter deras
	sl„kter: Av Gerson gersoniternas sl„kt av Kehat kehatiternas
	sl„kt, av Merari merariternas sl„kt.
026:058 Dessa voro leviternas sl„kter: libniternas sl„kt, hebroniternas
	sl„kt maheliternas sl„kt, musiternas sl„kt koraiternas
	sl„kt.  Men Kehat f”dde Amram.
026:059 Och Amrams hustru hette Jokebed, Levis dotter, som f”ddes †t
	Levi i Egypten; och hon f”dde †t Amram Aron och Mose och deras
	syster Mirjam.
026:060 Och †t Aron f”ddes Nadab och Abihu, Eleasar och Itamar.
026:061 Men Nadab och Abihu tr„ffades av d”den, n„r de buro fram
	fr„mmande eld inf”r HERRENS ansikte.
026:062 Och de av dem som inm”nstrades utgjorde tjugutre tusen, alla av
	mank”n som voro en m†nad gamla eller d„rut”ver.  De hade n„mligen
	icke blivit inm”nstrade bland Israels barn, eftersom icke n†gon
	arvedel var given †t dem bland Israels barn.

026:063 Dessa voro de som inm”nstrades av Mose och pr„sten Eleasar, n„r
	dessa m”nstrade Israels barn p† Moabs hedar, vid Jordan mitt
	emot Jeriko.
026:064 Bland dessa var ingen av dem som f”rut hade blivit inm”nstrade
	av Mose och pr„sten Aron, n„r dessa m”nstrade Israels barn i
	Sinais ”ken,
026:065 ty om dem hade HERREN sagt: ˝De skola d”den d” i ”knen.˝  D„rf”r
	var ingen kvar av dem, f”rutom Kaleb, Jefunnes son, och Josua,
	Nuns son.

027:001 Och Selofhads d”ttrar tr„dde fram Selofhads, som var son till
	Hefer, son till Gilead, son till Makir son till Manasse, av
	Manasses, Josefs sons, sl„kter.  Och hans d”ttrar hette Mahela,
	Noa, Hogla, Milka och Tirsa.
027:002 Dessa kommo nu inf”r Mose och pr„sten Eleasar och
	stamh”vdingarna och hela menigheten, vid ing†ngen till
	uppenbarelset„ltet, och sade:
027:003 ˝V†r fader har d”tt i ”knen, men han var icke med i den hop som
	rotade sig samman mot HERREN, Koras hop, utan han dog genom egen
	synd, och han hade inga s”ner.
027:004 Icke skall nu v†r faders namn utpl†nas ur hans sl„kt f”r det att
	han icke hade n†gon son?  Giv †t oss en besittning ibland v†r
	faders br”der.˝
027:005 och Mose bar fram deras sak inf”r HERREN.
027:006 D† talade HERREN till Mose och sade:
027:007 ˝Selofhads d”ttrar hava talat r„tt.  Du skall giva ocks† dem en
	arvsbesittning bland deras faders br”der genom att l†ta deras
	faders arvedel ”verg† till dem.
027:008 Och till Israels barn skall du tala och s„ga: N„r n†gon d”r utan
	att efterl„mna n†gon son, skolen I l†ta hans arvedel ”verg† till
	hans dotter.
027:009 Men om han icke har n†gon dotter, s† skolen I giva hans arvedel
	†t hans br”der.
027:010 Har han icke heller n†gra br”der, s† skolen I giva hans arvedel
	†t hans faders br”der.
027:011 Men om hans fader icke har n†gra broder, s† skolen I giva hans
	arvedel †t n„rmaste blodsf”rvant inom hans sl„kt, och denne
	skall d† taga den i besittning.˝

	Detta skall vara en r„ttsstadga f”r Israels barn, s†som HERREN
	har bjudit Mose.

027:012 Och HERREN sade till Mose: ˝Stig upp h„r p† Abarimberget, s†
	skall du f† se det land som jag har givit †t Israels barn.
027:013 Men n„r du har sett det, skall ocks† du samlas till dina f„der,
	likasom din broder Aron har blivit samlad till sina f„der;
027:014 detta d„rf”r att I, i ”knen Sin, n„r menigheten tvistade med
	mig, voren genstr„viga mot min befallning och icke villen h†lla
	mig helig genom att skaffa fram vatten inf”r deras ”gon.˝  Detta
	g„llde Meribas vatten vid Kades, i ”knen Sin.

027:015 Och Mose talade till HERREN och sade:
027:016 ˝M† HERREN, den Gud som r†der ”ver allt k”tts anda, s„tta en man
	”ver menigheten,
027:017 som kan g† i spetsen f”r dem, n„r de draga ut eller v„nda †ter,
	och som kan vara deras ledare och anf”rare, s† att icke HERRENS
	menighet kommer att likna f†r som icke hava n†gon herde.˝
027:018 HERREN svarade Mose: ˝Tag till dig Josua, Nuns son, ty han „r en
	man i vilken ande „r, och l„gg din hand p† honom.
027:019 Och f”r honom fram inf”r pr„sten Eleasar och hela menigheten,
	och ins„tt honom i hans „mbete inf”r deras ”gon,
027:020 och l„gg n†got av din v„rdighet p† honom, f”r att Israels barns
	hela menighet m† lyda honom.
027:021 Och hos pr„sten Eleasar skall han sedan hava att inst„lla sig,
	f”r att denne genom urims dom m† h„mta svar †t honom inf”r
	HERRENS ansikte.  Efter hans ord skola de draga ut och v„nda
	†ter, han sj„lv och alla Israels barn med honom, hela
	menigheten.˝

027:022 och Mose gjorde s†som HERREN hade bjudit honom; han tog Josua
	och f”rde honom fram inf”r pr„sten Eleasar och hela menigheten.
027:023 Och denne lade sina h„nder p† honom och insatte honom i hans
	„mbete, s†som HERREN hade befallt genom Mose.

028:001 Och HERREN talade till Mose och sade:

028:002 Bjud Israels barn och s„g till dem: Mina offer, det som „r min
	spis av mina eldsoffer, en v„lbehaglig lukt f”r mig, dem skolen
	I akta p†, s† att I offren dem †t mig p† best„md tid.
028:003 Och s„g till dem: Detta „r vad I skolen offra †t HERREN s†som
	eldsoffer: tv† †rsgamla felfria lamm till br„nnoffer f”r var dag
	best„ndigt.
028:004 Det ena lammet skall du offra om morgonen, och det andra lammet
	skall du offra vid aftontiden,
028:005 och s†som spisoffer en tiondedels efa fint mj”l, begjutet med en
	fj„rdedels hin olja av st”tta oliver.
028:006 Detta „r det dagliga br„nnoffret, som offrades p† Sinai berg,
	till en v„lbehaglig lukt, ett eldsoffer †t HERREN.
028:007 Och s†som drickoffer d„rtill skall du offra en fj„rdedels hin,
	till det f”rsta lammet; i helgedomen skall drickoffer av stark
	dryck utgjutas †t HERREN.
028:008 Det andra lammet skall du offra vid aftontiden; med likadant
	spisoffer och drickoffer som om morgonen skall du offra det: ett
	eldsoffer till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN.

028:009 Men p† sabbatsdagen skall du offra tv† †rsgamla felfria lamm, s†
	ock tv† tiondedels efa fint mj”l, begjutet med olja, s†som
	spisoffer, samt tillh”rande drickoffer.
028:010 Detta „r sabbatsbr„nnoffret, som skall offras var sabbat, j„mte
	det dagliga br„nnoffret med tillh”rande drickoffer.

028:011 Och p† edra nym†nadsdagar skolen I offra till br„nnoffer †t
	HERREN tv† ungtjurar och en v„dur och sju †rsgamla felfria lamm,
028:012 s† ock tre tiondedels efa fint mj”l, begjutet med olja, s†som
	spisoffer till var tjur, tv† tiondedels efa fint mj”l, begjutet
	med olja, s†som spisoffer till v„duren,
028:013 och en tiondedels efa fint mj”l begjutet med olja, s†som
	spisoffer till vart lamm: ett br„nnoffer till en v„lbehaglig
	lukt, ett eldsoffer †t HERREN.
028:014 Och de tillh”rande drickoffren skola utg”ras av en halv hin vin
	till var tjur och en tredjedels hin till v„duren och en
	fj„rdedels hin till vart lamm.  Detta „r nym†nadsbr„nnoffret, som
	skall offras i var och en av †rets m†nader.
028:015 Tillika skolen I offra en bock till syndoffer †t HERREN; den
	skall offras j„mte det dagliga br„nnoffret med tillh”rande
	drickoffer.

028:016 Och i f”rsta m†naden, p† fjortonde dagen i m†naden, „r HERRENS
	p†sk.
028:017 Och p† femtonde dagen i samma m†nad „r h”gtid; d† skall man „ta
	osyrat br”d, i sju dagar.
028:018 P† den f”rsta dagen skall man h†lla en helig sammankomst; ingen
	arbetssyssla skolen I d† g”ra.
028:019 Och s†som eldsoffer, s†som br„nnoffer †t HERREN, skolen I offra
	tv† ungtjurar och en v„dur och sju †rsgamla lamm; felfria skola
	de vara.
028:020 Och s†som spisoffer d„rtill skolen I offra fint mj”l, begjutet
	med olja; tre tiondedels efa skolen I offra till var ungtjur och
	tv† tiondedels efa till v„duren;
028:021 en tiondedels efa skall du offra till vart och ett av de sju
	lammen;
028:022 tillika skolen I offra en syndoffersbock till att bringa
	f”rsoning f”r eder.
028:023 F”rutom morgonens br„nnoffer, som utg”r det dagliga br„nnoffret,
	skolen I offra detta.
028:024 Likadana offer skolen I offra var dag i sju dagar: en
	eldsoffersspis, till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN.  J„mte det
	dagliga br„nnoffret skall detta offras, med tillh”rande
	drickoffer.
028:025 Och p† den sjunde dagen skolen I h†lla en helig sammankomst;
	ingen arbetssyssla skolen I d† g”ra.

028:026 Och p† f”rstlingsdagen, d† I b„ren fram ett offer av den nya
	gr”dan †t HERREN, vid eder veckoh”gtid, skolen I h†lla en
	helig sammankomst; ingen arbetssyssla skolen I d† g”ra.
028:027 S†som br„nnoffer till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN skolen I d†
	offra tv† ungtjurar, en v„dur, sju †rsgamla lamm,
028:028 och s†som spisoffer d„rtill fint mj”l, begjutet med olja: tre
	tiondedels efa till var tjur, tv† tiondedels efa till v„duren,
028:029 en tiondedels efa till vart och ett av de sju lammen;
028:030 tillika skolen I offra en bock till att bringa f”rsoning f”r
	eder.
028:031 F”rutom det dagliga br„nnoffret med tillh”rande spisoffer skolen
	I offra detta -- felfria skola djuren vara -- och d„rj„mte
	tillh”rande drickoffer.

029:001 Och i sjunde m†naden, p† f”rsta dagen i m†naden, skolen I h†lla
	en helig sammankomst; ingen arbetssyssla skolen I d† g”ra.  En
	basunklangens dag skall den vara f”r eder.
029:002 S†som br„nnoffer till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN skolen I d†
	offra en ungtjur, en v„dur, sju †rsgamla felfria lamm,
029:003 och s†som spisoffer d„rtill fint mj”l, begjutet med olja: tre
	tiondedels efa till tjuren, tv† tiondedels efa till v„duren
029:004 och en tiondedels efa till vart och ett av de sju lammen;
029:005 tillika skolen I offra en bock s†som syndoffer, till att bringa
	f”rsoning f”r eder --
029:006 detta f”rutom nym†nadsbr„nnoffret med tillh”rande spisoffer, och
	f”rutom det dagliga br„nnoffret med tillh”rande spisoffer, och
	f”rutom de drickoffer som p† f”reskrivet s„tt skola offras till
	b†da: allt till en v„lbehaglig lukt, ett eldsoffer †t HERREN.

029:007 P† tionde dagen i samma sjunde m†nad skolen I ock h†lla en helig
	sammankomst, och I skolen d† sp„ka eder; intet arbete skolen I
	d† g”ra.
029:008 Och s†som br„nnoffer till en v„lbehaglig lukt f”r HERREN skolen
	I d† offra en ungtjur, en v„dur, sju †rsgamla lamm -- felfria
	skola de vara --
029:009 och s†som spisoffer d„rtill fint mj”l, begjutet med olja: tre
	tiondedels efa till tjuren, tv† tiondedels efa till v„duren,
029:010 en tiondedels efa till vart och ett av de sju lammen;
029:011 tillika skolen I offra en bock s†som syndoffer -- detta f”rutom
	f”rsoningssyndoffret och det dagliga br„nnoffret med tillh”rande
	spisoffer, och f”rutom de drickoffer som h”ra till b†da.

029:012 P† femtonde dagen i sjunde m†naden skolen I ock h†lla en helig
	sammankomst; ingen arbetssyssla skolen I d† g”ra.  D† skolen I
	fira en HERRENS h”gtid, i sju dagar.
029:013 Och s†som br„nnoffer, s†som eldsoffer, skolen I d† offra till en
	v„lbehaglig lukt f”r HERREN tretton ungtjurar, tv† v„durar,
	fjorton †rsgamla lamm -- felfria skola de vara --
029:014 och s†som spisoffer d„rtill fint mj”l, begjutet med olja: tre
	tiondedels efa till var och en av de tretton tjurarna, tv†
	tiondedels efa till var och en av de tv† v„durarna,
029:015 en tiondedels efa till vart och ett av de fjorton lammen;
029:016 tillika skolen I offra en bock s†som syndoffer -- detta f”rutom
	det dagliga br„nnoffret med tillh”rande spisoffer och
	drickoffer.
029:017 Och p† den andra dagen: tolv ungtjurar, tv† v„durar, fjorton
	†rsgamla felfria lamm,
029:018 med det spisoffer och de drickoffer som skola offras till dem,
	till tjurarna, v„durarna och lammen, efter deras antal, p†
	f”reskrivet s„tt,
029:019 tillika ocks† en bock s†som syndoffer -- detta f”rutom det
	dagliga br„nnoffret med tillh”rande spisoffer och det drickoffer
	som h”r till dem.
029:020 Och p† den tredje dagen: elva tjurar, tv† v„durar, fjorton
	†rsgamla felfria lamm,
029:021 med det spisoffer och de drickoffer som skola offras till dem,
	till tjurarna, v„durarna och lammen, efter deras antal, p†
	f”reskrivet s„tt,
029:022 tillika ocks† en syndoffersbock -- detta f”rutom det dagliga
	br„nnoffret med tillh”rande spisoffer och drickoffer.
029:023 Och p† den fj„rde dagen; tio tjurar, tv† v„durar, fjorton
	†rsgamla felfria lamm,
029:024 med det spisoffer och de drickoffer som skola offras till dem,
	till tjurarna, v„durarna och lammen, efter deras antal, p†
	f”reskrivet satt,
029:025 tillika ocks† en bock s†som syndoffer -- detta f”rutom det
	dagliga br„nnoffret med tillh”rande spisoffer och drickoffer.
029:026 Och p† den femte dagen: nio tjurar, tv† v„durar, fjorton
	†rsgamla felfria lamm,
029:027 med det spisoffer och de drickoffer som skola offras till dem,
	till tjurarna, v„durarna och lammen, efter deras antal, p†
	f”reskrivet s„tt,
029:028 tillika ocks† en syndoffersbock -- detta f”rutom det dagliga
	br„nnoffret med tillh”rande spisoffer och drickoffer.
029:029 Och p† den sj„tte dagen: †tta tjurar, tv† v„durar, fjorton
	†rsgamla felfria lamm,
029:030 med det spisoffer och de drickoffer som skola offras till dem,
	till tjurarna, v„durarna och lammen, efter deras antal, p†
	f”reskrivet s„tt,
029:031 tillika ocks† en syndoffersbock -- detta f”rutom det dagliga
	br„nnoffret med tillh”rande spisoffer och drickoffer.
029:032 Och p† den sjunde dagen: sju tjurar, tv† v„durar, fjorton
	†rsgamla felfria lamm,
029:033 med det spisoffer och de drickoffer som skola offras till dem,
	till tjurarna, v„durarna och lammen, efter deras antal, p†
	f”reskrivet s„tt,
029:034 tillika ocks† en syndoffersbock -- detta f”rutom det dagliga
	br„nnoffret med tillh”rande spisoffer och drickoffer.
029:035 P† den †ttonde dagen skolen I h†lla en h”gtidsf”rsamling; ingen
	arbetssyssla skolen I d† g”ra.
029:036 Och s†som br„nnoffer, s†som eldsoffer, skolen I d† offra till en
	v„lbehaglig lukt f”r HERREN en tjur, en v„dur, sju †rsgamla
	felfria lamm,
029:037 med det spisoffer och de drickoffer som skola offras till dem,
	till tjuren, v„duren och lammen, efter deras antal, p†
	f”reskrivet s„tt,
029:038 tillika ocks† en syndoffersbock -- detta f”rutom det dagliga
	br„nnoffret med tillh”rande spisoffer och drickoffer.

029:039 Dessa offer skolen I offra †t HERREN vid edra h”gtider, f”rutom
	edra l”ftesoffer och frivilliga offer, dessa m† nu vara
	br„nnoffer eller spisoffer eller drickoffer eller tackoffer.


029:001 Och Mose sade detta till Israels barn, alldeles s†som HERREN
	hade bjudit honom.

030:002 Och Mose talade till Israels barns stamh”vdingar och sade: Detta
	„r vad HERREN har bjudit:
030:003 om n†gon g”r ett l”fte †t HERREN, eller sv„r en ed genom vilken
	han f”rbinder sig till †terh†llsamhet i n†got stycke, s† skall
	han icke sedan bryta sitt ord; han skall i alla stycken g”ra vad
	hans mun har talat.

030:004 Och om en kvinna, medan hon vistas i sin faders hus och „nnu „r
	ung, g”r ett l”fte †t HERREN och f”rbinder sig till
	†terh†llsamhet i n†got stycke,
030:005 och hennes fader h”r hennes l”fte och huru hon f”rbinder sig
	till †terh†llsamhet, och hennes fader icke s„ger n†got till
	henne d„rom, s† skola alla hennes l”ften hava g„llande kraft,
	och alla hennes f”rbindelser till †terh†llsamhet skola hava
	g„llande kraft.
030:006 Men om hennes fader samma dag han h”r det s„ger nej d„rtill, d†
	skola hennes l”ften och hennes f”rbindelser till †terh†llsamhet
	alla vara utan g„llande kraft; och HERREN skall f”rl†ta henne,
	eftersom hennes fader sade nej till henne.
030:007 Och om hon bliver gift, och l”ften d† vila p† henne, eller n†got
	obet„nksamt ord fr†n hennes l„ppar, varmed hon har bundit sig,
030:008 och hennes man f†r h”ra d„rom, men icke s„ger n†got till henne
	d„rom samma dag han h”r det, s† skola hennes l”ften hava
	g„llande kraft, och hennes f”rbindelser till †terh†llsamhet
	skola hava g„llande kraft.
030:009 Men om hennes man samma dag han f†r h”ra det s„ger nej d„rtill,
	d† upph„ver han d„rmed hennes givna l”fte och det obet„nksamma
	ord fr†n hennes l„ppar, varmed hon har bundit sig; och HERREN
	skall f”rl†ta henne det.
030:010 Men en „nkas eller en f”rskjuten hustrus l”fte skall hava
	g„llande kraft f”r henne, vartill hon „n m† hava f”rbundit sig.

030:011 Och om en kvinna i sin mans hus g”r ett l”fte, eller med ed
	f”rbinder sig till †terh†llsamhet i n†got stycke,
030:012 och hennes man h”r det, men icke s„ger n†got till henne d„rom --
	icke s„ger nej till henne -- s† skola alla hennes l”ften hava
	g„llande kraft, och alla hennes f”rbindelser till †terh†llsamhet
	skola hava g„llande kraft.
030:013 Men om hennes man upph„ver dem samma dag han h”r dem, d† skall
	allt som hennes l„ppar hava talat vara utan g„llande kraft, det
	m† nu vara l”ften eller n†gon f”rbindelse till †terh†llsamhet;
	hennes man har upph„vt dem, d„rf”r skall HERREN f”rl†ta henne.
030:014 Źt alla hennes l”ften och †t alla hennes edliga f”rbindelser
	till att sp„ka sig kan hennes man giva g„llande kraft, och
	hennes man kan ock upph„va dem.
030:015 Men om hennes man icke f”re p†f”ljande dags ing†ng s„ger
	n†gonting till henne d„rom, s† giver han g„llande kraft †t alla
	hennes l”ften och †t alla de f”rbindelser till †terh†llsamhet,
	som vila p† henne; han giver dem g„llande kraft d„rigenom att
	han icke s„ger n†got till henne d„rom samma dag han h”r dem.
030:016 Men om han upph„ver dem f”rst n†gon tid efter det han har h”rt
	dem, d† kommer han att b„ra p† hennes missg„rning.

030:017 Dessa „ro de stadgar som HERREN av Mose ang†ende f”rh†llandet
	mellan en man och hans hustru, och ang†ende f”rh†llandet mellan
	en fader och hans dotter, medan denna „nnu „r ung och vistas i
	sin faders hus.

031:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
031:002 ˝Kr„v ut h„mnd f”r Israels barn midjaniterna; sedan skall du
	samlas till dina f„der.
031:003 D† talade Mose till folket och sade: ˝L†ten en del av edra m„n
	v„pna sig till strid; dessa skola t†ga mot Midjan och utf”ra
	HERRENS h„mnd p† Midjan.
031:004 Tusen man ur var och en s„rskild av Israels alla stammar skolen
	I s„nda ut i striden.˝
031:005 S† avl„mnades d† ur Israels „tter tusen man av var stam: tolv
	tusen man, v„pnade till strid.
031:006 Och Mose s„nde dessa, tusen man av var stam, ut i striden; han
	s„nde med dem Pinehas, pr„sten Eleasars son, ut i striden, och
	denne tog med sig de heliga redskapen och larmtrumpeterna.
031:007 Och de gingo till strids emot Midjan, s†som HERREN hade bjudit
	Mose, och dr„pte allt mank”n.
031:008 Och j„mte andra som d† blevo slagna av dem dr„ptes ock de
	midjanitiska konungarna Evi, Rekem, Sur, Hur och Reba, fem
	midjanitiska konungar; Bileam, Beors son, dr„pte de ock med
	sv„rd.
031:009 Och Israels barn f”rde Midjans kvinnor och barn bort s†som
	f†ngar; och alla deras dragare och all deras boskap och allt
	deras ”vriga gods togo de s†som byte.
031:010 Och alla deras st„der, i de trakter d„r de bodde, och alla deras
	t„ltl„ger br„nde de upp i eld.
031:011 Och de togo med sig allt bytet, och allt vad de hade r”vat, b†de
	m„nniskor och boskap.
031:012 Och de f”rde f†ngarna och det r”vade och bytet fram till Mose
	och pr„sten Eleasar och Israels barns menighet i l„gret p† Moabs
	hedar, som ligga vid Jordan mitt emot Jeriko.

031:013 Och Mose och pr„sten Eleasar och alla menighetens h”vdingar
	gingo dem till m”tes utanf”r l„gret.
031:014 Men Mose f”rt”rnades p† krigsbef„let, ”ver- och
	underh”vitsm„nnen, n„r de kommo tillbaka fr†n sitt krigst†g.
031:015 Mose sade till dem: ˝Haven I d† l†tit alla kvinnorna leva?
031:016 Det var ju de som, p† Bileams inr†dan, f”rledde Israels barn
	till att beg† otrohet mot HERREN i saken med Peor, och som
	d„rigenom v†llade att en hems”kelse kom ”ver HERRENS menighet.
031:017 S† dr„pen nu alla gossebarn, och dr„pen alla kvinnor som hava
	haft med m„n, med mank”n, att skaffa.
031:018 Men alla flickebarn som icke hava haft med mank”n att skaffa,
	dem m†n I l†ta leva f”r eder r„kning.
031:019 Sj„lva skolen I nu l„gra eder utanf”r l„gret, i sju dagar.  Var
	och en av eder som har dr„pt n†gon m„nniska, och var och en som
	har kommit vid n†gon slagen skall rena sig p† tredje dagen och
	p† sjunde dagen -- s†v„l I sj„lva som edra f†ngar.
031:020 Alla kl„der och allt som „r f”rf„rdigat av skinn och allt som „r
	gjort av geth†r och alla redskap av tr„ skolen I ock rena †t
	eder.˝

031:021 Och pr„sten Eleasar sade till stridsm„nnen som hade deltagit i
	kriget: Detta „r den lagstadga som HERREN har givit Mose:
031:022 Guld och silver, koppar, j„rn, tenn och bly,
031:023 allt s†dant som t†l eld, skolen I l†ta g† genom eld, s† bliver
	det rent; dock b”r det tillika renas med st„nkelsevatten.  Men
	allt som icke t†l eld skolen I l†ta g† genom vatten.
031:024 Och I skolen tv† edra kl„der p† sjunde dagen, s† bliven I rena;
	d„refter f†n I g† in i l„gret.

031:025 Och HERREN talade till Mose och sade:
031:026 ™ver det tagna rovet, b†de m„nniskor och boskap, skall du g”ra
	en ber„kning, du tillsammans med pr„sten Eleasar och huvudm„nnen
	f”r menighetens familjer;
031:027 sedan skall du dela rovet i tv† delar, mellan de krigare som
	hava varit med i striden och hela den ”vriga menigheten.
031:028 Och du skall l†ta det krigsfolk som har varit med i striden giva
	var femhundrade av m„nniskor, f„kreatur, †snor och f†r s†som
	skatt †t HERREN.
031:029 S† mycket skall tagas av den h„lft som tillfaller dem, och du
	skall giva detta †t pr„sten Eleasar s†som en g„rd †t HERREN.
031:030 Men ur den h„lft som tillfaller de ”vriga israeliterna skall du
	uttaga var femtionde av m„nniskor, sammalunda av f„kreatur,
	†snor och f†r, korteligen, av all boskap, och detta skall du
	giva †t leviterna, som det †ligger att iakttaga vad som „r att
	iakttaga vid HERRENS tabernakel.

031:031 Och Mose och pr„sten Eleasar gjorde s†som HERREN hade bjudit
	Mose.
031:032 Och rovet, n„mligen †terstoden av det byte som krigsfolket hade
	tagit utgjorde: av f†r sex hundra sjuttiofem tusen,
031:033 av f„kreatur sjuttiotv† tusen,
031:034 av †snor sextioett tusen,
031:035 och av m„nniskor, s†dana kvinnor som icke hade haft med mank”n
	att skaffa, tillsammans trettiotv† tusen personer.
031:036 Och h„lften d„rav, eller den del om tillf”ll dem som hade varit
	med striden, utgjorde: av f†r ett antal av tre hundra trettiosju
	tusen fem hundra,
031:037 varav skatten †t HERREN utgjorde sex hundra sjuttiofem f†r;
031:038 av f„kreatur trettiosex tusen, varav skatten †t HERREN
	sjuttiotv†;
031:039 av †snor trettio tusen fem hundra, varav skatten †t HERREN
	sextioen;
031:040 av m„nniskor sexton tusen, varav skatten †t HERREN trettiotv†
	personer.
031:041 Och skatten, den f”r HERREN best„mda g„rden, gav Mose †t pr„sten
	Eleasar, s†som HERREN hade bjudit Mose.
031:042 Och den h„lft, som tillf”ll de ”vriga israeliterna, och som Mose
	hade avskilt fr†n krigsfolkets,
031:043 denna h„lft, den som tillf”ll menigheten, utgjorde: av f†r tre
	hundra trettiosju tusen fem hundra,
031:044 av f„kreatur trettiosex tusen,
031:045 av †snor trettio tusen fem hundra
031:046 och av m„nniskor sexton tusen.
031:047 Och ur denna h„lft, som tillf”ll de ”vriga israeliterna, uttog
	Mose var femtionde, b†de av m„nniskor och av boskap, och gav
	detta †t leviterna, som det †l†g att iakttaga vad som var att
	iakttaga vid HERRENS tabernakel, allt s†som HERREN hade bjudit
	Mose.

031:048 Och bef„lhavarna ”ver h„rens avdelningar, ”ver- och
	underh”vitsm„nnen, tr„dde fram till Mose.
031:049 Och de sade till Mose: ˝Dina tj„nare hava r„knat antalet av de
	krigsm„n som vi hava haft under v†rt bef„l, och icke en enda
	fattas bland oss.
031:050 D„rf”r hava vi nu s†som en offerg†va †t HERREN burit fram var
	och en del som han har kommit ”ver av gyllene klenoder, armband
	av olika slag, ringar, ”rh„ngen och halssmycken, detta f”r att
	bringa f”rsoning f”r oss inf”r HERRENS ansikte.˝
031:051 Och Mose och pr„sten Eleasar togo emot guldet av dem, alla slags
	klenoder.
031:052 Och guldet som gavs s†som g„rd †t HERREN av ”ver- och
	underh”vitsm„nnen utgjorde sammanlagt sexton tusen sju hundra
	femtio siklar.
031:053 Manskapet hade tagit byte var och en f”r sig.
031:054 Och Mose och pr„sten Eleasar togo emot guldet av ”ver- och
	underh”vitsm„nnen och buro in det i uppenbarelset„ltet, f”r att
	det skulle bringa Israels barn i †minnelse inf”r HERRENS
	ansikte.

032:001 Och Rubens barn och Gads barn hade stora och mycket talrika
	boskapshjordar; och n„r de s†go Jaesers land och Gileads land,
	funno de att detta var en trakt f”r boskap.
032:002 D† kommo Gads barn och Rubens barn och sade till Mose och
	pr„sten Eleasar och menighetens h”vdingar:
032:003 ˝Atarot, Dibon, Jaeser, Nimra, Hesbon, Eleale, Sebam, Nebo och
	Beon,
032:004 det land som HERREN har l†tit Israels menighet intaga, „r ett
	land f”r boskap, och dina tj„nare hava boskap.˝
032:005 Och de sade ytterligare: ˝Om vi hava funnit n†d inf”r dina ”gon
	s† m† detta land givas †t dina tj„nare till besittning.  L†t oss
	slippa att g† ”ver Jordan.˝
032:006 Men Mose sade till Gads barn och Rubens barn: ˝Skolen d† I
	stanna h„r, under det att edra br”der draga ut i krig?
032:007 Varf”r viljen I avv„nda Israels barns hj„rtan fr†n att g† ”ver
	floden, in i det land som HERREN har givit †t dem?
032:008 S† gjorde ock edra f„der, n„r jag s„nde dem fr†n Kades-Barnea
	f”r att bese landet:
032:009 sedan de hade dragit upp till Druvdalen och besett landet,
	avv„nde de Israels barns hj„rtan fr†n att g† in i det land som
	HERREN hade givit †t dem.
032:010 Och p† den dagen uppt„ndes HERRENS vrede, och han svor och sade:
032:011 'Av de m„n som hava dragit upp ur Egypten skall ingen som „r
	tjugu †r gammal eller d„rut”ver f† se det land som jag med ed
	har lovat †t Abraham, Isak och Jakob -- eftersom de icke i allt
	hava efterf”ljt mig
032:012 ingen f”rutom Kaleb, Jefunnes son, kenas‚en, och Josua, Nuns
	son; ty de hava i allt efterf”ljt HERREN.'
032:013 S† uppt„ndes HERRENS vrede mot Israel, och han l„t dem driva
	omkring i ”knen i fyrtio †r, till dess att hela det sl„kte hade
	d”tt bort som hade gjort vad ont var i HERRENS ”gon.
032:014 Och se, nu haven I tr„tt i edra f„ders fotsp†r, I, syndiga m„ns
	avf”da, och ”ken s† „nnu mer HERRENS vredes gl”d mot Israel.
032:015 D† I nu v„nden eder bort ifr†n honom, skall han l†ta Israel „nnu
	l„ngre bliva kvar i ”knen, och I dragen s† f”rd„rv ”ver allt
	detta folk.˝

032:016 D† tr„dde de fram till honom och sade: ˝L†t oss h„r bygga g†rdar
	†t var boskap och st„der †t v†ra kvinnor och barn.
032:017 Sj„lva vilja vi sedan skyndsamt v„pna oss och g† †stad i spetsen
	f”r Israels barn, till dess vi hava f”rt dem dit de skola.  Under
	tiden kunna v†ra kvinnor och barn bo i de bef„sta st„derna och
	s† vara skyddade mot landets inbyggare.
032:018 Vi skola icke v„nda tillbaka hem, f”rr„n Israels barn hava f†tt
	var och en sin arvedel.
032:019 Ty vi vilja icke taga v†r arvedel j„mte dem, p† andra sidan
	Jordan och l„ngre bort, utan v†r arvedel har tillfallit oss h„r
	p† andra sidan Jordan, p† ”stra sidan.˝
032:020 Mose svarade dem: ˝Om I g”ren s†som I nu haven sagt, om I v„pnen
	eder inf”r HERREN till kriget,
032:021 s† att alla edra v„pnade m„n g† ”ver Jordan inf”r HERREN och
	stanna d„r, till dess han har f”rdrivit sina fiender f”r sig,
032:022 om I allts† v„nden tillbaka f”rst d† landet har blivit HERREN
	underd†nigt, s† skolen I vara utan skuld mot HERREN och Israel,
	och detta land skall d† bliva eder besittning inf”r HERREN.
032:023 Men om I icke s† g”ren, se, d† synden I mot HERREN, och I skolen
	d† komma att f”rnimma eder synd, ty den skall drabba eder.
032:024 Byggen eder nu st„der †t edra kvinnor och barn, och g†rdar †t
	eder boskap, och g”ren vad eder mun har talat.˝
032:025 Och Gads barn och Rubens barn talade till Mose och sade: ˝Dina
	tj„nare skola g”ra s†som min herre bjuder.
032:026 V†ra barn v†ra hustrur, v†r boskap och alla v†ra dragare skola
	bliva kvar h„r i Gileads st„der.
032:027 Men dina tj„nare, vi s† m†nga som „ro v„pnade till strid, skola
	draga dit”ver och k„mpa inf”r HERREN, s†som min herre har sagt.˝

032:028 Och Mose gav befallning om dem †t pr„sten Eleasar och †t Josua,
	Nuns son, och †t huvudm„nnen f”r familjerna inom Israels barns
	stammar.
032:029 Mose sade till dem: ˝Om Gads barn och Rubens barn g† ”ver Jordan
	med eder, s† m†nga som „ro v„pnade till att k„mpa inf”r HERREN,
	och landet s† bliver eder underd†nigt, d† skolen I †t dem giva
	landet Gilead till besittning.
032:030 Men om de icke draga v„pnade dit”ver med eder, s† skola de f†
	sin besittning ibland eder i Kanaans land.˝
032:031 Och Gads barn och Rubens barn svarade och sade: ˝Vad HERREN har
	sagt till dina tj„nare, det vilja vi g”ra.
032:032 Vi vilja draga v„pnade ”ver till Kanaans land inf”r HERREN, och
	s† f† v†r arvsbesittning har p† andra sidan Jordan.˝

032:033 S† gav d† Mose †t dem, †t Gads barn, Rubens barn och ena h„lften
	av Manasses, Josefs sons, stam, Sihons, amor‚ernas konungs, rike
	och Ogs rike, konungens i Basan: sj„lva landet med dess st„der
	och dessas omr†den, landets st„der runt omkring.
032:034 Och Gads barn byggde upp Dibon, Atarot, Aroer,
032:035 Atrot-Sofan, Jaeser, Jogbeha,
032:036 Bet-Nimra och Bet-Haran, bef„sta st„der och boskapsg†rdar.
032:037 Och Rubens barn byggde upp Hesbon, Eleale, Kirjataim,
032:038 Nebo och Baal-Meon -- vilkas namn hava „ndrats -- och Sibma.
	Och de g†vo namn †t st„derna som de byggde upp.
032:039 Och Makirs, Manasses sons, barn gingo †stad till Gilead och
	intogo det och f”rdrevo amor‚erna som bodde d„r.
032:040 Och Mose gav Gilead †t Makir, Manasses son, och han bosatte sig
	d„r.
032:041 Och Jair, Manasses son, gick †stad och intog deras byar och
	kallade dem Jairs byar.
032:042 Och Noba gick †stad och intog Kenat, med underlydande orter, och
	kallade det Noba, efter sitt eget namn.

033:001 Dessa voro Israels barns l„gerplatser, n„r de drogo ut ur
	Egyptens land, efter sina h„rskaror, anf”rda av Mose och Aron.
033:002 Och Mose upptecknade p† HERRENS befallning deras uppbrottsorter,
	alltefter som de „ndrade l„gerplats.  Och dessa voro nu deras
	l„gerplatser, alltefter som uppbrottsorterna f”ljde p† varandra:

033:003 De br”to upp fr†n Rameses i f”rsta m†naden, p† femtonde dagen i
	f”rsta m†naden.  Dagen efter p†skh”gtiden drogo Israels barn ut
	med upplyft hand inf”r alla egyptiers ”gon,
033:004 under det att egyptierna begrovo dem som HERREN hade slagit
	bland dem, alla de f”rstf”dda, d† n„r HERREN h”ll dom ”ver deras
	gudar.
033:005 S† br”to nu Israels barn upp fr†n Rameses och l„grade sig i
	Suckot.
033:006 Och de br”to upp fr†n Suckot och l„grade sig i Etam, d„r ”knen
	begynte.
033:007 Och de br”to upp fr†n Etam och v„nde om till Pi-Hahirot, som
	ligger mitt emot Baal-Sefon, och l„grade sig framf”r Migdol.
033:008 Och de br”to upp fr†n Hahirot och gingo mitt igenom havet in i
	”knen och t†gade s† tre dagsresor i Etams ”ken och l„grade sig i
	Mara.
033:009 Och de br”to upp fr†n Mara och kommo till Elim; och i Elim
	funnos tolv vattenk„llor och sjuttio palmtr„d, och de l„grade sig
	d„r.
033:010 Och de br”to upp fr†n Elim och l„grade sig vid R”da havet.
033:011 Och de br”to upp fr†n R”da havet och l„grade sig i ”knen Sin.
033:012 Och de br”to upp fr†n ”knen Sin och l„grade sig i Dofka.
033:013 Och de br”to upp fr†n Dofka och l„grade sig i Alus.
033:014 Och de br”to upp fr†n Alus och l„grade sig i Refidim, och d„r
	fanns intet vatten †t folket att dricka.
033:015 Och de br”to upp fr†n Refidim och l„grade sig i Sinais ”ken.
033:016 Och de br”to upp fr†n Sinais ”ken och l„grade sig i
	Kibrot-Hattaava.
033:017 Och de br”to upp fr†n Kibrot-Hattaava och l„grade sig i Haserot.
033:018 Och de br”to upp fr†n Haserot och l„grade sig i Ritma.
033:019 Och de br”to upp fr†n Ritma och l„grade sig i Rimmon-Peres.
033:020 Och de br”to upp fr†n Rimmon-Peres och l„grade sig i Libna.
033:021 Och de br”to upp fr†n Libna och l„grade sig i Rissa.
033:022 Och de br”to upp fr†n Rissa och l„grade sig i Kehelata.
033:023 Och de br”to upp fr†n Kehelata och l„grade sig vid berget Sefer.
033:024 Och de br”to upp fr†n berget Sefer och l„grade sig i Harada.
033:025 Och de br”to upp fr†n Harada och l„grade sig i Makhelot.
033:026 Och de br”to upp fr†n Makhelot och l„grade sig i Tahat.
033:027 Och de br”to upp fr†n Tahat och l„grade sig i Tera.
033:028 Och de br”to upp fr†n Tera och l„grade sig i Mitka.
033:029 Och de br”to upp fr†n Mitka och l„grade sig i Hasmona.
033:030 Och de br”to upp fr†n Hasmona och l„grade sig i Moserot.
033:031 Och de br”to upp fr†n Moserot och l„grade sig i Bene-Jaakan.
033:032 Och de br”to upp fr†n Bene-Jaakan och l„grade sig i
	Hor-Haggidgad.
033:033 Och de br”to upp fr†n Hor-Haggidgad och l„grade sig i Jotbata.
033:034 Och de br”to upp fr†n Jotbata och l„grade sig i Abrona.
033:035 och de br”to upp fr†n Abrona och l„grade sig i Esjon-Geber.
033:036 Och de br”to upp fr†n Esjon-Geber och l„grade sig i ”knen Sin,
	det „r Kades.
033:037 Och de br”to upp fr†n Kades och l„grade sig vid berget Hor, p†
	gr„nsen till Edoms land.

033:038 Och pr„sten Aron steg upp p† berget Hor, efter HERRENS
	befallning, och dog d„r i det fyrtionde †ret efter Israels barns
	utt†g ur Egyptens land, i femte m†naden, p† f”rsta dagen i
	m†naden.
033:039 Och Aron var ett hundra tjugutre †r gammal, n„r han dog p†
	berget Hor.

033:040 Och konungen i Arad, kanan‚en, som bodde i Sydlandet i Kanaans
	land, fick nu h”ra att Israels barn voro i ant†gande.
033:041 Och de br”to upp fr†n berget Hor och l„grade sig i Salmona.
033:042 Och de br”to upp fr†n Salmona och l„grade sig i Punon.
033:043 Och de br”to upp fr†n Punon och l„grade sig i Obot.
033:044 Och de br”to upp fr†n Obot och l„grade sig i Ije-Haabarim vid
	Moabs gr„ns.
033:045 Och de br”to upp fr†n Ijim och l„grade sig i Dibon-Gad.
033:046 Och de br”to upp fr†n Dibon-Gad och l„grade sig i
	Almon-Diblataima.
033:047 Och de br”to upp fr†n Almon-Diblataima och l„grade sig vid
	Abarimbergen, framf”r Nebo.
033:048 Och de br”to upp fr†n Abarimbergen och l„grade sig p† Moabs
	hedar, vid Jordan mitt emot Jeriko.
033:049 Och deras l„ger vid Jordan str„ckte sig fr†n Bet-Hajesimot „nda
	till Abel-Hassitim p† Moabs hedar.

033:050 Och HERREN talade till Mose p† Moabs hedar, vid Jordan mitt emot
	Jeriko, och sade:
033:051 Tala till Israels barn och s„g till dem: N„r I haven g†tt ”ver
	Jordan, in i Kanaans land,
033:052 skolen I f”rdriva landets alla inbyggare f”r eder, och I skolen
	f”rst”ra alla deras stenar med inhuggna bilder, och alla deras
	gjutna bel„ten skolen I f”rst”ra, och alla deras offerh”jder
	skolen I ”del„gga.
033:053 Och I skolen intaga landet och bos„tta eder d„r, ty †t eder har
	jag givit landet till besittning.
033:054 Och I skolen utskifta landet s†som arvedel †t eder genom
	lottkastning efter edra sl„kter; †t en st”rre stam skolen I giva
	en st”rre arvedel, och †t en mindre stam en mindre arvedel; var
	och en skall f† sin del d„r lotten best„mmer att han skall hava
	den; efter edra f„dernestammar skolen I utskifta landet s†som
	arvedel †t eder.
033:055 Men om I icke f”rdriven landets inbyggare f”r eder, s† skola de
	som I l†ten vara kvar av dem bliva t”rnen i edra ”gon och taggar
	i edra sidor, och skola tr„nga eder i landet d„r I bon.
033:056 Och d† skall jag g”ra med eder s†, som jag hade t„nkt g”ra med
	dem.

034:001 Och HERREN talade till Mose och sade:
034:002 Bjud Israels barn och s„g till dem:
	N„r I kommen till Kanaans land, d† „r detta det land som skall
	tillfalla eder s†som arvedel: Kanaans land, s† l†ngt dess
	gr„nser n†.
034:003 Edert land skall p† s”dra sidan str„cka sig fr†n ”knen Sin utmed
	Edom; och eder s”dra gr„ns skall i ”ster begynna vid „ndan av
	Salthavet.
034:004 Sedan skall eder gr„ns b”ja sig s”der om Skorpionh”jden och g†
	fram till Sin och g† ut s”der om Kades-Barnea.  Och den skall g†
	vidare ut till Hasar-Addar och fram till Asmon.
034:005 Och fr†n Asmon skall gr„nsen b”ja sig mot Egyptens b„ck och g†
	ut vid havet.
034:006 Och eder gr„ns i v„ster skall vara Stora havet; det skall utg”ra
	gr„nsen.  Detta skall vara eder gr„ns i v„ster.
034:007 Och detta skall vara eder gr„ns i norr: Fr†n Stora havet skolen
	I draga eder gr„nslinje fram vid berget Hor.
034:008 Fr†n berget Hor skolen I draga eder gr„nslinje dit d„r v„gen g†r
	till Hamat, och gr„nsen skall g† ut vid Sedad.
034:009 Sedan skall gr„nsen g† till Sifron och d„rifr†n ut vid
	Hasar-Enan.  Detta skall vara eder gr„ns i norr.
034:010 och s†som eder gr„ns i ”ster skolen I draga upp en linje fr†n
	Hasar-Enan fram till Sefam.
034:011 Och fr†n Sefam skall gr„nsen g† ned till Haribla, ”ster om Ain,
	och gr„nsen skall g† vidare ned och intill bergsluttningen vid
	Kinneretsj”n, ”sterut.
034:012 Sedan skall gr„nsen g† ned till Jordan och ut vid Salthavet.

	Detta skall vara edert land, med dess gr„nser runt omkring.

034:013 Och Mose bj”d Israels barn och sade: Detta „r det land som I
	genom lottkastning skolen utskifta s†som arvedel †t eder, det
	land om vilket HERREN har bjudit att det skall givas †t de nio
	stammarna och den ena halva stammen.
034:014 Ty rubeniternas barns stam, efter dess familjer, och gaditernas
	barns stam, efter dess familjer, och den andra h„lften av
	Manasse stam, dessa hava redan f†tt sin arvedel.
034:015 Dessa tv† stammar och denna halva stam hava f†tt sin arvedel p†
	andra sidan Jordan mitt emot Jeriko, ”sterut mot solens uppg†ng.
034:016 Och HERREN talade till Mose och sade:
034:017 Dessa „ro namnen p† de m„n som skola †t eder utskifta landet i
	arvslotter: f”rst och fr„mst pr„sten Eleasar och Josua, Nuns
	son;
034:018 vidare skolen I taga en h”vding ur var stam till att utskifta
	landet,
034:019 och dessa „ro de m„nnens namn: av Juda stam Kaleb, Jefunnes son;
034:020 av Simeons barns stam Samuel Ammihuds son;
034:021 av Benjamins stam Elidad, Kislons son;
034:022 av Dans barns stam en h”vding, Bucki, Joglis son;
034:023 av Josefs barn: av Manasse barns stam en h”vding, Hanniel, Efods
	son,
034:024 och av Efraims barn stam en h”vding, Kemuel, Siftans son;
034:025 av Sebulons barns stam en h”vding, Elisafan, Parnaks son;
034:026 av Isaskars barns stam en h”vding, Paltiel, Assans son;
034:027 av Asers barns stam en h”vding, Ahihud, Selomis son;
034:028 av Naftali barns stam en h”vding, Pedael, Ammihuds son.
034:029 Dessa „ro de som HERREN bj”d att utskifta arvslotterna †t
	Israels barn i Kanaans land.

035:001 Och HERREN talade till Mose p† Moabs hedar, vid Jordan mitt emot
	Jeriko, och sade:
035:002 Bjud Israels barn att de av de arvslotter de f† till besittning
	skola †t leviterna giva st„der att bo i; utmarker runt omkring
	dessa st„der skolen I ock giva †t leviterna.
035:003 St„derna skola de sj„lva hava att bo i, men de tillh”rande
	utmarkerna skola vara f”r deras dragare och deras boskap och
	alla deras ”vriga djur.
035:004 Och st„dernas utmarker, som I skolen giva †t leviterna, skola
	str„cka sig tusen alnar fr†n stadsmuren ut†t p† alla sidor.
035:005 Och utanf”r staden skolen I m„ta upp p† ”stra sidan tv† tusen
	alnar, p† v„stra sidan tv† tusen alnar, p† s”dra sidan tv† tusen
	alnar och p† norra sidan tv† tusen alnar, med staden i
	mitten.  Detta skola de f† s†som utmarker till sina st„der.
035:006 Och de st„der som I given †t leviterna skola f”rst och fr„mst
	vara de sex frist„derna, vilka I skolen giva till det „ndam†let
	att en dr†pare m† kunna fly till dem; vidare skolen I j„mte
	dessa st„der giva dem fyrtiotv† andra,
035:007 s† att de st„der som I given †t leviterna tillsammans utg”ra
	fyrtio†tta st„der, med tillh”rande utmarker.
035:008 Och av dessa st„der, som I skolen giva av Israels barns
	besittningsomr†de, skolen I taga flera ur den stam som „r
	st”rre, och f„rre ur den som „r mindre.  Var stam skall †t
	leviterna giva ett antal av sina st„der, som svarar mot den
	arvedel han sj„lv har f†tt.

035:009 Och HERREN talade till Mose och sade:
035:010 Tala till Israels barn och s„g till dem:

	N„r I haven g†tt ”ver Jordan, in i Kanaans land,
035:011 skolen I utse †t eder vissa st„der, som I skolen hava till
	frist„der, till vilka en dr†pare som oupps†tligen har d”dat
	n†gon m† kunna fly.
035:012 Och dessa st„der skolen I hava s†som tillflyktsorter undan
	blodsh„mnaren, s† att dr†paren slipper d”, f”rr„n han har st†tt
	till r„tta inf”r menigheten.
035:013 Och de st„der som I skolen giva till frist„der skola vara sex.
035:014 Tre av st„derna skolen I giva p† andra sidan Jordan, och de tre
	”vriga st„derna skolen I giva i sj„lva Kanaans land;
035:015 dessa skola vara frist„der.  Israels barn, s†v„l som fr„mlingen
	och inhysesmannen som bor ibland dem skola hava dessa sex st„der
	s†som tillflyktsorter, till vilka var och er som oupps†tligen
	har d”dat n†gon m† kunna fly.

035:016 Men om n†gon sl†r en annan till d”ds med ett f”rem†l av j„rn, s†
	„r han en sannskyldig dr†pare; en s†dan skall straffas med
	d”den.
035:017 Likaledes, om n†gon i sin hand har en sten med vilken ett
	dr†pslag kan givas, och han d„rmed sl†r en annan till d”ds, s†
	„r han en sannskyldig dr†pare; en s†dan skall straffas med
	d”den.
035:018 Eller om n†gon i sin hand har ett f”rem†l av tr„ varmed ett
	dr†pslag kan givas, och han d„rmed sl†r en annan till d”ds, s†
	„r han en sannskyldig dr†pare; en s†dan skall straffas med
	d”den.
035:019 Blodsh„mnaren m† d”da den dr†paren; varhelst han tr„ffar p†
	honom m† han d”da honom.
035:020 Likaledes om n†gon av hat st”ter till en annan, eller med ber†tt
	mod kastar n†got p† honom; s† att han d”r,
035:021 eller av fiendskap sl†r honom till d”ds med handen, d† skall den
	som gav slaget straffas med d”den, ty han „r en sannskyldig
	dr†pare; blodsh„mnaren m† d”da den dr†paren, varhelst han
	tr„ffar p† honom

035:022 Men om n†gon av v†da, utan fiendskap, st”ter till en annan,
	eller utan ber†tt mod kastar p† honom n†got f”rem†l, vad det
	vara m†;
035:023 eller om han, utan att se honom, med n†gon sten varmed dr†pslag
	kan givas tr„ffar honom, s† att han d”r, och detta utan att han
	var hans fiende eller hade f”r avsikt att skada honom,
035:024 d† skall menigheten d”ma mellan den som gav slaget och
	blodsh„mnaren, enligt h„r givna f”reskrifter.
035:025 Och menigheten skall r„dda dr†paren ur blodsh„mnarens hand, och
	menigheten skall l†ta honom v„nda tillbaka till fristaden dit
	han hade flytt, och d„r skall han stanna kvar, till dess den med
	helig olja smorde ”verstepr„sten d”r.
035:026 Men om dr†paren g†r utom omr†det f”r den fristad dit han har
	flytt,
035:027 och blodsh„mnaren d†, n„r han tr„ffar p† honom utom hans
	fristads omr†de, dr„per dr†paren, s† vilar ingen blodskuld p†
	honom.
035:028 Ty i sin fristad skall en dr†pare stanna kvar, till dess
	”verstepr„sten d”r; men efter ”verstepr„stens d”d m† han v„nda
	tillbaka till den ort d„r han har sin besittning.
035:029 Och detta skall vara en r„ttsstadga f”r eder fr†n sl„kte till
	sl„kte, var I „n „ren bosatta.

035:030 Om n†gon sl†r ihj„l en annan, skall man, efter vittnens utsago,
	dr„pa dr†paren; men en enda persons vittnesm†l „r icke nog f”r
	att man skall kunna d”ma n†gon till d”den.
035:031 I skolen icke taga l”sen f”r en dr†pares liv, om han „r skyldig
	till d”den, utan han skall straffas med d”den.
035:032 Ej heller skolen I taga l”sen f”r att den som har flytt till en
	fristad skall f”re pr„stens d”d f† v„nda tillbaka och bo i
	landet.
035:033 I skolen icke ohelga det land d„r I „ren; genom blod ohelgas
	landet, och f”rsoning kan icke bringas f”r landet f”r det blod
	som har blivit utgjutet d„ri, annat „n genom dens blod, som har
	utgjutit det.
035:034 I skolen icke orena landet d„r I bon, det i vars mitt jag har
	min boning, ty jag, HERREN, har min boning mitt ibland Israels
	barn.

036:001 Och huvudm„nnen f”r familjerna i Gileads barns sl„kt -- Gileads,
	som var son till Makir, Manasses son, av Josefs barns sl„kter --
	tr„dde fram och talade inf”r Mose och de h”vdingar som voro
	huvudm„n f”r Israels barns familjer.
036:002 De sade: ˝HERREN har bjudit min herre att genom lottkastning
	g”ra landet s†som arvedel †t Israels barn och HERREN har vidare
	bjudit min herre att giva Selofhads, v†r broders, arvedel †t
	hans d”ttrar.
036:003 Men om nu dessa bliva gifta med n†gon ur Israels barns andra
	stammar, s† tages deras arvedel bort ifr†n v†ra f„ders arvedel,
	under det att den stam de komma att tillh”ra f†r sin arvedel
	”kad; p† detta s„tt bliver en del av v†r arvslott oss fr†ntagen.
036:004 N„r sedan jubel†ret intr„der f”r Israels barn, bliver deras
	arvedel lagd till den stams arvedel, som de komma att tillh”ra,
	men fr†n v†r f„dernestams arvedel tages deras arvedel bort.˝

036:005 D† bj”d Mose Israels barn, efter HERRENS befallning, och sade:
	˝Josefs barns stam har talat r„tt.
036:006 Detta „r vad HERREN bjuder ang†ende Selofhads d”ttrar; han
	s„ger: De m† gifta sig med vem de finna f”r gott, allenast de
	gifta sig inom en sl„kt som h”r till deras egen f„dernestam.
036:007 Ty en arvedel som tillh”r n†gon, av Israels barn m† icke g† ”ver
	fr†n en stam till en annan, utan Israels barn skola beh†lla kvar
	var och en sin f„dernestams arvedel.
036:008 Och n„r en kvinna som inom n†gon av Israels barns stammar har
	kommit i besittning av en arvedel gifter sig, skall det vara med
	en man av n†gon sl„kt som h”r till hennes egen f„dernestam, s†
	att Israels barn f”rbliva i besittning var och en av sina f„ders
	arvedel.
036:009 Ty ingen arvedel m† g† ”ver fr†n en stam till en annan, utan
	Israels barns stammar skola beh†lla kvar var och en sin
	arvedel.˝

036:010 Selofhads d”ttrar gjorde s†som HERREN hade bjudit Mose.
036:011 Mahela, Tirsa, Hogla, Milka och Noa, Selofhads d”ttrar, gifte
	sig med sina farbr”ders s”ner.
036:012 De blevo allts† gifta inom Manasses, Josefs sons, barns sl„kter,
	och deras arvedel stannade s† kvar inom deras f„dernesl„kts
	stam.

036:013 Dessa „ro de bud och r„tter som HERREN genom Mose gav Israels
	barn, p† Moabs hedar, vid Jordan mitt emot Jeriko.



Book 05 Femte Mosebok (Deuteronomium) (5 Mos.)


001:001 Dessa „ro de ord som Mose talade till hela Israel p† andra sidan
	Jordan, i ”knen, p† Hedmarken mitt emot Suf, mellan Paran och
	Tofel, Laban, Haserot och Di-Sahab
001:002 -- elva dagsresor fr†n Horeb, †t Seirs bergsbygd till, fram till
	Kades-Barnea.
001:003 I det fyrtionde †ret, i elfte m†naden.  p† f”rsta dagen i
	m†naden, talade Mose till Israels barn, alldeles s†som Herren
	hade bjudit honom tala till dem.
001:004 Detta skedde sedan han hade slagit Sihon, amor‚ernas konung, som
	bodde i Hesbon, och Og, konungen i Basan, som bodde i Astarot,
	vid Edrei.
001:005 P† andra sidan Jordan.  i Moabs land, begynte Mose denna
	lagutl„ggning och sade:
001:006 HERREN, v†r Gud, talade till oss p† Horeb och sade: ˝L„nge nog
	haven I uppeh†llit eder vid detta berg.
001:007 V„nden eder nu †t annat h†ll och bryten upp, och begiven eder
	till amor‚ernas bergsbygd och till alla deras grannfolk p†
	Hedmarken, i Bergsbygden, i L†glandet, i Sydlandet och i
	Kustlandet vid havet -- in i kanan‚ernas land och upp p† Libanon,
	„nda till den stora floden, floden Frat.
001:008 Se, jag har givit landet i edert v†ld.  G†n nu och intagen detta
	land, som HERREN med ed har lovat edra f„der, Abraham, Isak och
	Jakob, att giva †t dem och †t deras s„d efter dem.˝
001:009 Och jag talade till eder p† den tiden och sade: ˝Jag f”rm†r icke
	ensam b„ra eder.
001:010 HERREN, eder Gud, har f”r”kat eder, och se, I „ren nu talrika
	s†som stj„rnorna p† himmelen.
001:011 M† Herren, edra f„ders Gud, „n vidare f”r”ka eder tusenfalt och
	v„lsigna eder, s†som han har lovat eder.
001:012 Men huru skall jag ensam kunna b„ra tyngden och b”rdan av eder
	och edert tvistande?
001:013 Utsen †t eder visa, f”rst†ndiga och v„lk„nda m„n inom edra
	s„rskilda stammar, s† skall jag s„tta dem till huvudm„n ”ver
	eder.˝
001:014 I svaraden mig och saden: ˝Ditt f”rslag „r gott.˝
001:015 D† tog jag huvudm„nnen i edra stammar, visa och v„lk„nda m„n,
	och satte dem till huvudm„n ”ver eder, till f”rest†ndare,
	somliga ”ver tusen, andra ”ver hundra, andra ”ver femtio och
	somliga ”ver tio, och till tillsyningsm„n i edra s„rskilda
	stammar.
001:016 Och jag bj”d d† ocks† edra domare och sade: ˝H”ren efter, vad
	edra br”der hava sig emellan; och om n†gon har en sak med sin
	broder eller med en fr„mling som bor hos honom, s† d”men
	r„ttvist mellan dem.
001:017 I skolen icke hava anseende till personen, n„r I d”men, utan
	h”ra den ringe likav„l dom den h”gre; I skolen icke frukta f”r
	n†gon m„nniska, ty domen h”r Gud till.  Men om n†got „rende
	bliven eder f”r sv†rt, skolen I h„nskjuta det till mig, s† att
	jag f”r h”ra det.˝
001:018 S† bj”d jag eder p† den tiden allt vad I skullen g”ra.
001:019 Och vi br”to upp fr†n Horeb, och genom hela den stora och
	fruktansv„rda ”ken som I haven sett vandrande vi †stad till
	amor‚ernas bergsbygd, s†som HERREN, v†r Gud, hade bjudit oss;
	och vi kommo s† till Kades-Barnea.
001:020 Och jag sade till eder: ˝I haven nu kommit till amor‚ernas
	bergsbygd, som HERREN v†r Gud, vill giva oss.
001:021 Se, HERREN, din Gud, har givit landet i ditt v†ld.  Drag ditupp
	och intag det, s†som HERREN, dina f„ders Gud, har tillsagt dig.
	Frukta icke och var icke f”rf„rad.˝
001:022 D† tr„dden I fram till mig allasammans och saden: ˝L†t oss s„nda
	†stad n†gra m„n framf”r oss, f”r att de m† utforska landet †t
	oss och sedan avgiva sin ber„ttelse inf”r oss, ang†ende v„gen p†
	vilken vi skola draga ditupp, och ang†ende de st„der som vi
	skola komma till.˝
001:023 Detta f”rslag behagade mig, och jag tog tolv m„n bland eder, en
	f”r var stam.
001:024 Dessa beg†vo sig †stad och drogo upp till Bergsbygden och kommo
	till Druvdalen och bespejade landet.
001:025 Och de togo med sig av landets frukt ned till oss och avg†vo sin
	ber„ttelse inf”r oss och sade: ˝Det land som Herren, v†r Gud,
	vill giva oss „r gott.˝
001:026 Men I villen icke draga ditupp, utan voren genstr„viga mot
	HERRENS, eder Guds, befallning.
001:027 Och I knorraden i edra t„lt och saden: ˝Herren hatar oss, d„rf”r
	har han f”rt oss ut ur Egyptens land f”r att giva oss i
	amor‚ernas hand och s† f”rg”ra oss.
001:028 Varth„n skola vi d† draga?  V†ra br”der hava f”rf„rat v†ra
	hj„rtan, ty de s„ga: 'D„r „r ett folk, st”rre och resligare „n
	vi, d„r „ro st„der, stora och bef„sta upp mot himmelen; ja, vi
	s†go d„r ocks† anakiter.'˝
001:029 D† svarade jag eder: ˝I skolen icke f”rskr„ckas och icke frukta
	f”r dem.
001:030 HERREN, eder Gud, som g†r framf”r eder, skall sj„lv strida f”r
	eder, alldeles s†som han handlade mot eder i Egypten inf”r edra
	”gon,
001:031 och alldeles s†som i ”knen som du har sett, d„r HERREN, din Gud,
	bar dig, s†som en man b„r sin son, hela den v„g I haven vandrat,
	„nda till dess att I nu haven kommit hit.˝
001:032 Men detta oaktat trodden I icke p† HERREN, eder Gud,
001:033 som gick framf”r eder p† v„gen, f”r att utse l„gerplatser †t
	eder: om natten i eld, f”r att lysa eder p† den v„g I skullen
	g†, och om dagen i molnskyn.
001:034 D† nu HERREN h”rde edra ord, blev han f”rt”rnad och svor och
	sade:
001:035 ˝Sannerligen, ingen av dessa m„n, i detta onda sl„kte, skall f†
	se det goda land som jag med ed har lovat giva †t edra f„der,
001:036 ingen utom Kaleb, Jefunnes son; han skall f† se det, och †t
	honom och †t hans barn skall jag giva det land han har betr„tt,
	d„rf”r att han i allt har efterf”ljt Herren.˝
001:037 Ocks† p† mig vredgades HERREN, f”r eder skull, och sade: ˝Icke
	heller du skall komma ditin.
001:038 Josua, Nuns son, han som „r din tj„nare, han skall komma ditin.
	Styrk honom att vara frimodig, ty han skall utskifta landet †t
	Israel s†som arv.
001:039 Och edra barn, om vilka I saden att de skulle bliva fiendens
	byte, och skola komma ditin, †t dem skall jag giva landet, och
	de skola taga det i besittning.
001:040 Men I sj„lva m†n v„nda eder †t annat h†ll; bryten nu upp och
	tagen v„gen mot ”knen, †t R”da havet till.˝
001:041 D† svaraden I och saden till mig: ˝Vi hava syndat mot HERREN.
	Vi vilja nu draga upp och strida, alldeles s†som HERREN, v†r
	Gud, har bjudit oss.˝  Och I omgjordaden eder, var och en tog
	sina vapen, och med l„tt mod drogen I upp mot bergsbygden.
001:042 Men HERREN sade till mig: ˝S„g till dem: I skolen icke draga
	ditupp och giva eder i strid, ty jag „r icke med bland eder;
	g”ren icke s†, p† det att I icke m†n bliva slagna av edra
	fiender.˝
001:043 Och jag talade till eder, men I h”rden icke d„rp†, utan voren
	genstr„viga mot HERRENS befallning och drogen i edert ”vermod
	upp mot bergsbygden.
001:044 Och amor‚erna som bodde d„r i bergsbygden drogo mot eder och
	jagade eder, s†som bin g”ra, och slogo och f”rskingrade eder i
	Seir och drevo eder „nda till Horma.
001:045 D† v„nden I tillbaka och gr„ten inf”r HERRENS ansikte.  Men
	HERREN h”rde icke eder r”st och lyssnade icke till eder.
001:046 Och I stannaden l„nge i Kades, s† l„nge det nu var.
002:001 Sedan v„nde vi oss †t annat h†ll, vi br”to upp och togo v„gen
	mot ”knen, †t R”da havet till, s†som Herren hade tillsagt mig,
	och vi h”llo en l†ng tid p† med att t†ga omkring Seirs
	bergsbygd.
002:002 Och HERREN talade till mig och sade:
002:003 ˝L„nge nog haven I h†llit p† med att t†ga omkring denna
	bergsbygd; v„nden eder nu mot norr.
002:004 Och bjud folket och s„g: I kommen nu att draga fram genom det
	omr†de som tillh”r edra br”der, Esaus barn, vilka bo i Seir; men
	fast„n de skola frukta f”r eder, m†n I taga eder v„l till vara.
002:005 I skolen icke inl†ta eder i strid med dem, ty av deras land
	skall jag icke giva eder ens s† mycket som en fotsbredd,
	eftersom jag redan har givit Seirs bergsbygd till besittning †t
	Esau.
002:006 Mat att „ta skolen I k”pa av dem f”r penningar; vatten att
	dricka skolen I ock k”pa av dem f”r penningar.
002:007 HERREN, din Gud, har ju v„lsignat dig i alla dina h„nders verk;
	han har l†tit sig v†rda om din vandring i denna stora ”ken; nu i
	fyrtio †r har HERREN, din Gud, varit med dig, och intet har
	fattats dig.
002:008 S† drog vi d† †stad bort ifr†n v†ra br”der, Esaus barn, som
	bodde i Seir, och l„mnade Hedmarksv„gen och Elat och
	Esjon-Geber.  Vi v„nde oss nu †t annat h†ll och drogo fram p†
	v„gen till Moabs ”ken.
002:009 Och Herren sade till mig: ˝Du skall icke angripa Moab eller
	inl†ta dig i strid med dem, ty av deras land skall jag icke giva
	dig n†got till besittning, eftersom jag redan har givit Ar †t
	Lots barn till besittning.
002:010 (Em‚erna bodde d„r fordom, ett stort och talrikt och resligt
	folk, s†dant som anakiterna.
002:011 Och likasom anakiterna r„knas ocks† de f”r rafa‚er; men
	moabiterna kalla dem em‚er.
002:012 I Seir bodde d„remot fordom hor‚erna, men Esaus barn f”rdrevo
	dem f”r sig och f”rgjorde dem och bosatte sig p† det land som
	Herren hade givit dem till besittning.)
002:013 St†n nu upp och g†n ”ver b„cken Sered.˝  S† gingo vi d† ”ver
	b„cken Sered.
002:014 Och den tid som †tgick f”r v†r vandring fr†n Kades-Barnea, till
	dess vi gingo ”ver b„cken Sered.  var trettio†tta †r, och under
	denna tid f”rgicks hela den sl„ktet, alla stridbara m„n i
	l„gret, s†som Herren hade svurit att det skulle g† dem.
002:015 Ja, Herrens hand drabbade dem, och han s„nde f”r”delse i l„gret
	bland dem och ryckte dem bort d„rur, s† att de f”rgingos.

002:016 D† nu alla stridbara m„n i folket hade d”tt ut,
002:017 talade HERREN till mig och sade:
002:018 ˝Du drager nu ”ver Moabs gr„ns, genom Ar,
002:019 och skall s† komma i n„rheten av Ammons barn; men du m† icke
	angripa dessa, ej heller inl†ta dig i strid med dem, ty av
	Ammons barns land skall jag icke giva dig n†got till besittning,
	eftersom jag redan har givit det †t Lots barn till
	besittning.
002:020 (S†som ett rafa‚ernas land r„knas ocks† detta; rafa‚er bodde
	fordom d„r; men ammoniterna kalla dem samsummiter.
002:021 De voro ett stort och talrikt och resligt folk, s†dant som
	anakiterna.  Men Herren f”rgjorde dessa f”r dem; de f”rdrevo dem
	och bosatte sig i deras land.
002:022 P† samma s„tt hade han gjort f”r Esaus barn, som bo i Seir, i
	det han f”r dem f”rgjorde hor‚erna; de f”rdrevo dem och bosatte
	sig i deras land, d„r de bo „nnu i dag.
002:023 Likas† blevo av‚erna, som bodde i byar „nda fram till Gasa,
	f”rgjorda av kaftor‚erna, som drogo ut fr†n Kaftor och sedan
	bosatte sig i deras land.)
002:024 St†n nu upp, bryten upp och g†n ”ver b„cken Arnon.  Se, jag har
	givit Sihon, konungen i Hesbon, amor‚en, och hans land i ditt
	v†ld.  S† begynn nu att intaga det, och bekriga honom.
002:025 Redan i dag vill jag begynna att l†ta f”rskr„ckelse och fruktan
	f”r dig komma ”ver alla folk under himmelen, s† att de skola
	darra och b„va f”r dig, n„r de h”ra ber„ttas om dig.˝
002:026 Och jag skickade s„ndebud fr†n Kedemots ”ken till Sihon,
	konungen i Hesbon, med fridsam h„lsning och l„t s„ga:
002:027 ˝L†t mig t†ga genom ditt land.  Raka v„gen skall g†, utan att
	vika av vare sig till h”ger eller till v„nster.
002:028 Mat att „ta m† du l†ta mig k”pa f”r penningar; jag beg„r
	allenast att f† t†ga v„gen fram h„rigenom
002:029 -- detsamma som tillstaddes mig av Esaus barn, Seirs inbyggare,
	och av moabiterna, Ars inbyggare -- s† att jag kan g† ”ver
	Jordan in i det land som HERREN, v†r Gud, vill giva oss.˝
002:030 Men Sihon, konungen i Hesbon, ville icke l†ta oss t†ga genom
	sitt land, ty HERREN, din Gud, f”rh„rdade hans sinne och
	f”rstockade hans hj„rta, f”r att han skulle giva honom i din
	hand, s†som ock nu har skett.
002:031 Och Herren sade till mig: ˝Se, jag begynner nu att giva Sihon
	och hans land i ditt v†ld.  Begynn allts† du nu att intaga det,
	s† att du f†r hans land till besittning.˝
002:032 Och Sihon drog med allt sitt folk ut till strid mot oss, till
	Jahas.
002:033 Men HERREN, v†r Gud, gav honom i v†rt v†ld, och vi slogo honom
	j„mte hans s”ner och allt hans folk.
002:034 Och vi intogo d† alla hans st„der och g†vo hela den manliga
	stadsbefolkningen till spillo, s† ock kvinnor och barn; vi l„to
	ingen slippa undan.
002:035 Allenast boskapen togo vi s†som byte, j„mte rovet fr†n de st„der
	vi intogo.
002:036 Fr†n Aroer, vid b„cken Arnons strand, och fr†n staden i dalen
	„nda till Gilead fanns ingen stad vars murar voro f”r h”ga f”r
	oss; allasammans gav HERREN, v†r Gud, i v†rt v†ld.
002:037 Men Ammons barns land l„t du vara, hela landstr„ckan utefter
	b„cken Jabbok, och st„derna i bergsbygden, och allt ”vrigt varom
	HERREN, v†r Gud, hade s† bjudit.
003:001 Sedan v„nde vi oss †t annat h†ll och drogo upp †t Basan till.
	Och Og, konungen i Basan, drog med allt sitt folk ut i strid mot
	oss, till Edrei.
003:002 Men HERREN sade till mig: ˝Frukta icke f”r honom, ty i din hand
	har jag givit honom och allt hans folk och honom p† samma s„tt
	som du gjorde med Sihon, amor‚ernas konung, som bodde i Hesbon.˝
003:003 S† gav HERREN, v†r GUD, i v†r hand ocks† Og, konungen i Basan,
	och allt hans folk, och vi slogo honom och l„to ingen av dem
	slippa undan.
003:004 Och vi intogo d† alla hans st„der, ingen stad fanns, som vi icke
	togo ifr†n dem: sextio st„der, hela landstr„ckan Argob, Ogs rike
	i Basan.
003:005 Alla dessa st„der voro bef„sta med h”ga murar, med portar och
	bommar.  D„rtill kom en stor m„ngd sm†st„der.
003:006 Och vi g†vo dem till spillo, likasom vi hade gjort med Sihon,
	konungen i Hesbon; hela den manliga stadsbefolkningen g†vo vi
	till spillo, s† ock kvinnor och barn.
003:007 Men all boskapen och rovet fr†n st„derna togo vi s†som byte.
003:008 Fr†n amor‚ernas tv† konungar, som h„rskade p† andra sidan
	Jordan, togo vi allts† d† deras land, fr†n b„cken Arnon „nda
	till berget Hermon
003:009 -- vilket av sidonierna kallas f”r Sirjon, men av amor‚erna
	kallas f”r Senir --
003:010 alla st„derna p† sl„tten och hela Gilead och hela Basan, „nda
	till Salka och Edrei, st„derna i Ogs rike, i Basan.
003:011 Ty Og, konungen i Basan, var den ende som fanns kvar av de sista
	rafa‚erna; hans gravkista, gjord av basalt, finnes, s†som k„nt
	„r, i Rabba i Ammons barns land; den „r nio alnar l†ng och fyra
	alnar bred, alnen ber„knad efter l„ngden av en mans underarm.
003:012 N„r vi d† hade intagit detta land, gav jag den del d„rav, som
	str„cker sig fr†n Aroer vid b„cken Arnon, samt h„lften av
	Gileads bergsbygd med dess st„der †t rubeniterna och gaditerna.
003:013 Źterstoden av Gilead och hela Basan, Ogs rike, gav jag †t ena
	h„lften av Manasse stam, hela landstr„ckan Argob, hela Basan;
	detta kallas rafa‚ernas land.
003:014 Jair, Manasses son, fick hela landstr„ckan Argob, „nda till
	gesur‚ernas och maakat‚ernas omr†de, och efter sitt eget namn
	kallade han landet -- n„mligen Basan -- f”r Jairs byar, s†som
	det heter „nnu i dag.
003:015 Och †t Makir gav jag Gilead.
003:016 Och †t rubeniterna och gaditerna gav jag landet fr†n Gilead „nda
	till Arnons dal, till dalens mitt -- den utgjorde gr„nsen -- och
	till b„cken Jabbok, som „r Ammons barns gr„ns,
003:017 vidare Hedmarken med Jordan, som utg”r gr„nsen, fr†n Kinneret
	„nda till Pisgas sluttningar, p† ”stra sidan.
003:018 Och jag bj”d eder p† den tiden och sade: ˝HERREN, eder Gud, har
	givit eder detta land till besittning.  Men nu skolen alla I som
	„ren stridbara m„n draga v„pnade †stad i spetsen f”r edra
	br”der, Israels barn.
003:019 Allenast edra hustrur och barn och eder boskap -- jag vet ju att
	I haven mycken boskap -- m† stanna kvar i de st„der som jag har
	givit eder,
003:020 till dess att HERREN har l†tit edra br”der komma till ro, s†v„l
	som eder, n„r ocks† de hava tagit i besittning det land som
	HERREN, eder Gud, vill giva dem p† andra sidan Jordan; sedan m†n
	I v„nda tillbaka till de besittningar jag har givit eder, var
	och en till sin besittning.˝
003:021 Och jag bj”d Josua p† den tiden och sade: ˝Du har med egna ”gon
	sett allt vad HERREN, eder Gud, har gjort med dessa tv†
	konungar.  P† samma s„tt skall HERREN g”ra med alla riken d„r du
	drager fram.
003:022 Frukten icke f”r dem, ty HERREN, eder Gud, skall sj„lv strida
	f”r eder.˝
003:023 Och p† den tiden bad jag till HERREN och sade:
003:024 ˝Herre, HERRE, du har begynt att l†ta sin tj„nare se din storhet
	och din starka hand; ty vilken „r den gud i himmelen eller p†
	jorden, som kan g”ra s†dana verk och s†dana v„ldiga g„rningar
	som du?
003:025 S† l†t mig nu f† g† dit”ver och se det goda landet p† andra
	sidan Jordan, det goda berglandet d„r och Libanon.˝
003:026 Men HERREN hade blivit f”rgrymmad p† mig f”r eder skull och
	ville icke h”ra mig, utan sade till mig: ˝L†t det vara nog; tala
	icke vidare till mig om denna sak.
003:027 Stig nu upp p† toppen av Pisga, och lyft upp dina ”gon mot
	v„ster och norr och s”der och ”ster, och se med dina ”gon; ty
	”ver denna Jordan skall du icke komma.
003:028 Och ins„tt Josua i hans „mbete, och styrk honom att vara
	frimodig och of”rf„rad; ty det „r han som skall g† dit”ver i
	spetsen f”r detta folk, och det „r han som skall utskifta †t dem
	s†som arv det land du ser.˝
003:029 Och s† stannade vi i dalen mitt emot Bet-Peor.
004:001 Och nu, Israel, h”r de stadgar och r„tter som jag vill l„ra
	eder, f”r att I m†n g”ra efter dem, p† det att I m†n leva och
	komma in i och taga i besittning det land som HERREN, edra
	f„ders Gud, vill giva eder.
004:002 I skolen icke l„gga n†got till det som jag bjuder eder, och I
	skolen icke taga n†got d„rifr†n; I skolen h†lla HERRENS, eder
	Guds, bud, som jag giver eder.
004:003 I haven med egna ”gon sett vad HERREN har gjort i fr†ga om
	Baal-Peor, huru HERREN, din Gud, utrotade ur ditt folk var man
	som f”ljde efter Baal-Peor.
004:004 Men I som h”llen eder till HERREN, eder Gud, I leven alla „nnu
	i dag.
004:005 Se, jag har l„rt eder stadgar och r„tter s†som HERREN, min Gud,
	har bjudit mig, p† det att I m†n g”ra efter dem i det land dit I
	nu kommen, f”r att taga det i besittning.
004:006 I skolen h†lla dem och g”ra efter dem, ty det skall tillr„knas
	eder s†som vishet och f”rst†nd av andra folk.  N„r de f† h”ra
	alla dessa stadgar, skola s„ga: ˝I sanning, ett vist och
	f”rst†ndigt folk „r detta stora folk.˝
004:007 Ty vilket annat stort folk finnes, vars gudar „ro det s† n„ra
	som HERREN, v†r Gud, „r oss, s† ofta vi †kalla honom?
004:008 Och vilket annat stort folk finnes, som har stadgar och r„tter
	s† r„ttf„rdiga som hela denna lag, vilken jag i dag f”rel„gger
	eder?
004:009 Allenast tag dig till vara och akta dig v„l, s† att du icke
	f”rg„ter vad dina ”gon s†go, och icke l†ter vika ifr†n ditt
	hj„rta i all dina livsdagar, utan kung”r det f”r dina barn och
	dina barnbarn:
004:010 vad som skedde den dag d† du stod inf”r HERREN, din Gud, vid
	Horeb, d† HERREN sade till mig: ˝F”rsamla folket till mig, f”r
	att jag m† l†ta dem h”ra mina ord; m† de s† l„ra sig att
	frukta mig, s† l„nge de leva p† jorden, och de l„ra sina barn
	detsamma.˝
004:011 Och I tr„dden fram och blevo st†ende nedanf”r berget; och berget
	brann i eld „nda upp till himmelen, och d„r var m”rker, moln
	och t”cken.
004:012 Och HERREN talade till eder ur elden orden h”rden I, men I s†gen
	ingen gestalt, I h”rden allenast en r”st.
004:013 Och han f”rkunnade eder sitt f”rbund, som han bj”d eder att
	h†lla n„mligen de tio orden; och han skrev dem p† tv†
	stentavlor.
004:014 Och mig bj”d HERREN d† att jag skulle l„ra eder stadgar och
	r„tter, f”r att I skullen g”ra efter dem i det land dit I nu
	dragen, till att taga det i besittning.
004:015 Och eftersom I icke s†gen n†gon gestalt den dag d† HERREN talade
	till eder p† Horeb ur elden, d„rf”r m†n I nu noga hava akt p†
	eder sj„lva.
004:016 s† att I icke tagen eder till, vad f”rd„rvligt „r, genom att
	g”ra eder n†gon bel„te, n†got slags avgudabild, n†got bild av
	man eller av kvinna.
004:017 eller n†gon bild av n†got fyrfotadjur eller av n†gon bevingad
	f†gel som flyger under himmelen,
004:018 eller av n†got kr„ldjur p† marken eller av n†gon fisk i vattnet
	under jorden.
004:019 Och n„r du lyfter dina ”gon upp till himmelen och ser solen,
	m†nen och stj„rnorna, himmelens hela h„rskara, d† m† du icke
	heller l†ta f”rf”ra dig att tillbedja dem och tj„na dem; ty
	HERREN, din Gud, har givit dem †t alla folk under hela himmelen
	till deras del.
004:020 Men eder har HERREN tagit, och han har f”rt eder ut ur
	sm„ltugnen, ur Egypten, f”r att I skullen bliva hans arvfolk,
	s†som nu har skett.
004:021 Och HERREN vredgades p† mig f”r eder skull, och svor att jag
	icke skulle f† g† ”ver Jordan och komma in i de goda land som
	HERREN, din Gud, vill giva dig till arvedel.
004:022 Ty jag skall d” i detta land och icke g† ”ver Jordan, men I
	skolen g† ”ver den och taga detta goda land i besittning.
004:023 Tagen eder d† till vara f”r att f”rg„ta det f”rbund som HERREN,
	eder Gud, har slutit med eder, d„rigenom att I, alldeles emot
	HERRENS, eder Guds, bud, g”ren eder n†got bel„te, n†got slags
	bild.
004:024 Ty, HERREN, din Gud, „r en f”rt„rande eld, en nit„lskande Gud.
004:025 Om nu s† sker, n„r du har f†tt barn och barnbarn och I haven
	blivit gamla i landet, att I tagen eder till, vad f”rd„rvligt
	„r, genom att g”ra eder n†got bel„te, n†got slags bild, s† att I
	g”ren vad som „r ont i HERRENS, din Guds, ”gon och d„rmed
	f”rt”rnen honom,
004:026 d† tager jag i dag himmel och jord till vittnen mot eder, att I
	med hast skolen f”rg†s och utrotas ur det land dit I nu g†n ”ver
	Jordan, f”r att taga det i besittning; I skolen d† icke l„ngre
	leva d„r, utan skolen f”rvisso f”rg”ras.
004:027 Och HERREN skall f”rstr” eder bland folken, och allenast en
	ringa hop av eder skall bliva kvar bland de folk till vilka
	HERREN skall f”ra eder.
004:028 Och d„r skolen I tj„na gudar, gjorda av m„nniskoh„nder, gudar av
	tr„ och sten, som varken se eller h”ra eller „ta eller lukta.
004:029 Men n„r I d„r s”ken HERREN, din Gud, d† skall du finna honom, om
	du fr†gar efter honom av allt ditt hj„rta och av all din sj„l.
004:030 N„r du „r i n”d och allt detta vederfares dig, i kommande dagar,
	d† skall du v„nda †ter till HERREN, din Gud, och h”ra hans r”st.
004:031 Ty HERREN, din Gud, „r en barmh„rtig Gud.  Han skall icke f”rg„ta
	eller f”rd„rva dig; han skall icke f”rg„ta det f”rbund han har
	ing†tt med dina f„der och med ed bekr„ftat.
004:032 Ty fr†ga framfarna tider, dem som hava varit f”re dig, fr†n den
	dag d† Gud skapade m„nniskor p† jorden, fr†ga ifr†n himmelens
	ena „nda till den andra om n†gonsin n†got s† stort som detta har
	skett, eller om man har h”rt talas om n†got som „r detta likt,
004:033 om n†got folk har h”rt Guds r”st tala ur elden, s†som du har
	h”rt, och dock har blivit vid liv,
004:034 eller om n†gon gud har f”rs”kt att komma och h„mta ett folk †t
	sig ut fr†n ett annat folk, genom hems”kelser, tecken och under,
	genom krig, genom stark hand och utr„ckt arm, och genom stora,
	fruktansv„rda g„rningar, vilket allt HERREN, eder Guds, har gjort
	med eder i Egypten, inf”r dina ”gon.
004:035 Du har sj„lv f†tt se det, f”r att du skulle veta att HERREN „r
	Gud, och ingen annan „n han.
004:036 Fr†n himmelen har han l†tit dig h”ra sin r”st f”r att undervisa
	dig, och p† jorden har han l†tit dig se sin stora eld, och du
	har h”rt hans ord ur elden.
004:037 Eftersom han nu „lskade dina f„der och utvalde deras avkomlingar
	efter dem, och sj„lv med sin stora kraft f”rde dig ut ur
	Egypten,
004:038 och f”rdrev f”r dig folk som voro st”rre och m„ktigare „n du,
	och l„t dig komma in i deras land och gav det †t dig till
	arvedel, s†som nu har skett,
004:039 d„rf”r skall du i dag veta och l„gga p† hj„rtat att HERREN „r
	Gud, uppe i himmelen och nere p† jorden, han och ingen annan;
004:040 och du skall h†lla hans stadgar och bud, som jag i dag giver
	dig, p† det att det m† g† dig v„l och dina barn efter dig, och
	p† det att du m† l„nge leva i det land som HERREN, din Gud, vill
	giva dig f”r all tid.
004:041 Vid denna tid avskilde Mose tre st„der p† andra sidan Jordan, p†
	”stra sidan,
004:042 till vilka en dr†pare skulle kunna fly, om han hade dr„pt n†gon
	utan vett och vilja, och utan att f”rut hava burit hat till
	honom; om han flydde till n†gon av dessa st„der, skulle han f†
	bliva vid liv.
004:043 De voro: Beser i ”knen p† sl„ttlandet f”r Rubens stam, Ramot i
	Gilead f”r Gads stam och Golan i Basan f”r Manasse stam.
004:044 Och detta „r den lag som Mose f”relade Israels barn,
004:045 dessa „ro de vittnesb”rd och stadgar och r„tter som Mose
	f”redrog f”r Israels barn, sedan de hade dragit ut ur Egypten,
004:046 p† andra sidan Jordan i dalen, mitt emot Bet-Peor, i Sihons
	land, amor‚ernas konungs, som bodde i Hesbon, och som Mose och
	Israels barn slogo, n„r de hade dragit ut ur Egypten.
004:047 Ty de intogo hans land och Ogs land, konungens i Basan,
	amor‚ernas tv† konungars l„nder, p† andra sidan Jordan, p†
	”stra sidan,
004:048 fr†n Aroer vid b„cken Arnons strand „nda till berget Sion, det
	„r Hermon,
004:049 och hela Hedmarken p† andra sidan Jordan p† ”stra sidan, „nda
	till Hedmarkshavet, nedanf”r Pisgas sluttningar.
005:001 Och Mose sammankallade hela Israel och sade till dem:

	H”r, Israel, de stadgar och r„tter som jag i dag framst„ller f”r
	eder, och l„ren eder dem och h†llen dem och g”ren efter dem.
005:002 HERREN, v†r Gud, sl”t ett f”rbund med oss p† Horeb.
005:003 Icke med v†ra f„der sl”t HERREN detta f”rbund, utan med oss
	sj„lva som st† h„r i dag, oss alla som nu leva.
005:004 Ansikte mot ansikte talade HERREN till eder p† berget ur elden.
005:005 Jag stod d† mellan HERREN och eder, f”r att f”rkunna eder vad
	HERREN talade, ty I fruktaden f”r elden och stegen icke upp p†
	berget.  Han sade:

005:006 Jag „r HERREN, din Gud, som har f”rt dig ut ur Egyptens land, ur
	tr„ldomshuset.
005:007 Du skall inga andra gudar hava j„mte mig.
005:008 Du skall icke g”ra dig n†got bel„te, som „r en bild vare sig av
	det som „r uppe i himmelen, eller av det som „r i vattnet under
	jorden.
005:009 Du skall icke tillbedja s†dana, ej heller tj„na dem; ty jag,
	HERREN, sin Gud, „r en nit„lskande Gud, som hems”ker f„dernas
	missg„rning p† barn och efterkommande i tredje och fj„rde led,
	n„r man hatar mig,
005:010 men som g”r n†d med tusenden, n„r man „lskar mig och h†ller mina
	bud.
005:011 Du skall icke missbruka HERRENS, din Guds namn, ty HERREN skall
	icke l†ta den bliva ostraffad, som missbrukar hans namn.
005:012 H†ll sabbatsdagen, s† att du helgar den, s†som HERREN, din Gud,
	har bjudit dig.
005:013 Sex dagar skall du arbeta och f”rr„tta alla dina sysslor;
005:014 men den sjunde dagen „r HERRENS, din Guds, sabbat; d† skall du
	ingen syssla f”rr„tta, ej heller din son eller sin dotter, eller
	din tj„nare eller din tj„narinna, eller din oxe eller din †sna
	eller n†gon av dina dragare, ej heller fr„mlingen som „r hos dig
	inom dina portar; p† det att din tj„nare och din tj„narinna m†
	hava ro s†v„l som du.
005:015 Du skall komma ih†g att du sj„lv har varit tr„l i Egyptens land,
	och att HERREN, din Gud, har f”rt dig ut d„rifr†n med stark hand
	och utr„ckt arm; d„rf”r har HERREN, din Gud bjudit dig att h†lla
	sabbatsdagen.
005:016 Hedra din fader och din moder, s†som HERREN, din Gud har bjudit
	dig, p† det att du m† l„nge leva och det m† g† dig v„l i det
	land som HERREN, din Gud, vill giva dig.
005:017 Du skall icke dr„pa.
005:018 Du skall icke heller beg† „ktenskapsbrott.
005:019 Du skall icke heller stj„la.
005:020 Du skall icke heller b„ra falsk vittnesb”rd mot din n„sta.
005:021 Du skall icke heller hava beg„relse till din n„stas hustru.  Du
	skall icke heller hava lust till din n„stas hus, ej heller till
	hans †ker eller hans tj„nare eller hans tj„narinna, ej heller
	till hans oxe eller hans †sna, ej heller till n†got som tillh”r
	din n„sta.
005:022 Dessa ord talade HERREN till hela eder f”rsamling p† berget, ur
	elden, molnskyn och t”cknet, med h”g r”st, och han talade s†
	intet mer.  Och han skrev dem p† tv† stentavlor, som han gav †t
	mig.
005:023 N„r I h”rden r”sten ur m”rkret, medan berget brann i eld,
	tr„dden I fram till mig, alla I som voren huvudm„n f”r edra
	stammar, s† ock edra „ldste.
005:024 Och I saden: ˝Se, HERREN, v†r Gud, har l†tit oss se sin
	h„rlighet och sin storhet, och vi hava h”rt hans r”st ur elden.
	I dag hava vi sett att Gud kan tala med en m„nniska och dock
	l†ta henne bliva vid liv.
005:025 Varf”r skola vi d† likv„l d”?  Denna stora eld kommer ju att
	f”rt„ra oss.  Om vi „n vidare f† h”ra HERRENS, v†r Guds, r”st, s†
	m†ste vi d”.
005:026 Ty vem finnes v„l bland allt k”tt som kan, s†som vi hava gjort,
	h”ra den levande Gudens r”st tala ur elden och dock bliva vid
	liv?
005:027 Tr„d du fram och h”r allt vad HERREN, v†r Gud, s„ger, och tala
	du till oss allt vad HERREN, v†r Gud, talar till dig, s† vilja
	vi h”ra det och g”ra d„refter.˝
005:028 Och HERREN h”rde edra ord, n„r I s† taladen till mig; och HERREN
	sade till mig: ˝Jag har h”rt de ord som detta folk har talat till
	dig.  De hava r„tt i allt vad de hava talat.
005:029 Ack att de hade s†dana hj„rtan, att de fruktade mig och h”lle
	alla mina bud alltid!  Det skulle ju d† g† dem och deras barn v„l
	evinnerligen.
005:030 G† nu och s„g till dem: 'V„nden tillbaka till edra t„lt.'
005:031 Men du sj„lv m† stanna kvar h„r hos mig, s† skall f”rkunna f”r
	dig alla de bud och stadgar och r„tter som du skall l„ra dem,
	f”r att de m† g”ra efter dem i det land som jag vill giva dem
	till besittning.˝
005:032 S† h†llen nu och g”ren vad HERREN, eder Gud, har bjudit eder.  I
	skolen icke vika av vare sig till h”ger eller till v„nster.
005:033 P† de v„gar som HERREN, eder Gud, har bjudit eder g† skolen I
	alltid vandra, f”r att I m†n bliva vid liv och det m† g† eder
	v„l, och f”r att I m†n l„nge leva i det land som I skolen taga i
	besittning.
006:001 Och dessa „ro de bud, stadgar och r„tter som HERREN, eder Gud,
	har bjudit mig att l„ra eder, f”r att I skolen g”ra efter dem i
	det land dit I nu dragen, till att taga de i besittning --
006:002 detta p† det att du m† frukta HERREN, din Gud, s† att du h†ller
	alla hans stadgar och bud, som jag giver dig, du med din som och
	din sonson, i all dina livsdagar, och p† det att du m† l„nge
	leva.
006:003 S† skall du nu h”ra, Israel, och h†lla dem och g”ra efter dem,
	f”r att det m† g† dig v„l, och f”r att I m†n f”r”ka eder mycket,
	s†som HERREN, dina f„ders Gud, har lovat dig -- ett land som
	flyter av mj”lk och honung.

006:004 H”r, Israel!  HERREN, v†r gud, HERREN „r en.
006:005 Och du skall „lska HERREN, din Gud, av allt ditt hj„rta och av
	all din sj„l och av all din kraft.
006:006 Dessa ord som jag i dag giver dig skall du l„gga p† ditt hj„rta.
006:007 Och du skall insk„rpa dem hos dina barn och tala om f”r dem, n„r
	du sitter i ditt hus och n„r du g†r p† v„gen, n„r du l„gger dig
	och n„r du st†r upp.
006:008 Och du skall binda dem s†som ett tecken p† din hand, och de
	skola vara s†som ett m„rke p† din panna.
006:009 Och du skall skriva dem p† d”rrposterna i ditt hus och p† dina
	portar.

006:010 N„r nu HERREN, din Gud, l†ter dig komma in i det land som han
	med ed har lovat dina f„der, Abraham, Isak och Jakob, att giva
	dig -- stora och vackra st„der, som du icke har byggt,
006:011 och hus, fulla med allt gott, vilka du icke har fyllt, och
	uthuggna brunnar, som du icke har huggit ut, ving†rdar och
	olivplanteringar, som du icke har planterat -- och n„r du d†
	„ter och bliver m„tt,
006:012 s† tag dig till vara f”r att f”rg„ta HERREN, som har f”rt dig ut
	ur Egyptens land, ur tr„ldomshuset.
006:013 HERREN, din Gud, skall du frukta, och honom skall du tj„na, och
	vid hans namn skall du sv„rja.
006:014 I skolen icke f”lja efter andra gudar, n†gon av de folks gudar,
	som bo runt omkring eder,
006:015 ty en nit„lskande Gud „r HERREN, din Gud, mitt ibland dig, och
	du m† taga dig till vara, s† att icke HERRENS, din Guds, vrede
	uppt„ndes mot dig, och han utrotar dig fr†n jorden.
006:016 I skolen icke fresta HERREN, eder Gud, s†som I frestaden honom i
	Massa.
006:017 I skolen troget h†lla HERRENS, eder Guds, bud och de vittnesb”rd
	och stadgar som han hat givit dig.
006:018 Och du skall g”ra vad r„tt och gott „r i HERRENS ”gon, f”r att
	det m† g† dig v„l, och f”r att du m† komma in i det goda land
	som HERREN med ed har lovat †t dina f„der, och taga det i
	besittning,
006:019 d„rigenom att han driver undan f”r dig all dina fiender, s†som
	HERREN har lovat.
006:020 N„r din son i framtiden fr†gar dig: ˝Vad betyda de vittnesb”rd
	och stadgar och r„tter som HERREN, v†r Gud, har givit eder?˝
006:021 d† skall du svara din son: ˝Vi voro Faraos tr„lar i Egypten, men
	med stark hand f”rde HERREN oss ut ur Egypten.
006:022 Och HERREN gjorde stora och gruvliga tecken och under i Egypten
	p† Farao och hela hans hus inf”r v†ra ”gon.
006:023 Men oss f”rde han ut d„rifr†n, f”r att l†ta oss komma in och
	giva oss det land som han med ed har lovat †t v†ra f„der.
006:024 Och HERREN bj”d oss att g”ra efter all dessa stadgar och att
	frukta HERREN, v†r Gud, f”r att det alltid skulle g† oss v„l, i
	det att han beh”lle oss vid liv, s†som ock hittills har skett.
006:025 Och det skall l„nda oss till r„ttf„rdighet, n„r vi h†lla och
	g”ra efter alla dessa bud, inf”r HERREN, v†r Guds, ansikte,
	s†som han har bjudit oss.˝
007:001 N„r HERREN, din Gud l†ter dig komma in i det land di du nu g†r,
	f”r att taga i besittning, och n„r han f”r dig f”rjagar stora
	folk -- hetiterna, girgas‚erna, amor‚erna, kanan‚erna,
	periss‚erna, hiv‚erna och jebus‚erna, sju folk, st”rre och
	m„ktigare „n du --
007:002 n„r HERREN, din Gud, giver dessa i ditt v†ld och du sl†r dem, d†
	skall du giva dem till spillo; du skall icke sluta f”rbund med
	dem eller visa dem n†d.
007:003 Du skall icke befrynda dig med dem; dina d”ttrar skall du icke
	giva †t deras s”ner, och deras d”ttrar skall du icke taga till
	hustrur †t dina s”ner.
007:004 Ty de skola d† f”rleda dina s”ner att vika av ifr†n mig och
	tj„na andra gudar, och HERRENS vrede skall d† uppt„ndas mot eder
	och han skall med hast f”rg”ra dig.
007:005 Utan s† skolen I g”ra med dem I skolen bryta ned deras altaren
	och sl† s”nder deras stoder och hugga ned deras Aseror och
	br„nna upp deras bel„ten i eld.
007:006 Ty du „r ett folk som „r helgat †t HERREN, din Gud; dig har
	HERREN, din Gud, utvalt till att vara hans egendomsfolk, framf”r
	alla andra folk p† jorden.
007:007 Icke d„rf”r att I voren st”rre „n alla andra folk var det som
	HERREN f„ste sig vid eder och utvalde eder, ty I „ren ju mindre
	„n alla andra folk;
007:008 utan d„rf”r att HERREN „lskade eder och ville h†lla den ed som
	han hade svurit f„der, d„rf”r f”rde HERREN eder ut med stark
	hand och f”rlossade dig ur tr„ldomshuset, ur Faraos, den
	egyptiske konungens, hand.
007:009 S† skall du nu veta att HERREN, din Gud, „r den r„tte Guden, den
	trofaste Guden, som h†ller f”rbund och bevarar n†d intill
	tusende led, n„r man „lskar honom och h†ller hans bud,
007:010 men som utan f”rskoning vederg„ller och f”rg”r dem som hata
	honom.  Han dr”jer icke, n„r det g„ller dem som hata honom; utan
	f”rskoning vederg„ller han dem.
007:011 S† h†ll nu de bud och stadgar och r„tter som jag i dag giver
	dig, och g”r efter dem.
007:012 Om I nu h”ren dessa r„tter och h†llen dem och g”ren efter dem,
	s† skall HERREN, din Gud, till l”n d„rf”r l†ta sitt f”rbund och
	sin n†d best†, vad han med ed lovade dina f„der.
007:013 Han skall d† „lska dig och v„lsigna sitt livs frukt och din
	marks frukt, din s„d, ditt vin och din olja, dina f„kreaturs
	avf”da och din sm†boskaps avel, i det land som han med ed har
	lovat dina f„der att giva dig.
007:014 V„lsignad skall du bliva framf”r alla andra folk; bland dina m„n
	och kvinnor skall ingen vara ofruktsam, ej heller bland din
	boskap.
007:015 Och HERREN skall avv„nda fr†n dig all krankhet; ingen av
	Egyptens alla sv†ra sjukdomar, som du v„l k„nner, skall han
	l„gga p† dig; han skall i st„llet l†ta dem komma ”ver alla dem
	som hata dig.
007:016 Och alla de folk som HERREN, din Gud, giver i din hand skall du
	utrota; du skall icke visa dem n†gon skonsamhet.  Du skall icke
	heller tj„na deras gudar, ty detta kunde bliva en snara f”r dig.
007:017 Om du ock s„ger vid dig sj„lv: ˝Dessa folk „ro st”rre „n jag;
	huru skall jag kunna f”rdriva dem?˝,
007:018 s† m† du dock icke frukta f”r dem; du skall t„nka p† vad HERREN,
	din Gud gjorde med Farao och med all egyptierna,
007:019 p† de stora hems”kelser som du med egna ”gon s†g, och p† de
	tecken och under och p† den starka hand och utr„ckta arm varmed
	HERREN, din Gud, f”rde dig ut.  P† samma s„tt skall HERREN, din
	Gud, nu g”ra med alla de folk som du fruktar f”r.
007:020 D„rtill skall HERREN, din Gud, s„nda getingar ”ver dem, till
	dess att de som „ro kvar och h†lla sig g”mda f”r dig hava blivit
	utrotade.
007:021 Du m† icke f”rskr„ckas f”r dem, ty HERREN, din Gud, „r mitt
	ibland dig, en stod och fruktansv„rd Gud.
007:022 Och HERREN, din Gud, skall f”rjaga dessa hedningar f”r dig, men
	blott sm†ningom.  Du skall icke med hast f† f”rg”ra dem, p† det
	att vilddjuren icke m† f”r”ka sig till din skada.
007:023 HERREN, din Gud, skall giva dem i ditt v†ld och s„nda stor
	f”rvirring bland dem, till dess att de f”rg”ras.
007:024 Och han skall giva deras konungar i din hand, och du skall
	utrota till och med deras namn, s† att de icke mer finnas under
	himmelen.  Ingen skall kunna st† dig emot, till dess du har
	f”rgjort dem.
007:025 Deras gudabel„ten skola I br„nna upp i eld.  Du skall icke hava
	beg„relse till det silver och det guld som finnes p† dem, och
	icke taga n†got av detta f”r din r„kning, p† det att du icke m†
	sn„rjas d„rav; ty en styggelse „r det f”r HERREN, din Gud.
007:026 Och du skall icke l†ta n†gon styggelse komma in i ditt hus, p† det
	att du icke ocks† sj„lv m† bliva given till spillo.  Du skall
	r„kna det s†som en sk„ndlighet och en styggelse, ty det „r givet
	till spillo.
008:001 Alla de bud som jag i dag giver dig skolen I h†llen, och efter
	dem skolen I g”ra, f”r att I m†n komma in i och taga i
	besittning det land som HERREN med ed har lovat †t edra
	f„der.
008:002 Och du skall komma ih†g allt vad som har skett p† den v„g HERREN,
	din Gud, nu i fyrtio †t har l†tit dig vandra i ”knen, f”r att
	tukta dig och pr”va dig, s† att han kunde f”rnimma vad som var i
	ditt hj„rta: om du ville h†lla hans bud eller icke.
008:003 Ja, han tuktade dig och l„t dig hungra, och han gav dig manna
	att „ta, en mat som du f”rut icke visste av, och som icke heller
	dina f„der visste av; p† det att han skulle l„ra dig f”rst† att
	m„nniskan lever icke allenast av br”d, utan att hon lever av
	allt det som utg†r av HERRENS mun.
008:004 Dina kl„der blevo icke utslitna p† dig, och din fot svullnade
	icke under dessa fyrtio †r.
008:005 S† skall du d† f”rst† i ditt hj„rta att HERREN, din Gud, fostrar
	dig, s†som en man fostrar sin son;
008:006 och du skall h†lla HERRENS, din Guds, bud, s† att du vandrar p†
	hans v„gar och fruktar honom.
008:007 Ty HERREN, din Gud, l†ter dig nu komma in i ett gott land, ett
	land d„r vattenb„ckar, k„llor och djupa vatten fl”da fram i
	dalar och p† berg,
008:008 ett land med vete och korn, med vintr„d, fikontr„d och
	granattr„d, ett land med „dla olivtr„d och med honung,
008:009 ett land d„r du icke skall „ta ditt br”d i torftighet, d„r intet
	skall fattas dig, ett land vars stenar inneh†lla j„rn, och ur
	vars berg du skall bryta koppar.
008:010 D„r skall du „ta och bliva m„tt, och du skall s† lova HERREN,
	din Gud, f”r det goda land som han har givit dig.
008:011 Tag dig d† till vara f”r att f”rg„ta HERREN, din Gud, s† att du
	icke h†ller hans bud och r„tter och stadgar, som jag i dag giver
	dig.
008:012 Ja, n„r du „ter och bliver m„tt, och bygger vackra hus och bor i
	dem,
008:013 n„r dina f„kreatur och din sm†boskap f”r”kas, och ditt silver
	och guld f”r”kas, och allt annat du har f”r”kas,
008:014 d† m† ditt hj„rta icke bliva h”gmodigt, s† att du f”rg„ter
	HERREN, din Gud, som har f”rt dig ut ur Egyptens land, ur
	tr„ldomshuset.
008:015 och som har lett dig genom den stora och fruktansv„rda ”knen,
	bland giftiga ormar och skorpioner, ”ver f”rtorkad mark, d„r
	intet vatten †t dig komma ut ur den h†rda klippan,
008:016 och som gav dig manna att „ta i ”knen, en mat som dina f„der
	icke visste av -- detta p† det att han skulle tukta dig och
	pr”va dig, f”r att sedan kunna g”ra dig gott.
008:017 Du m† icke s„ga vid dig sj„lv: ˝Min egen kraft och min hands
	styrka har f”rskaffat mig denna rikedom˝,
008:018 utan du m† komma ih†g att det „r HERREN, din Gud, som giver dig
	kraft att f”rv„rva rikedom, d„rf”r att han vill uppr„tta det
	f”rbund som han med ed har ing†tt med dina f„der -- s†som och
	hittills har skett.
008:019 Men om du f”rg„ter HERREN, din Gud, och f”ljer efter andra gudar
	och tj„nar dem och tillbeder dem, s† betygar jag i dag inf”r eder
	att I f”rvisso skolen f”rg†s.
008:020 P† samma s„tt som hedningarna som HERREN f”rg”r f”r eder skolen
	ocks† I d† f”rg†s, d„rf”r att I icke h”rden HERRENS, eder Guds
	r”st.
009:001 H”r, Israel!  Du g†r nu ”ver Jordan, f”r att komma ditin och
	underl„gga dig folk, st”rre och m„ktigare „n du, st„der, stora
	och bef„sta upp mot himmelen,
009:002 anakiternas stora och resliga folkstam, som du sj„lv k„nner, och
	om vilken du har h”rt att man s„ger: ˝Vem kan st† emot Anaks
	barn!˝
009:003 S† skall du nu veta att HERREN, din Gud, „r den som g†r framf”r
	dig, s†som en f”rt„rande eld; han skall f”rg”ra dem, och han
	skall f”rg”ra dem, och han skall ”dmjuka dem f”r dig, och du
	skall f”rdriva dem och utrota dem med hast, s†som HERREN har
	lovat dig.
009:004 D† nu HERREN, din Gud, driver dem undan f”r dig, m† du icke s„ga
	vid dig sj„lv: ˝F”r min r„ttf„rdighets skull har HERREN l†tit
	mig komma in i detta land och taga det i besittning.˝  Ty dessa
	hedningars ogudaktighet „r det som g”r att HERREN f”rdriver dem
	f”r dig.
009:005 Icke din r„ttf„rdighet och din r„ttsinnighet „r det som g”r att
	du f†r komma in i deras land och taga det i besittning, utan
	dessa hedningars ogudaktighet „r det som g”r att HERREN, din
	Gud, f”rdriver dem f”r dig.  S† vill ock HERREN uppfylla vad han
	med ed har lovat dina f„der, Abraham, Isak och Jakob.
009:006 D„rf”r m† du nu veta att det icke „r din r„ttf„rdighet som g”r
	att HERREN, din Gud, vill giva dig detta goda land till
	besittning; ty du „r ett h†rdnackat folk.
009:007 Kom ih†g, f”rg„t icke, huru du i ”knen f”rt”rnade HERREN, din
	Gud.  Allt ifr†n den dag d† du drog ut ur Egyptens land, „nda
	till dess I nu haven kommit hit, haven I varit genstr„viga mot
	HERREN.
009:008 Vid Horeb f”rt”rnaden I HERREN, och HERREN vredgades p† eder, s†
	att han ville f”rg”ra eder.
009:009 N„r jag hade stigit upp p† berget f”r att taga emot
	stentavlorna, det f”rbunds tavlor, som HERREN hade slutit med
	eder, stannade jag p† berget i fyrtio dagar och fyrtio n„tter,
	utan att „ta och utan att dricka.
009:010 Och HERREN gav mig de tv† stentavlorna, p† vilka Gud hade
	skrivit med sitt finger; vad d„r stod var alldeles lika med de
	ord HERREN hade talat med eder p† berget ur elden, den dag d† I
	voren f”rsamlade d„r.
009:011 Och n„r de fyrtio dagarna och de fyrtio n„tterna voro f”rlidna,
	gav HERREN mig de tv† stentavlorna, f”rbundets tavlor.
009:012 Och HERREN sade till mig: ˝St† upp och g† med hast ned
	h„rifr†n, ty ditt folk, som du har f”rt ut ur Egypten, har tagit
	sig till, vad f”rd„rvligt „r.  De hava redan vikit av ifr†n den
	v„g som jag bj”d dem g†; de hava gjort sig ett gjutet bel„te.˝
009:013 Och HERREN talade till mig och sade: ˝jag har sett att detta
	folk „r ett h†rdnackat folk.
009:014 L„mna mig i fred, ty jag vill f”rg”ra dem och utpl†na deras
	namn, s† att det icke mer finnes under himmelen; dig vill jag
	sedan g”ra till ett folk som „r m„ktigare och st”rre „n detta.˝
009:015 D† v„nde jag mig om och steg ned fr†n berget, som brann i eld;
	och jag hade i mina b†da h„nder f”rbundets tv† tavlor.
009:016 Och jag fick d† se att I haven syndat mot HERREN, eder Gud: I
	haden gjort eder en gjuten kalv; s† haden I redan vikit av ifr†n
	den v„g som HERREN hade bjudit eder g†.
009:017 D† fattade jag i de b†da tavlorna och kastade dem ifr†n mig med
	b†da h„nderna och slog s”nder dem inf”r edra ”gon.
009:018 Och jag f”ll ned inf”r HERRENS ansikte och l†g s†, likasom f”rra
	g†ngen i fyrtio dagar och fyrtio n„tter, utan att „ta och utan
	att dricka, f”r all den synds skulle som I haden beg†tt genom
	att g”ra vad ont var i HERRENS ”gon, till att f”rt”rna honom.
009:019 Ty jag fruktade f”r den vrede och f”rbittring mot eder, av
	vilken HERREN hade blivit s† uppfylld att han ville f”rg”ra
	eder.  Och HERREN h”rde mig „ven denna g†ng.
009:020 Ocks† p† Aron blev HERREN mycket vred, s† att han ville f”rg”ra
	honom, och jag bad d† j„mv„l f”r Aron.
009:021 Sedan tog jag kalven, syndabel„tet som I haden gjort, och br„nde
	den i eld och krossade s”nder den v„l, till dess att den blev
	fint stoft, och det stoftet kastade jag i b„cken som fl”t ned
	fr†n berget.
009:022 I Tabeera, i Massa och i Kibrot-Hattaava f”rt”rnaden I ock
	HERREN.
009:023 Och n„r HERREN ville s„nda eder †stad fr†n Kades-Barnea och
	sade: ˝Dragen upp och intagen det land som jag har givit
	eder˝, d† voren I genstr„viga mot HERREN, eder Guds, befallning
	och trodden honom icke och h”rden icke hans r”st.
009:024 Ja, genstr„viga haven I varit mot HERREN allt ifr†n den dag d†
	jag l„rde k„nna eder.
009:025 S† f”ll jag d† ned inf”r HERRENS ansikte och l†g s† i de fyrtio
	dagarna och de fyrtio n„tterna; ty HERREN hade sagt att han
	ville f”rg”ra eder.
009:026 Och jag bad till HERREN och sade: ˝Herre, HERRE, f”rd„rva icke
	ditt folk och din arvedel, som du har f”rlossat med din stora
	makt, och som du med stark hand har f”rt ut ur Egypten.
009:027 T„nk p† dina tj„nare Abraham, Isak och Jakob, se icke p† detta
	folks h†rdhet, ogudaktighet och synd;
009:028 p† det att man icke m† s„ga i det land varur du har f”rt oss ut:
	'D„rf”r att HERREN, icke f”rm†dde f”ra dem in i det land som han
	hade lovat †t dem, och d„rf”r att han hatade dem, f”rde han dem
	ut och l„t dem d” i ”knen.'
009:029 De „ro ju ditt folk och din arvedel, som du har f”rt ut med din
	stora kraft och din utr„ckta arm.˝
010:001 P† den tiden sade HERREN till mig: ˝Hugg ut †t dig tv†
	stentavlor, likadana som de f”rra voro, och stig upp till mig p†
	berget; g”r dig och en ark av tr„.
010:002 Och sedan jag har skrivit p† tavlorna samma ord som stodo p† de
	f”rra tavlorna, vilka du slog s”nder, skall du l„gga dem i
	arken.˝
010:003 S† gjorde jag d† en ark av akacietr„ och h”gg ut tv† stentavlor,
	likadana som de f”rra voro.  Och jag steg upp p† berget och hade
	med mig de tv† tavlorna.
010:004 Och han skrev p† tavlorna detsamma som var skrivet f”rra g†ngen,
	de tio ord som HERREN hade talat till eder p† berget ur elden,
	den dag d† I voren f”rsamlade d„r.  Och HERREN gav dem †t mig.
010:005 Sedan v„nda jag mig om och steg ned fr†n berget och lade
	tavlorna i arken som jag hade gjort, och d„r fingo de ligga,
	s†som HERREN hade bjudit mig.
010:006 Och Israels barn br”to upp fr†n Beerot-Bene-Jaakan och t†gade
	till Mosera.  D„r dog Aron och blev d„r ocks† begraven; och hans
	som Eleasar blev pr„st i hans st„lle.
010:007 D„rifr†n br”to de upp och t†gade till Gudgoda, och fr†n Gudgoda,
	och fr†n Gudgoda till Jotbata, en trakt som var rik p†
	vattenb„ckar.
010:008 P† den tiden avskilde HERREN Levi stam till att b„ra HERRENS
	f”rbundsark, till att st† inf”r HERRENS ansikte och g”ra tj„nst
	inf”r honom, och till att v„lsigna i hans namn, s†som den har
	att g”ra „nnu i dag.
010:009 D„rf”r fick Levi ingen lott eller arvedel j„mte sina br”der.
	HERREN „r hans arvedel, s†som HERREN, din Gud, har sagt honom.
010:010 Och jag stannade p† berget lika l„nge som f”rra g†ngen, fyrtio
	dagar och fyrtio n„tter; och HERREN h”rde mig ocks† denna g†ng:
	HERREN ville icke f”rd„rva mig.
010:011 Och HERREN sade till mig: ˝St† upp och g† †stad framf”r folket,
	och l†t dem bryta upp, f”r att de m† komma in i och taga i
	besittning det land som jag med ed har lovat deras f„der att
	giva dem.˝
010:012 Och nu Israel, var „r det som HERREN, din Gud, fordrar av dig
	annat „n att du fruktar HERREN, din Gud, att du alltid vandrar
	p† hans v„gar och „lskar honom, och att du tj„nar HERREN, din
	Gud, av allt ditt hj„rta och av all din sj„l,
010:013 s† att du h†ller HERRENS bud och stadgar, som jag i dag giver
	dig, p† det att det m† g† dig v„l?
010:014 Se, HERREN, din Gud, tillh”r himlarna och himlarnas himmel,
	jorden och allt vad d„rp† „r;
010:015 men allenast vid dina f„der f„ste sig HERREN och „lskade dem;
	och han utvalde deras avkomlingar efter dem, han utvalde eder
	bland alla folk, s†som I nu sj„lva sen.
010:016 Omsk„ren d„rf”r edert hj„rtas f”rhud, och varen icke l„nge
	h†rdnackade.
010:017 Ty HERREN, eder Gud, „r gudarnas Gud och herrarnas Herre, den
	store, den v„ldige och fruktansv„rde Guden, som icke har
	anseende till personen och icke tager mutor;
010:018 som skaffar den faderl”se och „nkan r„tt, och som „lskar
	fr„mlingen och giver honom mat och kl„der.
010:019 D„rf”r skolen ocks† I „lska fr„mlingen; I haven ju sj„lva varit
	fr„mlingar i Egyptens land.
010:020 HERREN, din Gud, skall du frukta, honom skall du tj„na, och till
	honom skall du h†lla dig, och vid hans namn skall du sv„rja.
010:021 Han „r ditt lov, och han din Gud, som har gjort med dig de stora
	och underbara g„rningar som du med egna ”gon har sett.
010:022 Sjuttio personer voro dina f„der, som drogo ned till Egypten,
	men nu har HERREN, din Gud, gjort dig talrik s†som himmelens
	stj„rnor.
011:001 S† skall du nu „lska HERREN, din Gud, och h†lla vad han bjuder
	dig h†lla, hans stadgar och r„tter och bud, alltid.
011:002 Och besinnen i dag -- jag talar nu icke om edra barn, som icke
	hava f”rnummit och sett det -- huru HERREN, eder Gud, har
	fostrat eder, besinnen hans storhet, hans starka hand och hans
	utr„ckta arm,
011:003 de tecken och g„rningar som han gjorde i Egypten, med Farao,
	konungen i Egypten, och med hela hans land,
011:004 och vad han gjorde med egyptiernas h„r, med deras h„star och
	vagnar, huru han l„t R”da havets vatten str”mma ”ver dem, n„r de
	f”rf”ljde eder, och huru HERREN d† f”rgjorde dem, s† att de nu
	icke mer „ro till;
011:005 och vad han gjorde med eder i ”knen, „nda till dess I kommen
	hit,
011:006 och vad han gjorde med Datan och Abiram, Eliabs, Rubens sons,
	s”ner, huru jorden ”ppnade sin mun och uppslukade dem med deras
	hus och deras t„lt och allt levande som f”ljde dem, och detta
	mitt i hela Israel.
011:007 Ty I haven ju med egna ”gon sett alla de stora g„rningar som
	HERREN har gjort.
011:008 S† h†llen d† alla de bud som jag i dag giver dig, p† det att I
	med frimodighet m†n kunna g† in i och intaga det land dit I nu
	dragen, f”r att taga det i besittning,
011:009 och p† det att I m†n l„nge leva i det land som HERREN med ed har
	lovat edra f„der att giva †t dem och deras efterkommande, ett
	land som flyter av mj”lk och honung.
011:010 Ty det land dit du nu kommer, f”r att taga det i besittning, „r
	icke s†som Egyptens land, varifr†n I haven dragit ut, d„r du
	m†ste trampa upp vatten till den s„d du s†dde, s†som man g”r i
	en k”kstr„dg†rd;
011:011 nej, det land dit I nu dragen, f”r att taga det i besittning, „r
	ett land med berg och dalar, som f†r vatten att dricka genom
	himmelens regn,
011:012 ett land som HERREN, din Gud, l†ter sig v†rda om, och p† vilket
	HERRENS, din Guds, ”gon best„ndigt vila, fr†n †rets begynnelse
	till †rets slut.
011:013 Om i nu h”ren de bud som jag i dag giver eder, s† att I „lsken
	HERREN, eder Gud, och tj„nen honom av allt edert hj„rta och av
	all eder sj„l,
011:014 s† skall jag giva †t edert land regn i r„tt tid, h”stregn och
	v†rregn, och du skall f† inb„rga din s„d och ditt vin och din
	olja.
011:015 Och jag skall giva din boskap gr„s p† din mark; och du skall „ta
	och bliva m„tt.
011:016 Men tagen eder till vara, l†ten icke edra hj„rtan bliva
	f”rf”rda, s† att I viken av och tj„nen andra gudar och
	tillbedjen dem;
011:017 ty d† skall HERRENS vrede uppt„ndas mot eder, och han skall
	tillsluta himmelen, s† att regn icke faller och marken icke
	giver sin gr”da; och I skolen med hast bliva utrotade ur det
	goda land som HERREN vill giva eder.
011:018 S† skolen I nu l„gga dessa mina ord p† edert hj„rta och edert
	sinne, och I skolen binda dem s†som ett tecken p† eder hand, och
	de skola vara s†som ett m„rke p† eder panna;
011:019 och I skolen l„ra edra barn dem, i det att du talar om dem, n„r
	du sitter i ditt hus och n„r du st†r upp.
011:020 och du skall skriva dem p† d”rrposterna i ditt hus och p† dina
	portar;
011:021 p† det att I och edra barn m†n l„nge f† bo i det land som HERREN
	med ed har lovat edra f„der att giva dem, lika l„nge som
	himmelen v„lver sig ”ver jorden.
011:022 Ty om I h†llen alla dessa bud som jag giver eder och g”ren efter
	dem, s† att I „lsken HERREN, eder Gud, och alltid vandren p†
	hans v„gar och h†llen eder till honom,
011:023 d† skall HERREN f”rdriva alla dessa folk f”r eder, och I skolen
	underl„gga eder folk som „ro st”rre och m„ktigare „n I.
011:024 Var ort eder fot betr„der skall bliva eder.  Fr†n ”knen till
	Libanon, ifr†n floden -- floden Frat -- „nda till V„stra havet
	skall edert omr†de str„cka sig.
011:025 Ingen skall kunna st† eder emot.  Fruktan och f”rskr„ckelse f”r
	eder skall HERREN, eder Gud, l†ta komma ”ver hela det land I
	betr„den, s†som han har lovat eder.
011:026 Se, jag f”rel„gger eder i dag v„lsignelse och f”rbannelse:
011:027 v„lsignelse, om I h”ren HERRENS eder Guds, bud, som jag i dag
	giver eder,
011:028 och f”rbannelse, om I icke h”ren HERRENS, eder Guds, bud, utan
	viken av ifr†n den v„g jag i dag bjuder eder g† och f”ljen efter
	andra gudar, som I icke k„nnen.
011:029 Och n„r HERREN, din Gud, har l†tit dig komma in i det land dit
	du nu g†r, f”r att taga det i besittning, skall du l†ta berget
	Gerissim bliva platsen f”r v„lsignelsen och berget Ebal platsen
	f”r f”rbannelsen.
011:030 (Dessa berg ligga, s†som k„nt „r, p† andra sidan Jordan, bortom
	V„stra v„gen, i hedmarkskanan‚ernas land, mitt emot Gilgal,
	bredvid Mores terebintlund.)
011:031 Ty I g†n nu ”ver Jordan, f”r att komma in i och taga i
	besittning det land som HERREN, eder Gud, vill giva eder; I
	skolen taga det i besittning och bo d„r.
011:032 H†llen d† alla de stadgar och r„tter som jag i dag f”rel„gger
	eder, och g”ren efter dem.
012:001 Dessa „ro de stadgar och r„tter som I skolen h†lla och iakttaga
	i det land som HERREN, dina f„ders Gud, har givit dig till
	besittning; s† l„nge I leven p† jorden skolen I h†lla dem.
012:002 I skolen i grund f”r”da alla platser d„r de folk som I
	f”rdriven hava h†llit sin gudstj„nst, vare sig detta har skett
	p† h”ga berg och h”jder eller n†gonst„des under gr”na tr„d.
012:003 I skolen bryta ned deras altaren och sl† s”nder deras stoder och
	br„nna upp deras Aseror i eld och hugga ned deras gudabel„ten,
	och I skolen utrota deras namn fr†n s†dana platser.
012:004 N„r I tillbedjen HERREN, eder Gud, skolen I icke g”ra s†som de,
012:005 utan den plats som HERREN, eder Gud, utv„ljer inom n†gon av edra
	stammar till att d„r f„sta sitt namn, denna boning skolen I s”ka
	och dit skall du g†.
012:006 Och dit skolen I f”ra edra br„nnoffer och slaktoffer, eder
	tionde, vad edra h„nder b„ra fram s†som offerg„rd, edra
	l”ftesoffer och frivilliga offer och det f”rstf”dda av edra
	f„kreatur och eder sm†boskap.
012:007 Och d„r skolen I „ta inf”r HERRENS, eder Guds, ansikte, och
	gl„dja eder med edert husfolk ”ver allt vad I haven f”rv„rvat,
	allt varmed HERREN, din Gud, vara r„ttast;
012:008 I skolen d† icke g”ra s†som vi nu g”ra h„r, var och en vad honom
	tyckes vara r„ttast.
012:009 I haven ju „nnu icke kommit till ro och till den arvedel som
	HERREN, din Gud, vill giva dig.
012:010 Men n„r I haven g†tt ”ver Jordan och bon i det land som HERREN,
	eder Gud, vill giva eder till arvedel, och n„r han har l†tit
	eder f† ro f”r alla edra fiender runt omkring, d† att I bon i
	trygghet,
012:011 d† skolen I till den plats som HERREN, eder Gud, utv„ljer till
	boning †t sitt namn f”ra allt vad jag nu bjuder eder: edra
	br„nnoffer och slaktoffer, eder tionde, vad edra h„nder b„ra
	fram s†som offerg„rd, s† ock alla de utvalda l”ftesoffer som I
	loven HERREN.
012:012 Och s† skolen I gl„dja eder inf”r HERREN, eder Guds, ansikte,
	med edra s”ner och d”ttrar, edra tj„nare och tj„narinnor, och
	med leviten som bor inom edra portar, ty han har ju ingen lott
	eller arvedel med eder.
012:013 Tag dig till vara f”r att offra dina br„nnoffer p† n†gon annan
	plats som kan falla din in;
012:014 nej, p† den plats HERREN utv„ljer inom en av dina stammar, d„r
	skall du offra dina br„nnoffer, och d„r skall du g”ra allt vad
	jag eljest bjuder dig.
012:015 Dock f†r du, s† mycket dig lyster, slakta och „ta k”tt inom
	vilken som helst av dina st„der, i m†n av den v„lsignelse som
	HERREN, din Gud, giver dig.  B†de den som „r oren och den som „r
	ren m† „ta d„rav, s†som vore det gasell- eller hjortk”tt.
012:016 Men blodet skolen I icke f”rt„ra I skolen gjuta ut det p† jorden
	s†som vatten.
012:017 Du f†r allts† icke hemma inom dina portar „ta tionde av din s„d,
	ditt vin och din olja, ej heller det f”rstf”dda av dina
	f„kreatur och din sm†boskap, ej heller n†got av de l”ftesoffer
	som du lovar, eller av dina frivilliga offer, eller av det din
	hand b„r fram s†som offerg„rd;
012:018 utan inf”r HERREN, din Guds, ansikte, p† den plats som HERREN,
	din Gud, utv„ljer skall du „ta s†dant, med din son och din
	dotter, din tj„nare och din tj„narinna, och med leviten som bor
	inom dina portar; och s† skall du gl„dja dig inf”r HERRENS, din
	Guds, ansikte ”ver allt vad du har f”rv„rvat.
012:019 Tag dig till vara f”r att gl”mma bort leviten, s† l„nge du lever
	i ditt land.
012:020 Om du allts†, n„r HERREN, din Gud, har utvidgat ditt omr†de,
	s†som han har lovat dig, t„nker s†: ˝Jag vill „ta k”tt˝ -- ifall
	det nu lyster f”r dig att „ta k”tt -- s† m† du d† „ta k”tt, s†
	mycket dig lyster.
012:021 Om den plats som HERREN, din Gud, utv„ljer till att d„r f„sta
	sitt namn ligger f”r avl„gset f”r dig, s† m† du, i enlighet med
	vad jag har bjudit dig, slakta av de f„kreatur och av den
	sm†boskap som HERREN har givit dig, och „ta d„rav hemma inom
	dina portar, s† mycket av din lyster.
012:022 Men du skall „ta p† samma s„tt som man „ter gasell- eller
	hjortk”tt; b†de den som „r oren och den som „r ren m† „ta d„rav.
012:023 Allenast skall du vara st†ndaktig i att icke f”rt„ra blodet; ty
	blodet „r sj„len, och sj„len skall du icke f”rt„ra med k”ttet.
012:024 Du skall icke f”rt„ra det; du skall gjuta ut det p† jorden s†som
	vatten.
012:025 Du skall icke f”rt„ra det, p† det att det m† g† dig v„l och dina
	barn efter dig, n„r du g”ra vad r„tt „r i HERRENS ”gon.
012:026 Men de heliga g†vor som du vill b„ra fram, och dina l”ftesoffer,
	dem skall du f”ra med dig till den plats som HERREN utv„ljer.
012:027 Och av dina br„nnoffer skall du offra b†de k”ttet och blodet p†
	HERRENS, din Guds, altare.  Av dina slaktoffer d„remot skall v„l
	blodet gjutas ut p† HERRENS, din Guds, altare, men k”ttet m† du
	„ta.
012:028 Alla dessa bud som jag giver dig skall du h†lla och h”ra, f”r
	att det m† g† dig v„l och dina barn efter dig, till evig tid,
	n„r du g”r var gott och r„tt „r i HERRENS, din Guds, ”gon.
012:029 N„r HERREN, din Gud, har utrotat de folk till vilka du nu
	kommer, f”r att f”rdriva dem f”r dig, n„r du allts† har
	f”rdrivit dessa och bosatt dig i deras land,
012:030 tag dig d† till vara f”r att bliva sn„rjd, s† att du efterf”ljer
	dem, sedan de hava blivit f”rgjorda f”r dig; fr†ga icke efter
	deras gudar, s† att du s„ger: ˝P† vad s„tt h”llo dessa folk sin
	gudstj„nst?  S† vill ocks† jag g”ra.˝
012:031 Nej, p† det s„ttet skall icke du g”ra, n„r du tillbeder HERREN,
	din Gud, ty allt som „r en styggelse f”r HERREN, och som han
	hatar, det hava de gjort till sina gudars „ra; ja, de g† s†
	l†ngt att de br„nna upp sina s”ner och d”ttrar i eld †t sina
	gudar.

012:032 Allt vad jag bjuder eder, det skolen I h†lla och g”ra.  Du skall
	icke l„gga n†got d„rtill och icke taga n†got d„rifr†n.
013:001 Om en profet eller en som har dr”mmar uppst†r bland dig, och han
	utlovar †t dig n†got tecken eller under,
013:002 och sedan det tecken eller under, verkligen intr„ffar, varom han
	talade med dig, i det att han sade: ˝L†t oss efterf”lja och
	tj„na andra gudar, som I icke k„nnen˝,
013:003 s† skall du „nd† icke h”ra p† den profetens ord eller p† den
	dr”mmaren, ty HERREN, eder Gud, s„tter eder d„rmed allenast p†
	prov, f”r att f”rnimma om I „lsken HERREN, eder Gud, av allt
	edert hj„rta och av all eder sj„l.
013:004 HERREN, eder Gud, skolen I efterf”lja, honom skolen I frukta,
	hans bud skolen I h†lla, hans r”st skolen I h”ra, honom skolen I
	tj„na, och till honom skolen I h†lla eder.
013:005 Men den profeten eller dr”mmaren skall d”das, ty han predikade
	avfall fr†n HERREN, eder Gud, som har f”rt eder ut ur Egyptens
	land och f”rlossat dig ur tr„ldomshuset; och han ville f”rf”ra
	dig till att ”vergiva den v„g som HERREN, din Gud, har bjudit
	dig att vandra.  Du skall skaffa bort ifr†n dig vad ont „r.
013:006 Om din broder, din moders son, eller din son eller din dotter,
	eller hustrun i din famn, eller din v„n som „r f”r dig s†som
	ditt eget liv, om n†gon av dessa i hemlighet vill f”rleda dig, i
	det han s„ger: ˝L†t oss g† †stad och tj„na andra gudar, som
	varken du eller dina f„der hava k„nt˝
013:007 -- gudar hos de folk som bo runt omkring eder, n„ra dig eller
	fj„rran ifr†n dig, fr†n jordens ena „nda till den andra --
013:008 s† skall du icke g”ra honom till viljes eller h”ra p† honom.  Du
	skall icke visa honom n†gon skonsamhet eller hava misskund och
	undseende med honom,
013:009 utan du skall dr„pa honom: f”rst skall din egen hand lyftas mot
	honom f”r att d”da honom, och sedan hela folkets hand.
013:010 Och du skall stena honom till d”ds, d„rf”r att han s”kte f”rf”ra
	dig till att ”vergiva HERREN, din Gud, som har f”rt dig ut ur
	Egyptens land, ur tr„ldomshuset.
013:011 Och hela Israel skall h”ra detta och frukta, och man skall sedan
	icke mer g”ra n†got s†dant ont bland dig.
013:012 Om du f†r h”ra att man i n†gon av de st„der, som HERREN vill
	giva dig till att bo i, ber„ttar
013:013 att m„n hava uppst†tt bland dig, onda m„n som f”rf”ra inv†narna
	i sin stad, i det att de s„ga: ˝L†t oss g† †stad och tj„na andra
	gudar, som I icke k„nnen˝,
013:014 s† skall du noga unders”ka och rannsaka och efterforska; om det
	d† befinnes vara sant och visst att en s†dan styggelse har
	blivit f”r”vad bland dig,
013:015 s† skall du sl† den stadens inv†nare med sv„rdsegg; du skall
	giva den och allt vad d„ri „r till spillo; ocks† boskapen d„r
	skall du sl† med sv„rdsegg.
013:016 Och allt byte du f†r d„r skall du samla ihop mitt p† torget, och
	d„refter skall du br„nna upp staden i eld, med allt byte du f†r
	d„r, s†som ett heloffer †t HERREN, din Gud; den skall bliva en
	grush”g f”r ev„rdlig tid, aldrig mer skall den byggas upp.
013:017 L†t intet av det tillspillogivna l†da vi din hand, p† det att
	HERREN m† v„nda sig ifr†n sin vredes gl”d och l†ta barmh„rtighet
	vederfaras dig och f”rbarma sig ”ver dig och f”r”ka dig, s†som
	han med ed har lovat dina f„der att g”ra,
013:018 om du n„mligen h”r HERRENS, din Guds, r”st, s† att du h†ller
	alla hans bud, som jag i dag giver dig, och g”r vad r„tt „r i
	HERRENS, din Guds, ”gon.
014:001 I „ren Herrens, eder Guds, barn.  I skolen icke rista n†gra
	m„rken p† eder eller g”ra eder skalliga ovanf”r pannan f”r n†gon
	d”d;
014:002 ty du „r ett folk som „r helgat †t Herren, din Gud, och dig
	har Herren utvalt till att vara hans egendomsfolk framf”r alla
	andra folk p† jorden.
014:003 Du skall icke „ta n†got som „r en styggelse.
014:004 Dessa „ro de fyrfotadjur som I f†n „ta: f„kreatur, f†r och
	getter, hjort,
014:005 gasell, dovhjort, stenbock, dison, teoantilop och
	semer,
014:006 alla de fyrfotadjur som hava kl”var och hava dem helkluvna
	i tv† h„lfter, och som idissla; s†dana fyrfotadjur f†n I
	„ta.
014:007 Men dessa skolen I icke „ta av de idisslande djuren och av
	dem som hava genomkluvna kl”var: kamelen, haren och klippdassen,
	ty de idissla v„l, men de hava icke kl”var, de skola g„lla f”r
	eder som orena;
014:008 svinet, ty det har v„l kl”var, men det idisslar icke, det skall
	g„lla f”r eder s†som orent.  Av dessa djurs k”tt skolen I icke
	„ta, ej heller skolen I komma vid deras d”da kroppar.
014:009 Detta „r vad I f†n „ta av allt det som lever i vattnet: allt det
	som har fenor och fj„ll f†n I „ta.
014:010 Men intet som icke har fenor och fj„ll skolen I „ta; det skall
	g„lla f”r eder s† som orent.
014:011 Alla rena f†glar f†n I „ta.
014:012 Men dessa f†glar skolen I icke „ta: ”rnen, lammgamen, havs”rnen,
014:013 raaf†geln, falken, gladan med dess arter,
014:014 alla slags korpar efter deras arter,
014:015 strutsen tahemasf†geln, fiskm†sen, h”ken med dess arter,
014:016 ugglan, uven tinsemetf†geln,
014:017 pelikanen, asgamen, dykf†geln,
014:018 h„gern, regnpiparen med dess arter, h„rf†geln och fl„dermusen.
014:019 Alla flygande sm†djur skola ock g„lla f”r eder s†som orena, de
	skola icke „tas.
014:020 Men alla rena flygande djur f†n I „ta.
014:021 I skolen icke „ta n†got sj„lvd”tt; †t fr„mlingen som bo inom
	dina portar m† du giva s†dant, och han m† „ta det; eller ock m†
	du s„lja det †t en utl„nning.  Ty du „r ett folk som „r helgat
	HERREN, din Gud.

	Du skall icke koka en killing i dess moders mj”lk.

014:022 Tionde skall du giva av all s„desgr”da som f”r vart †r v„xer p†
	din †ker,
014:023 och du skall „ta den inf”r Herrens, din Guds, ansikte, p† den
	plats som han utv„ljer till boning †t sitt namn: tionden av din
	s„d, ditt vin och din olja, s† ock din f”rstf”dda av dina
	f„kreatur och din sm†boskap; ty du skall l„ra att frukta Herren,
	din Gud, alltid.
014:024 Men om v„gen „r dig f”r l†ng, s† att du icke f”rm†r f”ra det
	dit, eftersom den plats som Herren, din Gud, utv„ljer till att
	d„r f„sta sitt namn ligger f”r avl„gset f”r dig -- d† nu Herren,
	din Gud, v„lsigna dig --
014:025 s† m† du s„lja det och knyta in penningarna och taga dem med dig
	och g† till den plats som Herren, din Gud, utv„ljer.
014:026 Och du m† k”pa f”r penningarna vadhelst dig lyster f„kreatur
	eller sm†boskap, eller vin eller andra starka drycker eller vad
	du eljest kan †stunda; och s† skall du h†lla m†ltid d„r inf”r
	HERRENS, din Guds, ansikte och gl„dja dig med ditt husfolk.
014:027 Och leviten som bor inom dina portar skall du d† icke gl”mma
	bort, ty han har ingen lott eller arvedel j„mte dig.
014:028 Vid slutet av vart tredje †r skall du avskilja all tionde av vad
	du har f†tt i avkastning under det †ret och l„gga upp det inom
	dina st„der.
014:029 Och sedan skall leviten f† komma, han som ingen lott eller
	arvedel har j„mte dig, s† ock fr„mlingen och den faderl”se och
	„nkan som bo inom dina portar; och d† skola „ta och bliva
	m„tta.  S† skall du g”ra, f”r att Herren din Gud, m† v„lsigna dig
	i alla dina h„nders verk, i allt vad du g”r.
015:001 Vart sjunde †r skall du l†ta vara ett fri†r.
015:002 Och s† skall f”rh†lla sig med det fri†ret: Var l†ngivare som har
	l†nat n†got †t sin n„sta skall d† eftersk„nka sin fordran.  Han
	f†r d† icke kr„va sin n„sta och broder, ty ett HERRENS fri†r
	har d† blivit utlyst.
015:003 En utl„nning m† du kr„va, men om du har n†got att fordra av din
	broder, skall du eftersk„nka det.
015:004 Dock borde r„tteligen ingen fattig finnas hos dig, ty Herren
	skall rikligen v„lsigna dig i det land som HERREN, din Gud, vill
	giva dig till besittning, s†som din arvedel,
015:005 allenast du h”r HERRENS, din Guds, r”st, s† att du h†ller alla
	dessa bud som jag i dag giver dig och g”r efter dem.
015:006 Ty Herren, din Gud, skall v„lsigna dig, s†som han har lovat dig;
	och du skall giva l†n †t m†nga folk, men sj„lv skall du icke
	beh”va l†na av n†gon, och du skall r†da ”ver m†nga folk, men de
	skola icke r†da ”ver dig.
015:007 Om n†gon fattig finnes hos dig, en av dina br”der inom n†gon av
	dina st„der, i det land som Herren, din Gud, vill giva dig, s†
	skall du icke f”rstocka ditt hj„rta och tillsluta din hand f”r
	denne din fattige broder,
015:008 utan du skall g„rna ”ppna din hand f”r honom och g„rna l†na
	honom vad han beh”ver i sin brist.
015:009 Tag dig till vara, s† att icke den onda tanken uppst†r i ditt
	hj„rta: ˝Det sjunde †ret, fri†ret, „r n„ra˝, och att du s† ser
	med ont ”ga p† din fattige broder och icke giver honom n†got;
	han kan d† ropa ”ver dig till Herren, och s† kommer synd att
	vila p† dig.
015:010 G„rna skall du giva †t honom, och ditt hj„rta skall icke vara
	motvilligt, n„r du giver †t honom, ty f”r en s†dan g†vas skull
	skall Herren, din Gud, v„lsigna dig i alla dina verk, i allt vad
	du f”retager dig.
015:011 Fattiga skola ju aldrig saknas i landet, d„rf”r bjuder jag dig
	och s„ger: Du skall g„rna ”ppna din hand f”r din broder, f”r de
	arma och fattiga som du har i ditt land.
015:012 Om n†gon av ditt folk, en hebreisk man eller en hebreisk kvinna,
	har s†lt sig till dig och tj„nat dig i sex †r, s† skall du p†
	det sjunde †ret sl„ppa honom fri ur din tj„nst;
015:013 och n„r du sl„pper honom fri ur din tj„nst, skall du icke l†ta
	honom g† med tomma h„nder.
015:014 Du skall fastmer f”rse honom med g†vor fr†n din hjord, fr†n din
	loge och fr†n din vinpress; av det varmed Herren, din Gud, har
	v„lsignat dig skall du giva honom.
015:015 Du skall komma ih†g att du sj„lv har varit en tr„l i Egyptens
	land, och att Herren, din Gud, har f”rlossat dig; d„rf”r bjuder
	jag dig detta i dag.
015:016 Men om s† skulle h„nda, att han s„ger till dig att han icke vill
	l„mna dig, d„rf”r att han „lskar dig och ditt hus, eftersom han
	har haft det gott hos dig,
015:017 s† skall du taga en syl och sticka den genom hans ”ra in i
	d”rren; d„refter skall han vara din tr„l ev„rdligen.  Med din
	tj„narinna skall du g”ra p† samma s„tt.
015:018 Du skall icke tycka det vara h†rt att du m†ste sl„ppa din
	tj„nare fri ur din tj„nst; i sex †r har han ju berett dig
	dubbelt s† stor f”rm†n som n†gon avl”nad legodr„ng.  S† skall
	Herren, din Gud, v„lsigna dig i allt vad du g”r.
015:019 Allt f”rstf”tt av hank”n, som f”des bland dina f„kreatur och din
	sm†boskap, skall du helga †t Herren, din Gud; du skall icke vid
	ditt arbete begagna det som „r f”rstf”tt bland dina f„kreatur,
	icke heller skall du klippa ullen p† det som „r f”rstf”tt bland
	din sm†boskap.
015:020 Inf”r Herrens, din Guds, ansikte skall du med ditt husfolk f”r
	vart †r „ta det p† den plats som Herren utv„ljer.
015:021 Men om djuret har n†got lyte, om det „r halt eller blint eller
	har n†got annat ont lyte, s† skall du icke offra det †t Herren,
	din Gud.
015:022 Inom dina st„der m† du d† „ta det; b†de den som „r oren och den
	som „r ren m† „ta d„rav, s†som vore det gasell- eller hjortk”tt.
015:023 Men blodet skall du icke f”rt„ra; du skall gjuta ut det p†
	jorden s†som vatten.
016:001 Tag i akt m†naden Abib och h†ll Herrens, din Guds, p†skh”gtid;
	ty i m†naden Abib f”rde Herren, din Gud, dig ut ur Egypten om
	natten.
016:002 Du skall d† slakta p†skoffer †t Herren.  din Gud, av sm†boskap
	och f„kreatur, p† den plats som Herren utv„ljer till boning †t
	sitt namn.
016:003 Du skall icke „ta n†got syrat d„rtill; i sju dagar skall du „ta
	osyrat br”d d„rtill, betryckets br”d.  Ty med hast m†ste du draga
	ut ur Egyptens land.  I alla dina livsdagar m† du d„rf”r komma
	ih†g den dag d† du drog ut ur Egyptens land.
016:004 I sju dagar m† man icke se n†gon surdeg hos dig, i hela ditt
	land; och av det som du slaktar om aftonen p† den f”rsta dagen
	skall intet k”tt l„mnas kvar ”ver natten till morgonen.
016:005 Du f†r icke slakta p†skoffret inom vilken som helst av de st„der
	som Herren, din Gud, vill giva dig,
016:006 utan du skall g† till den plats som Herren, din Gud, utv„ljer
	till boning †t sitt namn, och d„r skall du slakta p†skoffret om
	aftonen, n„r solen g†r ned den tid p† dagen, d† den drog ut ur
	Egypten.
016:007 Och du skall koka det och „ta det p† den plats som Herren, din
	Gud, utv„ljer; sedan m† du om morgonen v„nda tillbaka och g† hem
	till dina hyddor.
016:008 I sex dagar skall du „ta osyrat br”d, och p† sjunde dagen „r
	Herrens, din Guds, h”gtidsf”rsamling; d† skall du icke g”ra
	n†got arbete.
016:009 Sju veckor skall du r„kna †t dig; fr†n den dag d† man begynner
	sk„ra s„den skall du r„kna sju veckor.
016:010 D„refter skall du h†lla Herrens, din Guds, veckoh”gtid och b„ra
	fram din hands frivilliga g†va, som du m† giva efter r†d och
	l„genhet, alltefter m†ttet av den v„lsignelse som Herren, din
	Gud, har givit dig.
016:011 Och inf”r Herrens, din Guds, ansikte skall du gl„dja dig p† den
	plats som Herren, din Gud, utv„ljer till boning †t sitt namn, du
	sj„lv med din son och din dotter, din tj„nare och tj„narinna,
	och med leviten som bor inom dina portar, och fr„mlingen, den
	faderl”se och „nkan som du har hos dig.
016:012 Och du skall komma ih†g att du sj„lv har varit en tr„l i
	Egypten, och s† h†lla dessa stadgar och g”ra efter dem.
016:013 L”vhyddoh”gtiden skall du h†lla, i sju dagar, n„r du inb„rgar
	avkastningen av din loge och av din vinpress.
016:014 Och du skall gl„dja dig vid denna din h”gtid, med din son och
	din dotter, din tj„nare och din tj„narinna, med leviten, med
	fr„mlingen, den faderl”se och „nkan som bo inom dina portar.
016:015 I sju dagar skall du h†lla Herrens, din Guds, h”gtid, p† den
	plats som Herren utv„ljer; ty Herren, din Gud, skall v„lsigna
	dig i all den avkastning du f†r och i dina h„nders alla verk,
	och du skall vara uppfylld av gl„dje.
016:016 Tre g†nger om †ret skall allt ditt mank”n tr„da fram inf”r
	Herrens, din Guds, ansikte, p† den plats som han utv„ljer: vid
	det osyrade br”dets h”gtid, vid veckoh”gtiden och vid
	l”vhyddoh”gtiden.  Men med tomma h„nder skall ingen tr„da fram
	inf”r Herrens ansikte,
016:017 utan var och en skall: giva vad hans hand f”rm†r, alltefter
	m†ttet av den v„lsignelse som Herren, din Gud, har givit dig.
016:018 Domare och tillsyningsm„n skall du tills„tta †t dig inom alla de
	st„der som Herren, din Gud, vill giva dig, f”r dina s„rskilda
	stammar; de skola d”ma folket med r„ttvis dom.
016:019 Du skall icke vr„nga r„tten och icke hava anseende till
	personen; och du skall icke taga mutor, ty mutor f”rblinda de
	visas ”gon och f”rvrida de r„ttf„rdigas sak.
016:020 R„ttf„rdighet, r„ttf„rdighet skall du eftertrakta, f”r att du m†
	leva och taga i besittning det land som Herren, din Gud, vill
	giva dig.
016:021 Du skall icke plantera †t dig Aseror av n†got slags tr„d, vid
	sidan av Herrens, din Guds, altare, det som du skall g”ra †t
	dig;
016:022 icke heller skall du resa †t dig n†gon stod, ty s†dant hatar
	Herren, din Gud.
017:001 Du skall icke offra †t Herren, din Gud, n†got djur av
	f„kreaturen eller av sm†boskapen, som har n†got lyte eller n†got
	annat fel, ty s†dant „r en styggelse f”r Herren, din Gud.
017:002 Om bland dig, inom n†gon av de st„der som Herren, din Gud, vill
	giva dig, n†gon man eller kvinna befinnes g”ra vad ont „r i
	Herrens, din Guds, ”gon, i det att han ”vertr„der hans f”rbund,
017:003 och g†r †stad och tj„nar andra gudar och tillbeder dem, eller
	ock solen eller m†nen eller himmelens hela h„rskara, mot mitt
	bud,
017:004 och detta bliver ber„ttat f”r dig, s† att du f†r h”ra d„rom, d†
	skall du noga unders”ka saken; om det d† befinnes vara sant och
	visst att en s†dan styggelse har blivit f”r”vad i Israel,
017:005 s† skall du f”ra den man eller den kvinna som har gjort denna
	onda g„rning ut till din stadsport det m† nu vara en man eller
	en kvinna-och stena den skyldige till d”ds.
017:006 Efter tv† eller tre vittnens utsago skall han d”das; ingen skall
	d”mas till d”den efter allenast ett vittnes utsago.
017:007 F”rst skall vittnenas hand lyftas mot honom f”r att d”da honom,
	och sedan hela folkets hand: du skall skaffa bort ifr†n dig vad
	ont „r.
017:008 Om det i n†got fall bliver dig f”r sv†rt att sj„lv d”ma i en
	blodssak eller i en r„ttsfr†ga eller i ett misshandlingsm†l
	eller ”verhuvud i n†gon sak varom man tvistar i dina portar, s†
	skall du-st† upp och begiva dig till den plats som HERREN, din
	Gud, utv„ljer,
017:009 och g† till de levitiska pr„sterna, och till den som p† den
	tiden „r domare; dem skall du fr†ga, och de skola f”rkunna f”r
	dig vad som „r r„tt.
017:010 Och i enlighet med vad de f”rkunna f”r dig d„r, p† den plats som
	Herren utv„ljer.  skall du g”ra; du skall i alla stycken h†lla
	och g”ra vad de l„ra dig.
017:011 Efter den lag som de l„ra dig, och efter den dom som de avkunna
	f”r dig skall du g”ra.  Fr†n det som de f”rkunna f”r dig skall du
	icke vika av, vare sig till h”ger eller till v„nster.
017:012 Men om n†gon g”r sig skyldig till den f”rm„tenheten att icke
	vilja lyssna till pr„sten, som st†r och g”r tj„nst d„r inf”r
	Herren, din Gud, eller till domaren, s† skall den mannen d”: du
	skall skaffa bort ifr†n Israel vad ont „r.
017:013 Och allt folket skall h”ra det och frukta, och de skola icke mer
	g”ra sig skyldiga till s†dan f”rm„tenhet.

017:014 N„r du kommer in i det land som Herren, din Gud, vill giva dig,
	och du tager det i besittning och bor d„r om du d† s„ger: ˝Jag
	vill s„tta en konung ”ver mig, s†som alla folk omkring mig
	hava˝,
017:015 s† skall du till konung ”ver dig s„tta den som Herren, din Gud,
	utv„ljer.  En av dina br”der skall du s„tta till konung ”ver dig;
	du f†r icke s„tta till konung ”ver dig en utl„ndsk man, som icke
	„r din broder.
017:016 Men han m† icke skaffa sig h„star i m„ngd, och icke s„nda sitt
	folk tillbaka till Egypten f”r att skaffa de m†nga h„starna, ty
	Herren har ju sagt till eder: ˝I skolen icke mer †terv„nda denna
	v„g.˝
017:017 Icke heller skall han skaffa sig hustrur i m„ngd, p† det att
	hans hj„rta icke m† bliva avf„lligt; och icke heller skall han
	skaffa sig alltf”r mycket silver och guld.
017:018 Och n„r han har blivit uppsatt p† sin konungatron, skall han
	h„mta denna lag fr†n de levitiska pr„sterna och taga en avskrift
	d„rav †t sig i en bok.
017:019 Och den skall han hava hos sig och l„sa i den i alla sina
	livsdagar, f”r att han m† l„ra att frukta Herren, sin Gud, s†
	att han h†ller alla denna lags ord och dessa stadgar och g”r
	efter dem.
017:020 S† skall han g”ra, f”r att hans hj„rta icke m† f”rh„va sig ”ver
	hans br”der, och f”r att han icke m† vika av ifr†n buden, vare
	sig till h”ger eller till v„nster; p† det att han och hans s”ner
	m† l„nge regera; sitt rike, bland Israels folk.
018:001 De levitiska pr„sterna, hela Levi stam, skola ingen lott eller
	arvedel hava med det ”vriga Israel; av HERRENS eldsoffer och
	hans arvedel skola de hava sitt underh†ll.
018:002 De skola icke hava n†gon arvedel bland sina br”der; Herren „r
	deras arvedel, s†som han har sagt dem.
018:003 Och detta skall vara vad pr„sterna hava r„tt att f† av folket,
	av dem som offra ett slaktoffer, vare sig av f„kreaturen eller
	av sm†boskapen: man skall giva pr„sten bogen, k„kstyckena och
	vommen.
018:004 F”rstlingen av din s„d, ditt vin och din olja, och f”rstlingen
	av dina f†rs ull skall du giva honom.
018:005 Ty honom har Herren, din Gud, utvalt bland alla dina stammar,
	f”r att han och hans s”ner alltid skola st† och g”ra tj„nst i
	Herrens namn.
018:006 Och om leviten vill komma fr†n n†gon av dina st„der, inom vilken
	han vistas n†gonst„des i Israel, s† m† det st† honom fritt att
	komma, s†som honom lyster, till den plats som Herren utv„ljer,
018:007 och han m† d† g”ra tj„nst i HERRENS, sin Guds, namn, likasom
	alla hans br”der, leviterna, som st† d„r inf”r HERRENS ansikte.
018:008 De skola alla hava lika mycket till sitt underh†ll, ober„knat
	vad n†gon kan „ga genom f”rs„ljning av sitt f„dernearv.
018:009 N„r du kommer in i det land som HERREN, din Gud, vill giva dig,
	skall du icke l„ra dig att g”ra efter hedningarnas styggelser.
018:010 Hos dig m† icke finnas n†gon som l†ter sin son eller dotter g†
	genom eld, eller som befattar sig med trolldom eller
	teckentydning eller svartkonst eller h„xeri,
018:011 ingen som f”rehar besv„rjelsekonster, ingen som fr†gar andar,
	eller som „r en sp†man, eller som s”ker r†d hos de d”da.
018:012 Ty en styggelse f”r Herren „r var och en som g”r s†dant, och f”r
	s†dana styggelsers skull f”rdriver HERREN, din Gud, dem f”r dig.
018:013 Du skall vara ostrafflig inf”r HERREN, din Gud.
018:014 Hedningarna som du nu f”rdriver lyssna v„l till s†dana som ”va
	teckentydning och trolldom, men dig har HERREN, din Gud, icke
	tillstatt s†dant.
018:015 En profet bland ditt folk, av dina br”der, en som „r mig lik,
	skall HERREN, din Gud, l†ta uppst† †t dig; honom skolen I lyssna
	till.
018:016 Det skall bliva alldeles s†som du beg„rde av HERREN, din Gud,
	vid Horeb, den dag d† I voren d„r f”rsamlade och du sade: ˝L†t
	mig icke vidare h”ra HERRENS, min Guds, r”st, och l†t mig slippa
	att l„ngre se denna stora eld, p† det att jag icke m† d”.˝
018:017 Och HERREN sade till mig: ˝De hava r„tt i vad de hava talat.
018:018 En profet skall jag l†ta uppst† †t dem bland deras br”der, en
	som „r dig lik, och jag skall l„gga mina ord i hans mun, och han
	skall tala till dem allt vad jag bjuder honom.
018:019 Och om n†gon icke lyssnar till mina ord, de ord han talar i mitt
	namn, s† skall jag sj„lv utkr„va det av honom.
018:020 Men den profet som „r s† f”rm„ten, att han i mitt namn talar vad
	jag icke har bjudit honom tala, eller som talar i andra gudars
	namn, den profeten skall d”.
018:021 Och om du s„ger vid dig sj„lv: 'Huru skola vi k„nna igen det som
	icke „r talat av HERREN?',
018:022 s† m† du veta: n„r profeten talar i HERRENS namn, och det som
	han har talat icke sker och icke intr„ffar, d† „r detta n†got
	som HERREN icke har talat; i f”rm„tenhet har d† profeten talat
	det; du skall icke frukta f”r honom.˝
019:001 N„r HERREN, din Gud, har utrotat de folk vilkas land HERREN, din
	Gud, vill giva dig, och n„r du har f”rdrivit dem och bosatt dig
	i deras st„der och i deras hus,
019:002 d† skall du avskilja †t dig tre st„der i ditt land, det som
	HERREN, din Gud, vill giva dig till besittning.
019:003 Du skall f”rs„tta v„garna till dem i gott skick †t dig; och du
	skall dela i tre delar det landomr†de som HERREN, din Gud, giver
	dig till arvedel.  S† skall du g”ra, f”r att var och en som har
	dr„pt n†gon m† kunna fly dit.
019:004 Och under f”ljande villkor m† en dr†pare fly till n†gon av dem
	och s† bliva vid liv; om n†gon d”dar sin n„sta utan vett och
	vilja, och utan att f”rut hava burit hat till honom
019:005 -- s†som n„r n†gon g†r med sin n„sta ut i skogen f”r att hugga
	ved, och hans hand hugger till med yxan f”r att f„lla tr„det,
	och j„rnet d† far av skaftet och tr„ffar den andre, s† att denne
	d”r -- d† m† en s†dan fly till n†gon av dessa st„der och s†
	bliva vid liv.
019:006 Detta vare stadgat, f”r att blodsh„mnaren, om han i sitt hj„rtas
	vrede f”rf”ljer dr†paren, icke m† hinna upp honom, ifall v„gen
	„r f”r l†ng, och sl† ihj„l honom, fast„n han icke hade f”rtj„nat
	d”den, eftersom han icke f”rut hade burit hat till den andre.
019:007 D„rf”r „r det som jag bjuder dig och s„ger: ˝Tre st„der skall du
	avskilja †t dig.˝
019:008 Och n„r HERREN, din Gud, utvidgar ditt omr†de, s†som han med ed
	har lovat dina f„der, och giver dig allt det land som han har
	sagt att han skulle giva †t dina f„der --
019:009 om du d† h†ller och g”r efter alla dessa bud som jag i dag giver
	dig, s† att du „lskar HERREN, din Gud, och alltid vandrar p†
	hans v„gar, d† skall du l„gga „nnu tre st„der till dessa tre,
019:010 f”r att oskyldigt blod icke m† utgjutas i ditt land, det som
	HERREN, din Gud, vill giva dig till arvedel, och blodskuld s†
	komma att vila p† dig.
019:011 Men om n†gon b„r hat till sin n„sta och l„gger sig i f”rs†t f”r
	honom och ”verfaller honom och sl†r honom till d”ds, och sedan
	flyr till n†gon av dessa st„der,
019:012 d† skola de „ldste i hans stad s„nda bort och h„mta honom
	d„rifr†n och l„mna honom i blodsh„mnarens hand, och han skall
	d”.
019:013 Du skall icke visa honom n†gon skonsamhet, utan du skall skaffa
	bort ifr†n Israel skulden f”r den oskyldiges blod, f”r att det
	m† g† dig v„l.
019:014 Du skall icke flytta din n„stas r†m„rke, n†got r†m„rke som
	f”rf„derna hava satt upp i den arvedel du f†r i det land som
	HERREN, din Gud, vill giva dig till besittning.
019:015 Det „r icke nog att allenast ett vittne tr„der upp mot n†gon
	ang†ende n†gon missg„rning eller synd, vad det nu m† vara f”r en
	synd som n†gon kan hava beg†tt.  Efter tv† eller efter tre
	vittnens utsago skall var sak avg”ras.
019:016 Om ett or„ttf„rdigt vittne tr„der upp mot n†gon f”r att vittna
	mot honom ang†ende n†gon f”rbrytelse,
019:017 s† skola b†da parterna tr„da fram inf”r HERRENS ansikte, inf”r
	de m„n som p† den tiden „ro pr„ster och domare.
019:018 Och domarna skola noga unders”ka saken; om d† vittnet befinnes
	vara ett falskt vittne, som har burit falskt vittnesb”rd mot sin
	broder,
019:019 s† skolen I l†ta detsamma vederfaras honom som han hade
	tillt„nkt sin broder: du skall skaffa bort ifr†n dig vad ont „r.
019:020 Och det ”vriga folket skall h”ra det och frukta, och man skall
	icke vidare g”ra n†got s†dant ont bland eder.
019:021 Du skall icke visa honom n†gon skonsamhet: liv f”r liv, ”ga for
	”ga, tand f”r tand, hand f”r hand, fot f”r fot.
020:001 Om du drager ut i krig mot dina fiender, och du d† f†r se h„star
	och vagnar och ett folk som „r st”rre „n du.  s† skall du dock
	icke frukta f”r dem, ty HERREN, din Gud, „r med dig, han som har
	f”rt dig upp ur Egyptens land.
020:002 N„r I d† st†n f„rdiga att g† i striden, skall pr„sten tr„da fram
	och tala till folket;
020:003 han skall s„ga till dem: ˝H”r, Israel!  I st†n nu f„rdiga att g†
	i strid mot edra fiender.  Edra hj„rtan vare icke f”rsagda;
	frukten icke och „ngslens icke, och varen icke f”rskr„ckta f”r
	dem,
020:004 ty HERREN, eder Gud, g†r sj„lv med eder; till att strida f”r
	eder mot edra fiender och giva eder seger.˝
020:005 Och tillsyningsm„nnen skola tala till folket och s„ga: ˝Om n†gon
	finnes h„r, som har byggt sig ett nytt hus, men „nnu icke invigt
	det, s† m† han v„nda tillbaka hem, f”r att icke.  om han faller
	i striden, en annan m† komma att inviga det.
020:006 Och om n†gon finnes h„r, som har planterat en ving†rd, men „nnu
	icke f†tt sk”rda n†gon frukt d„rav, s† m† han v„nda tillbaka
	hem, f”r att icke, om han faller i striden, en annan m† komma
	att h„mta f”rsta sk”rden av den.
020:007 Och om n†gon finnes h„r, som har trolovat sig med en kvinna, men
	„nnu icke tagit henne till sig, s† m† han v„nda tillbaka hem,
	f”r att icke om han faller i striden, en annan man m† taga henne
	till sig.˝
020:008 Vidare skola tillsyningsm„nnen tala till folket och s„ga: ˝Om
	n†gon finnes h„r, som fruktar och har ett f”rsagt hj„rta, s† m†
	han v„nda tillbaka hem, f”r att icke ocks† hans br”ders hj„rtan
	m† bliva uppfyllda av r„ddh†ga, s†som hans eget hj„rta „r.˝
020:009 Och n„r tillsyningsm„nnen s† hava talat till folket, skola
	h”vitsm„n tills„ttas ”var h„rens avdelningar, till att g† i
	spetsen f”r folket.
020:010 N„r du kommer till n†gon stad f”r att bel„gra den, skall du
	f”rst tillbjuda den fred.
020:011 Om den d† giver dig ett fridsamt svar och ”ppnar sina portar f”r
	dig, s† skall allt folket som finnes d„r bliva arbetspliktigt †t
	dig och vara dina tj„nare.
020:012 Men om den icke vill hava fred med dig, utan vill f”ra krig mot
	dig, s† m† du bel„gra den.
020:013 Och om HERREN, din Gud, d† giver den i din hand, skall du sl†
	allt mank”n d„r med sv„rdsegg.
020:014 Men kvinnorna och barnen och boskapen och allt annat som finnes
	i staden, allt rov du f†r d„r, skall du hava s†som ditt byte;
	och du m† d† njuta av det rov som HERREN.  din Gud, l†ter dig
	taga fr†n dina fiender.
020:015 S† skall du g”ra med alla de st„der som „ro mer avl„gsna fr†n
	dig, och som icke h”ra till dessa folks st„der.
020:016 Men i de st„der som tillh”ra dessa folk, och som HERREN, din
	Gud, vill giva dig till arvedel, skall du icke l†ta n†got som
	anda har bliva vid liv,
020:017 utan du skall giva dem alla till spillo: hetiterna och
	amor‚erna, kanan‚erna och periss‚erna, hiv‚erna och jebus‚erna,
	s†som HERREN din Gud, har bjudit dig.
020:018 S† skall du g”ra, f”r att de icke m† l„ra eder att bedriva alla
	de styggelser som de sj„lva hava bedrivit till sina gudars „ra,
	och s† komma eder att synda mot HERREN, eder Gud.
020:019 Om du m†ste l„nge bel„gra en stad f”r att er”vra och intaga den,
	s† skall du icke f”rst”ra tr„den d„romkring genom att h”ja din
	yxa mot dem; du m† „ta av deras frukt, men du skall icke hugga
	ned dem; tr„den p† marken „ro ju icke m„nniskor som skola
	bel„gras av dig.
020:020 Men de tr„d om vilka du vet att de icke b„ra „tbar frukt, dem m†
	du f”rst”ra och hugga ned f”r att av dem bygga b†lverk mot den
	fientliga staden, till dess att den faller
021:001 Om i det land som HERREN, din Gud, vill giva dig till besittning
	en ihj„lslagen m„nniska p†tr„ffas liggande p† marken, och man
	icke vet vem som har d”dat honom,
021:002 s† skola dina „ldste och dina domare g† ut och m„ta upp
	avst†ndet fr†n platsen d„r den ihj„lslagne p†tr„ffas till de
	st„der som ligga d„r runt omkring.
021:003 Och de „ldste i den stad som ligger n„rmast denna plats skola
	taga en kviga som icke har blivit begagnad till arbete, och som
	icke s†som dragare har g†tt under ok.
021:004 Och de „ldste i staden skola f”ra kvigan ned till en dalg†ng som
	icke har varit pl”jd eller bes†dd; och d„r i dalen skola de
	krossa nacken p† kvigan.
021:005 Och pr„sterna, Levi s”ner, skola tr„da fram, ty dem har HERREN,
	din Gud, utvalt till att g”ra tj„nst inf”r honom och till att
	v„lsigna i HERRENS namn, och s†som de best„mma skola alla
	tvister och alla misshandlingsm†l behandlas.
021:006 Och alla de „ldste i den staden, de som bo n„rmast platsen d„r
	den ihj„lslagne p†tr„ffades, skola tv† sina h„nder ”ver kvigan
	p† vilken man hade krossat nacken i dalen;
021:007 och de skola betyga och s„ga: ˝V†ra h„nder hava icke utgjutit
	detta blod, och v†ra ”gon hava icke sett d†det.
021:008 F”rl†t ditt folk Israel, som du har f”rlossat, HERRE, och l†t
	icke oskyldigt blod komma ”ver n†gon i ditt folk Israel.˝  S†
	bliver denna blodskuld dem f”rl†ten.
021:009 Du skall skaffa bort ifr†n dig skulden f”r det oskyldiga blodet,
	ty du skall g”ra vad r„tt „r i HERRENS ”gon.
021:010 Om HERREN, din Gud, n„r du drager ut i krig mot dina fiender,
	giver dem i din hand, s† att du tager f†ngar,
021:011 och du d† bland f†ngarna f†r se n†gon sk”n kvinna som du f„ster
	dig vid, och som du vill taga till hustru †t dig,
021:012 s† skall du f”ra henne in i ditt hus, och hon skall raka sitt
	huvud och ansa sina naglar.
021:013 Och hon skall l„gga av de kl„der hon bar s†som f†nge och skall
	bo i ditt hus och f† begr†ta sin fader och sin moder en m†nads
	tid; d„refter m† du g† in till henne och „kta henne, s† att hon
	bliver din hustru.
021:014 Och om du sedan icke mer finner behag i henne, s† m† du l†ta
	henne g† vart hon vill; du f†r icke s„lja henne f”r
	penningar.  Du f†r icke heller behandla henne s†som tr„linna, d†
	du nu har kr„nkt henne.
021:015 Om en man har tv† hustrur, en som han „lskar och en som han
	f”rsm†r, och b†da hava f”tt honom s”ner, s†v„l den han „lskar
	som den han f”rsm†r, och hans f”rstf”dde son till den f”rsm†dda,
021:016 s† f†r mannen icke, n„r han †t sina s”ner utskiftar sin egendom
	s†som arv, giva f”rstf”dslor„tten †t sonen till den „lskar, till
	f”rf†ng f”r sonen till den han f”rsm†r, d† nu denne „r den
	f”rstf”dde,
021:017 utan han skall s†som sin f”rstf”dde erk„nna sonen till den
	f”rsm†dda och giva honom dubbel lott av allt vad han „ger.  Ty
	denne „r f”rstlingen av hans kraft; honom tillh”r
	f”rstf”dslor„tten.
021:018 Om n†gon har en vanartig och uppstudsig son, som icke lyssnar
	till sin faders och sin moders ord, och som, fast„n de tukta
	honom, „nd† icke h”r p† dem,
021:019 s† skola hans fader och hans moder taga honom och f”ra honom ut
	till de „ldste i staden, till stadens port.
021:020 Och de skola s„ga till de „ldste i staden: ˝Denne v†r son „r
	vanartig och uppstudsig och vill icke lyssna till v†ra ord, utan
	„r en frossare och drinkare.˝
021:021 D† skall allt folket i staden stena honom till d”ds: du skall
	skaffa bort ifr†n dig vad ont „r.  Och hela Israel skall h”ra det
	och frukta.
021:022 Om p† n†gon vilar en s†dan synd som f”rtj„nar d”den, och han s†
	bliver d”dad och du h„nger upp honom p† tr„,
021:023 s† skall den d”da kroppen icke l„mnas kvar p† tr„et ”ver natten,
	utan du skall begrava den p† samma dag, ty en Guds f”rbannelse
	„r den som har blivit upph„ngd; och du skall icke orena det land
	som HERREN, din Gud, vill giva dig till arvedel.
022:001 Om du ser din broders oxe eller f†r g† vilse, skall du icke
	undandraga dig att taga vara p† djuret; du skall f”ra det
	tillbaka till din broder.
022:002 Och om din broder icke bor i din n„rhet, eller om du icke vet
	vem det „r, s† skall du taga djuret in i ditt hus, och det skall
	vara hos dig, till dess din broder fr†gar efter det; d† skall du
	l„mna det tillbaka †t honom.
022:003 P† samma s„tt skall du g”ra med hans †sna, p† samma s„tt med
	hans kl„der, och p† samma s„tt skall du g”ra med allt annat som
	din broder kan hava f”rlorat, och som du hittar; du f†r icke
	draga dig undan.
022:004 Om du ser din broders †sna eller oxe falla p† v„gen, skall du
	icke undandraga dig att bist† djuret; du skall hj„lpa honom att
	resa upp det.
022:005 En kvinna skall icke b„ra vad till en man h”r, ej heller skall
	en man s„tta p† sig kvinnokl„der; ty var och en som s† g”r „r en
	styggelse f”r HERREN, din Gud.
022:006 Om du p† din v„g tr„ffar p† ett f†gelbo, i n†got tr„d eller p†
	marken, med ungar eller „gg i, och modern ligger p† ungarna
	eller p† „ggen, s† skall du icke taga b†de modern och ungarna.
022:007 Du skall l†ta modern flyga och taga allenast ungarna; s† skall
	du g”ra, f”r att det m† g† dig v„l och du m† l„nge leva.
022:008 N„r du bygger ett nytt hus, skall du f”rse taket med br”stv„rn,
	f”r att du icke m† draga blodskuld ”ver ditt hus, om n†gon
	faller ned d„rifr†n.
022:009 Du skall icke, f”r att f† tv† slags sk”rd i din ving†rd, s† s„d
	d„ri, p† det att icke alltsammans, b†de vad du har s†tt och vad
	sj„lva ving†rden avkastar, m† hemfalla till helgedomen.
022:010 Du skall icke pl”ja med oxe och †sna tillsammans.
022:011 Du skall icke kl„da dig i tyg av olika garn, av ull och lin
	tillsammans.
022:012 Du skall g”ra dig tofsar i de fyra h”rnen p† ”verkl„dnaden som
	du h”ljer dig i.
022:013 Om en man har tagit sig en hustru och g†tt in till henne, men
	sedan f†r motvilja mot henne,
022:014 och d† p†b”rdar henne skamliga ting och sprider ut ont rykte om
	henne och s„ger: ˝Denna kvinna tog jag till hustru; men n„r jag
	l†g hos henne, fann jag icke tecknen till att hon var jungfru˝,
022:015 s† skola flickans fader och moder taga tecknen till att flickan
	var jungfru och b„ra dem ut till de „ldste i staden, d„r de
	sitta i porten.
022:016 Och flickans fader skall s„ga till de „ldste: ˝Jag gav min
	dotter till hustru †t denne man, men han har f†tt motvilja mot
	henne.
022:017 Och nu p†b”rdar han henne skamliga ting och s„ger: 'Jag har icke
	funnit tecknen till att din dotter var jungfru'; men h„r „ro
	tecknen till att min dotter var jungfru.˝  Och de skola breda ut
	kl„det inf”r de „ldste i staden.
022:018 D† skola de „ldste i staden taga mannen och tukta honom.
022:019 Och de skola †l„gga honom att b”ta hundra siklar silver, vilka
	han skall giva †t flickans fader, d„rf”r att han har spritt ut
	ont rykte om en jungfru i Israel.  Och hon skall vara hans
	hustru, och han f†r icke skilja sig fr†n henne, s† l„nge han
	lever.
022:020 Men om det var sanning, om tecknen till att flickan var jungfru
	icke funnos,
022:021 d† skall man f”ra ut flickan utanf”r d”rren till hennes faders
	hus, och m„nnen i staden skola stena henne till d”ds d„rf”r att
	hon har gjort vad som var en galenskap i Israel, d† hon bedrev
	otukt i sin faders hus: du skall skaffa bort ifr†n dig vad ont
	„r.
022:022 Om en man ertappas med att ligga hos en kvinna som „r en annan
	mans „kta hustru, s† skola b†da d”, b†de mannen som l†g hos
	kvinnan, och j„mv„l kvinnan: du skall skaffa bort ifr†n Israel
	vad ont „r.
022:023 Om en jungfru „r trolovad med en man, och en annan man tr„ffar
	henne i staden och l„grar henne,
022:024 s† skolen I f”ra dem b†da ut till stadens port och stena dem
	till d”ds, flickan, d„rf”r att hon icke ropade p† hj„lp i
	staden, och mannen, d„rf”r att han kr„nkte en annans trolovade:
	du skall skaffa bort ifr†n dig vad ont „r.
022:025 Men om det var ute p† marken som mannen tr„ffade den trolovade
	flickan, och han d„r tog henne med v†ld och l„grade henne, s†
	skall mannen som l„grade henne ensam d”.
022:026 Men flickan skall du icke g”ra n†got, flickan har icke beg†tt
	n†gon synd som f”rtj„nar d”den; utan det „r med denna sak, s†som
	n„r en man ”verfaller en annan och dr„per honom.
022:027 Ty d† det var ute p† marken som han tr„ffade den trolovade
	flickan, kan hon hava ropat, utan att n†gon fanns d„r, som kunde
	fr„lsa henne.

022:028 Om d„remot en man tr„ffar en jungfru som icke „r trolovad, och
	han tager fatt henne och l„grar henne, och de ertappas,
022:029 s† skall mannen som l„grade flickan giva †t flickans fader
	femtio siklar silver och taga henne sj„lv till sin hustru,
	d„rf”r att han har kr„nkt henne; han f†r icke skilja sig fr†n
	henne, s† l„nge han lever.

022:030 Ingen skall taga sin faders hustru och lyfta p† sin faders
	t„cke.
023:001 Ingen som „r sn”pt, vare sig genom krossning eller genom
	stympning, skall komma in i HERRENS f”rsamling.
023:002 Ingen som „r f”dd i „ktenskapsbrott eller blodskam skall komma
	in i HERRENS f”rsamling; icke ens den som i tionde led „r
	avkomling av en s†dan skall komma in i HERRENS f”rsamling.
023:003 Ingen ammonit eller moabit skall komma in i HERRENS f”rsamling;
	icke ens den som i tionde led „r avkomling av en s†dan skall
	n†gonsin komma in i HERRENS f”rsamling --
023:004 detta d„rf”r att de icke kommo eder till m”tes med mat och dryck
	p† v„gen, n„r I drogen ut ur Egypten, och d„rf”r att han mot dig
	lejde, Bileam, Beors son, fr†n Petor i Aram-Naharaim, f”r att
	denne skulle f”rbanna dig.
023:005 Men HERREN, din Gud, ville icke h”ra p† Bileam, utan HERREN, din
	Gud, f”rvandlade f”rbannelsen till v„lsignelse f”r dig, ty
	HERREN, din Gud, „lskade dig.
023:006 Du skall aldrig, i all din tid, fr†ga efter deras v„lf„rd och
	lycka.
023:007 Edom‚en skall d„remot icke f”r dig vara en styggelse, ty han „r
	din broder.  Egyptiern skall icke heller f”r dig vara en
	styggelse, ty i hans land har du bott s†som fr„mling.
023:008 Barn som f”das av dessa i tredje led m† komma in i HERRENS
	f”rsamling.
023:009 N„r du drager ut mot dina fiender och sl†r l„ger, skall du taga,
	dig till vara f”r allt vad orent „r.
023:010 Om bland dig finnes n†gon som icke „r ren, d„rigenom att n†got
	har h„nt honom under natten, s† skall han g† ut till n†got
	st„lle utanf”r l„gret; han f†r icke komma in i l„gret.
023:011 Och mot aftonen skall han bada sig i vatten, och n„r solen g†r
	ned, f†r han g† in i l„gret.  --
023:012 Du skall hava en s„rskild plats utanf”r l„gret, dit du kan g†
	avsides.
023:013 Och du skall j„mte annat som du b„r hava en pinne, och n„r du
	vill s„tta dig d„rute, skall du med den gr„va en grop och sedan
	†ter t„cka ”ver din utt”mning.
023:014 Ty HERREN, din Gud, vandrar fram i ditt l„ger f”r att hj„lpa dig
	och giva dina fiender i ditt v†ld; d„rf”r skall ditt l„ger vara
	heligt, s† att han icke hos dig ser n†got som v„cker hans leda
	och f”rdenskull v„nder sig bort ifr†n dig.
023:015 En tr„l som har flytt till dig fr†n sin herre skall du icke
	utl„mna till hans herre.
023:016 Han skall f† stanna hos dig, mitt ibland dig, p† det st„lle som
	han utv„ljer inom n†gon av dina st„der, var han finner f”r gott;
	och du skall icke f”rtrycka honom.
023:017 Ingen tempelt„rna skall finnas bland Israels d”ttrar, och ingen
	tempelbolare bland Israels s”ner.
023:018 Du skall icke b„ra sk”kol”n och hundpenningar in i HERRENS, din
	Guds, hus, till g„ldande av n†got l”fte; ty det ena som det
	andra „r en styggelse f”r HERREN, din Gud.
023:019 Du skall icke taga r„nta av din broder, varken p† penningar
	eller p† livsmedel eller p† n†got annat varp† r„nta kan tagas.
023:020 Av utl„nningen m† du taga r„nta, men icke av din broder, p† det
	att HERREN, din Gud, i allt vad du f”retager dig, m† v„lsigna
	dig i det land dit du nu kommer, f”r att taga det i besittning.
023:021 Om du har gjort ett l”fte †t HERREN, din Gud, skall du icke
	dr”ja att infria det, ty HERREN, din Gud, skall f”rvisso utkr„va
	det av dig, och synd kommer att vila p† dig.
023:022 Men om du underl†ter att g”ra n†got l”fte, s† kommer icke
	d„rigenom synd att vila p† dig.
023:023 Vad dina l„ppar hava talat skall du h†lla och g”ra, i enlighet
	med det frivilliga l”fte du har givit HERREN, din Gud, och
	uttalat med din mun.
023:024 N„r du kommer in i din n„stas ving†rd, f†r du d„r „ta druvor,
	s† mycket dig lyster, till dess du bliver m„tt, men du f†r icke
	l„gga n†got i ditt k„rl.
023:025 N„r du kommer in p† din n„stas s„desf„lt, f†r du plocka ax med
	din hand, men med sk„ra f†r du icke komma vid din n„stas s„d.
024:001 Om en man har tagit sig en hustru och „ktat henne, men hon sedan
	icke l„ngre finner n†d f”r hans ”gon, d„rf”r att han hos henne
	har funnit n†got som v„cker hans leda, och om han f”rdenskull
	har skrivit skiljebrev †t henne och givit henne det i handen och
	skickat bort henne fr†n sitt hus,
024:002 och kvinnan sedan, n„r hon har l„mnat hans hus, g†r †stad och
	bliver en annans hustru,
024:003 och nu ocks† denne andre man f†r motvilja mot henne och skriver
	skiljebrev †t henne och giver henne det i handen och skickar
	henne bort ifr†n sitt hus, eller om denne andre man som har
	tagit henne till sin hustru d”r,
024:004 d† f†r icke hennes f”rste man, som skickade bort henne, †ter
	taga henne till sin hustru, sedan hon har l†tit orena sig, ty
	detta vore en styggelse inf”r HERREN; du skall icke draga synd
	”ver det land som HERREN, din Gud, vill giva dig till arvedel.
024:005 Om en man nyligen har tagit sig hustru, beh”ver han icke g† i
	krigstj„nst, ej heller m† n†gon annan tj„nstg”ring †l„ggas
	honom.  Han skall vara fri ett †r f”r att stanna hemma och gl„dja
	den hustru han har tagit.
024:006 Man skall icke taga handkvarnen eller ens kvarnens ”versten i
	pant, ty den s† g”r tager livet i pant.
024:007 Om en man befinnes hava stulit n†gon av sina br”der, Israels
	barn, och han behandlar denne s†som tr„l eller s„ljer honom, s†
	skall tjuven d”: du skall skaffa bort ifr†n dig vad ont „r.
024:008 Tag dig till vara, s† att du, n„r n†gon bliver angripen av
	spet„lska, noga h†ller och g”r allt som de levitiska pr„sterna
	l„ra eder.  Vad jag har bjudit dem skolen I h†lla och g”ra.
024:009 Kom ih†g vad HERREN, din Gud, gjorde med Mirjam p† v„gen, n„r I
	drogen ut ur Egypten.
024:010 Om du giver n†got l†n †t din n„sta, s† skall du icke g† in i
	hans hus och taga pant av honom.
024:011 Du skall stanna utanf”r, och mannen som du har l†nat †t skall
	b„ra ut panten till dig.
024:012 Och om det „r en fattig man, s† skall du icke hava hans pant
	till t„cke, n„r du ligger och sover.
024:013 Du skall giva honom panten tillbaka, n„r solen g†r ned, s† att
	han kan hava sin mantel p† sig n„r han ligger och sover, och s†
	v„lsigna dig; och detta skall l„nda dig till r„ttf„rdighet inf”r
	HERREN, din Gud.
024:014 Du skall icke g”ra en arm och fattig dagl”nare or„tt, evad han
	„r en dina br”der, eller han „r en av fr„mlingarna som „ro hos
	dig i ditt land, inom dina portar.
024:015 Samma dag han har gjort sitt arbete skall du giva honom hans l”n
	och icke l†ta solen g† ned d„r”ver, eftersom han „r arm och
	l„ngtar efter sin l”n; han kan eljest ropa ”ver dig till HERREN,
	och s† kommer synd att vila p† dig.
024:016 F”r„ldrarna skola icke d”das f”r sina barns skull och barnen
	skola icke d”das f”r sina f”r„ldrars skull; var och en skall
	lida d”den genom sin egen synd.
024:017 Du skall icke vr„nga r„tten f”r fr„mlingen eller den faderl”se,
	och en „nkas kl„der skall du icke taga i pant;
024:018 du skall komma ih†g att du sj„lv har varit en tr„l i Egypten,
	och att HERREN, din Gud, har f”rlossat dig d„rifr†n; d„rf”r
	bjuder jag dig att iakttaga detta.
024:019 Om du, n„r du inb„rgar sk”rden p† din †ker, gl”mmer en k„rve
	kvar p† †kern, skall du icke g† tillbaka f”r att h„mta den, ty
	den skall tillh”ra fr„mlingen, den faderl”se och „nkan.  Detta
	skall du iakttaga, f”r att HERREN, din Gud, m† v„lsigna dig i
	alla dina h„nders verk.
024:020 N„r du har slagit ned dina oliver, skall du icke sedan genoms”ka
	grenarna; vad d„r finnes kvar skall tillh”ra fr„mlingen den
	faderl”se och „nkan.
024:021 N„r du har avb„rgat din ving†rd, skall du sedan icke g”ra n†gon
	eftersk”rd; vad d„r finnes kvar skall tillh”ra fr„mlingen, den
	faderl”se och „nkan.
024:022 Du skall komma ih†g att du sj„lv har varit en tr„l i Egyptens
	land; d„rf”r bjuder jag dig att iakttaga detta.
025:001 Om en tvist uppst†r mellan m„n, och de komma inf”r r„tta, f”r
	att man d„r skall d”ma mellan dem, s† skall man fria den
	oskyldige och f„lla den skyldige.
025:002 Om d† den skyldige d”mes till hudfl„ngning, skall domaren
	befalla honom att l„gga sig ned, och skall i sin †syn l†ta giva
	honom det antal slag, som svarar emot hans brottslighet.
025:003 Fyrtio slag f†r han giva honom, men icke mer, s† att din
	broder icke bliver van„rad i dina ”gon, d„rigenom att man giver
	honom osk„ligt m†nga slag, flera „n som sades.
025:004 Du skall icke binda munnen till p† oxen som tr”skar.
025:005 N„r br”der bo tillsammans, och en av dem d”r barnl”s, d† skall
	den d”des hustru icke gifta sig med n†gon fr„mmande man utom
	sl„kten; hennes sv†ger skall g† in till henne och taga henne
	till hustru, och s† „kta henne i sin broders st„lle.
025:006 Och den f”rste son hon f”der skall upptaga den d”de broderns
	namn, f”r att dennes namn icke m† utpl†nas ur Israel.
025:007 Men om mannen icke vill taga sin sv„gerska till „kta, s† skall
	sv„gerskan g† upp i porten, till de „ldste, och s„ga: Min sv†ger
	v„grar att uppr„tth†lla sin broders namn i Israel; han vill icke
	„kta mig i sin broders st„lle.˝
025:008 D† skola de „ldste i staden d„r han bor kalla honom till sig och
	tala med honom.  Om han d† st†r fast och s„ger: ˝Jag vill icke
	taga henne till „kta˝,
025:009 s† skall hans sv„gerska tr„da fram till honom inf”r de „ldstes
	”gon och draga skon av hans fot och spotta honom i ansiktet och
	betyga och s„ga: ˝S† g”r man med den man som icke vill uppbygga
	sin broders hus.˝
025:010 Och hans hus skall sedan i Israel heta ˝den barfotades hus˝.
025:011 Om tv† m„n tr„ta med varandra, och den enes hustru kommer f”r
	att hj„lpa sin man mot den andre, n„r denne sl†r honom, och hon
	d„rvid r„cker ut sin hand och fattar i hans blygd,
025:012 s† skall du hugga av henne handen, utan att visa henne n†gon
	skonsamhet.
025:013 Du skall icke hava tv† slags vikt i din pung, ett st”rre slag
	och ett mindre,
025:014 ej heller skall du i ditt hus hava tv† slags efa-m†tt, ett
	st”rre och ett mindre.
025:015 Full och riktig vikt skall du hava, fullm†ligt och riktigt
	efa-m†tt skall du ock hava, f”r att du m† l„nge leva i det land
	som HERREN, din Gud, vill giva dig.
025:016 Ty en styggelse f”r HERREN, din Gud, „r var och en som s† g”r,
	var och en som g”r or„tt.
025:017 Kom ih†g vad Amalek gjorde mot dig p† v„gen, n„r I drogen ut ur
	Egypten,
025:018 huru han, utan att frukta Gud, gick emot dig p† v„gen och slog
	din eftertrupp, alla de svaga som hade blivit efter, medan du
	var tr”tt och utmattad.
025:019 D„rf”r, n„r HERREN, din Gud, har l†tit dig f† ro f”r alla dina
	fiender runt omkring, i det land som HERREN, din Gud, vill giva
	dig till besittning s†som din arvedel, skall du s† utpl†na
	minnet av Amalek, att det icke mer skall finnas under
	himmelen.  F”rg„t icke detta.
026:001 N„r du du kommer in i det land som HERREN, din Gud, vill giva
	dig till arvedel, och du tager det i besittning och bor d„r,
026:002 d† skall du taga f”rstling av all markens frukt, av vad du f†r i
	avkastning av landet som HERREN, din Gud, vill giva dig, och
	l„gga detta i en korg och g† d„rmed till den plats som HERREN,
	din Gud, utv„ljer till boning †t sitt namn.
026:003 Och du skall g† till den som p† den tiden „r pr„st och s„ga till
	honom: ˝Jag f”rklarar i dag f”r HERREN, din Gud, att jag har
	kommit in i det land som HERREN med ed har lovat v†ra f„der att
	giva oss.˝
026:004 Och pr„sten skall taga korgen ur din hand och s„tta den ned
	inf”r HERRENS, din Guds, altare.
026:005 Och du skall betyga och s„ga inf”r HERRENS, din Guds, ansikte:
	˝Min fader var en heml”s aram‚, som drog ned till Egypten och
	bodde d„r s†som fr„mling med en ringa hop, och d„r blev av honom
	ett stort, m„ktigt och talrikt folk.
026:006 Men sedan behandlade egyptierna oss illa och f”rtryckte oss och
	lade h†rt arbete p† oss.
026:007 D† ropade vi till HERREN, v†ra f„ders Gud, och HERREN h”rde v†r
	r”st och s†g v†rt lidande och v†r vederm”da och v†rt betryck.
026:008 Och HERREN f”rde oss ut ur Egypten med stark hand och utr„ckt
	arm, med stora och fruktansv„rda g„rningar, med tecken och
	under.
026:009 Och han l„t oss komma hit och gav oss detta land, ett land som
	flyter av mj”lk och honung.
026:010 Och h„r b„r jag nu fram f”rstlingen av frukten p† den mark som
	du, HERRE, har givit mig.˝  Och du skall s„tta korgen ned inf”r
	HERRENS, din Guds, ansikte och tillbedja inf”r HERRENS, din
	Guds, ansikte.
026:011 Och ”ver allt det goda som HERREN, din Gud har givit †t dig och
	ditt hus skall du gl„dja dig, och j„mte dig leviten och
	fr„mlingen som bor hos dig.
026:012 N„r du under det tredje †ret, tionde†ret, har lagt av all tionde
	av vad du d† har f†tt i avkastning och givit den †t leviten,
	fr„mlingen, den faderl”se och „nkan, och de hava „tit d„rav inom
	dina portar och blivit m„tta,
026:013 d† skall du s† s„ga inf”r HERRENS, din Guds, ansikte: ˝Jag har
	nu f”rt bort ur mitt hus det heliga, och jag har givit det †t
	leviten och fr„mlingen, †t den faderl”se och „nkan, alldeles
	s†som du har bjudit mig; jag har icke ”vertr„tt eller f”rg„tit
	n†got av dina bud.
026:014 Jag †t intet d„rav, n„r jag hade sorg, och jag f”rde icke bort
	n†got d„rav, n„r jag var oren, ej heller anv„nde jag n†got d„rav
	f”r n†gon d”d.  Jag har lyssnat till HERRENS, min Guds, r”st; jag
	har i alla stycken gjort s†som du har bjudit mig.
026:015 Sk†da nu ned fr†n din heliga boning, himmelen, och v„lsigna ditt
	folk Israel och det land som du har givit oss, s†som du med ed
	lovade v†ra f„der, ett land som flyter av mj”lk och honung.˝
026:016 I dag bjuder dig HERREN, din Gud, att g”ra efter dessa stadgar
	och r„tter; du skall h†lla dem och g”ra efter dem av allt ditt
	hj„rta och av all din sj„l.
026:017 Du har i dag h”rt HERREN f”rklara att han vill vara din Gud, och
	att du skall vandra p† hans v„gar och h†lla hans stadgar och bud
	och r„tter och lyssna till hans r”st.
026:018 Och HERREN har i dag h”rt dig f”rklara att du vill vara hans
	egendomsfolk, s†som han har sagt till dig, och att du vill h†lla
	alla hans bud;
026:019 p† det att han ”ver alla folk som han har gjort m† upph”ja dig
	till lov, ber”mmelse och „ra, och p† det att du m† vara ett folk
	som „r helgat †t HERREN, din Gud, s†som han har sagt.
027:001 Och Mose och de „ldste i Israel bj”do folket och sade: ˝H†llen
	alla de bud som jag i dag giver eder.
027:002 Och n„r I kommen ”ver Jordan, in i det land som HERREN, din Gud,
	vill giva dig, d† skall du resa †t dig stora stenar och bestryka
	dem med kalk.
027:003 P† dessa skall du, n„r du har g†tt ”ver floden, skriva alla
	denna lags ord, f”r att du m† komma in i det land som HERREN,
	din Gud, vill giva dig, ett land som flyter av mj”lk och honung,
	s†som HERREN, dina f„ders Gud, har lovat dig.
027:004 Och n„r I haven g†tt ”ver Jordan, skolen I p† berget Ebal resa
	dessa stenar om vilka jag i dag giver eder befallning; och du
	skall bestryka dem med kalk.
027:005 Och du skall d„r †t HERREN, din Gud, bygga ett altare, ett
	altare av stenar, vid vilka du icke skall komma med n†got j„rn.
027:006 Av ohuggna stenar skall du bygga HERRENS, din Guds, altare; och
	du skall p† det offra br„nnoffer †t HERREN, din Gud.
027:007 Du skall d„r ock offra tackoffer och skall „ta och gl„dja dig
	inf”r HERRENS, din Guds.  ansikte.
027:008 Och du skall p† stenarna skriva alla denna lags ord, klart och
	tydligt.˝
027:009 Och Mose och de levitiska pr„sterna talade till hela Israel och
	sade: ˝Var stilla och h”r, Israel!  I dag har du blivit HERRENS,
	din Guds, folk.
027:010 S† skall du d† h”ra HERRENS, din Gud r”st och g”ra efter hans
	bud och stadgar, som jag i dag giver dig.˝
027:011 Och Mose bj”d folket p† den dagen och sade:
027:012 Dessa stammar skola st† och v„lsigna folket p† berget Gerissim,
	n„r I haven g†tt ”ver Jordan: Simeon, Levi, Juda.  Isaskar,
	Josef och Benjamin.
027:013 Och dessa skola st† och uttala f”rbannelsen p† berget Ebal:
	Ruben, Gad, Aser, Sebulon, Dan och Naftali.
027:014 Och leviterna skola taga till orda och skola med h”g r”st inf”r
	var man i Israel s„ga s†:
027:015 F”rbannad vare den man som g”r ett bel„te, skuret eller gjutet,
	en styggelse f”r HERREN, ett verk av en konstarbetares h„nder,
	och som sedan i hemlighet s„tter upp det.  Och allt folket skall
	svara och s„ga: ˝Amen.˝
027:016 F”rbannad vare den som visar f”rakt f”r sin fader eller sin
	moder.  Och allt folket skall s„ga: ˝Amen.˝
027:017 F”rbannad vare den som flyttar sin n„stas r†m„rke.  Och allt
	folket skall s„ga: ˝Amen.˝
027:018 F”rbannad vare den som leder en blind vilse p† v„gen.  Och allt
	folket skall s„ga: ˝Amen.˝
027:019 F”rbannad vare den som vr„nger r„tten f”r fr„mlingen, den
	faderl”se och „nkan.  Och allt folket skall s„ga: ˝Amen.˝
027:020 F”rbannad vare den som ligger hos sin faders hustru, ty han
	lyfter p† sin faders t„cke.  Och allt folket skall s„ga: ˝Amen.˝
027:021 F”rbannad vare den som beblandar sig med n†got djur Och allt
	folket skall s„ga: ˝Amen.˝
027:022 F”rbannad vare den som ligger hos sin syster, sin faders dotter
	eller sin moders dotter.  Och allt folket skall s„ga: ˝Amen.˝
027:023 F”rbannad vare den som ligger hos sin sv„rmoder.  Och allt folket
	skall s„ga: ˝Amen.˝
027:024 F”rbannad vare den som l”nnligen m”rdar sin n„sta.  Och allt
	folket skall s„ga: ˝Amen.˝
027:025 F”rbannad vare den som tager mutor f”r att sl† ihj„l en oskyldig
	och utgjuta hans blod.  Och allt folket skall s„ga: ˝Amen.˝
027:026 F”rbannad vare den som icke h†ller denna lags ord och icke g”r
	efter dem.  Och allt folket skall s„ga: ˝Amen.˝
028:001 Om du h”r HERRENS, din Guds, r”st, s† att du h†ller alla hans
	bud, som jag i dag giver dig, och g”r efter dem, s† skall
	HERREN, din Gud, upph”ja dig ”ver alla folk p† jorden.
028:002 Och alla dessa v„lsignelser skola d† komma ”ver dig och tr„ffa
	dig n„r du h”r HERRENS, din Guds, r”st:
028:003 V„lsignad skall du vara i staden, och v„lsignad skall du vara p†
	marken.
028:004 V„lsignad skall ditt livs frukt vara, och din marks frukt och
	din boskaps frukt, dina f„kreaturs avf”da och din sm†boskaps
	avel.
028:005 V„lsignad skall din korg vara, och v„lsignat ditt baktr†g.
028:006 V„lsignad skall du vara vid din ing†ng.  och v„lsignad skall du
	vara vid din utg†ng.
028:007 N„r dina fiender resa sig upp mot dig, skall HERREN l†ta dem
	bliva slagna av dig; p† en v„g skola de draga ut mot dig, men p†
	sju v„gar skola de fly f”r dig.
028:008 HERREN skall bjuda v„lsignelsen vara med dig i dina visthus och
	i allt vad du f”retager dig; han skall v„lsigna dig i det land
	som HERREN, din Gud, vill giva dig.
028:009 HERREN skall upph”ja dig till ett folk som „r helgat †t honom,
	s†som han med ed har lovat dig, om du h†ller HERRENS, din Guds,
	bud och vandrar p† hans v„gar.
028:010 Och alla folk p† jorden skola se att du „r uppkallad efter
	HERRENS namn; och de skola frukta dig.
028:011 Och HERREN skall giva dig ”verfl”d och lycka i ditt livs frukt
	och i din boskaps frukt och i din marks frukt, i det land som
	HERREN med ed har lovat dina f„der att giva dig.
028:012 HERREN skall ”ppna f”r dig sitt rika f”rr†dshus, himmelen, till
	att giva †t ditt land regn i r„tt tid, och till att v„lsigna
	alla dina h„nders verk; och du skall giva l†n †t m†nga folk, men
	sj„lv skall du icke beh”va l†na av n†gon.
028:013 Och HERREN skall g”ra dig till huvud och icke till svans, du
	skall alltid ligga ”ver och aldrig ligga under, om du h”r
	HERRENS, din Guds, bud, som jag i dag giver dig, f”r att du
	skall h†lla och g”ra efter dem,
028:014 och om du icke viker av, vare sig till h”ger eller till v„nster,
	fr†n n†got av alla de bud som jag i dag giver eder, s† att du
	f”ljer efter andra gudar och tj„nar dem.
028:015 Men om du icke h”r HERRENS, din Guds, r”st och icke h†ller alla
	hans bud och stadgar, som jag i dag giver dig, och g”r efter
	dem, s† skola alla dessa f”rbannelser komma ”ver dig och tr„ffa
	dig:
028:016 F”rbannad skall du vara i staden, och f”rbannad skall du vara p†
	marken.
028:017 F”rbannad skall din korg vara, och f”rbannat ditt baktr†g.
028:018 F”rbannad skall ditt livs frukt vara, och din marks frukt, dina
	f„kreaturs avf”da och din sm†boskaps avel.
028:019 F”rbannad skall du vara vid din ing†ng, och f”rbannad skall du
	vara vid din utg†ng.
028:020 HERREN skall s„nda ”ver dig f”rbannelse, f”rvirring och n„pst,
	vad det „n m† vara som du f”retager dig, till dess du f”rg”res
	och med hast f”rg†s, f”r ditt onda v„sendes skull, d† du nu har
	”vergivit mig.
028:021 HERREN skall l†ta dig bliva ansatt av pest, till dess han har
	utrotat dig ur det land dit du nu kommer, f”r att taga det i
	besittning.
028:022 HERREN skall sl† dig med t„rande sjukdom, feber och hetta, med
	brand och med sv„rd, med sot och rost; och av s†dant skall du
	f”rf”ljas, till dess du f”rg†s.
028:023 Och himmelen ”ver ditt huvud skall vara s†som koppar, och jorden
	under dig skall vara s†som j„rn.
028:024 Damm och stoft skall vara det regn HERREN giver †t ditt land;
	fr†n himmelen skall det komma ned ”ver dig, till dess du
	f”rg”res.
028:025 HERREN skall l†ta dig bliva slagen av dina fiender; p† en v„g
	skall du draga ut mot dem, men p† sju v„gar skall du fly f”r
	dem; och du skall bliva en varnagel f”r alla riken p† jorden.
028:026 Och dina d”das kroppar skola bliva mat †t alla himmelens f†glar
	och †t markens djur, och ingen skall skr„mma bort dem.
028:027 HERREN skall sl† dig med Egyptens bulnader och med b”lder, med
	skabb och skorv, s† att du icke skall kunna botas.
028:028 HERREN skall sl† dig med vanvett och blindhet och
	sinnesf”rvirring.
028:029 Du skall famla mitt p† ljusa dagen, s†som en blind famlar i
	m”rkret, och du skall icke lyckas finna v„gen; f”rtryck allenast
	och plundring skall du utst† i all din tid, och ingen skall
	fr„lsa dig.
028:030 Du skall trolova dig med en kvinna, men en annan man skall sova
	hos henne; du skall bygga ett hus, men icke f† bo d„ri; du skall
	plantera en ving†rd, men icke f† sk”rda dess frukt.
028:031 Din oxe skall slaktas inf”r dina ”gon, men du skall icke f† „ta
	av den; din †sna skall i din †syn r”vas ifr†n dig och icke givas
	tillbaka †t dig; dina f†r skola komma i dina fienders v†ld, och
	ingen skall hj„lpa dig.
028:032 Dina s”ner och d”ttrar skola komma i fr„mmande folks v†ld, och
	dina ”gon skola se det och f”rsm„kta av l„ngtan efter dem
	best„ndigt, men du skall icke f”rm† g”ra n†got d„rvid.
028:033 Frukten av din mark och av allt ditt arbete skall f”rt„ras av
	ett folk som du icke k„nner; f”rtryck allenast och ”verv†ld
	skall du lida i all din tid.
028:034 Och du skall bliva vanvettig av de ting du skall se f”r dina
	”gon.
028:035 HERREN skall sl† dig med sv†ra bulnader p† kn„n och ben, ja,
	ifr†n fotbladet „nda till hj„ssan, s† att du icke skall kunna
	botas.
028:036 HERREN skall f”ra dig och den konung som du s„tter ”ver dig bort
	till ett folk som varken du eller dina f„der hava k„nt, och d„r
	skall du f† tj„na andra gudar, gudar av tr„ och sten.
028:037 Och du skall bliva ett f”rem†l f”r h„pnad, ett ordspr†k och en
	visa bland alla de folk till vilka HERREN skall f”ra dig.
028:038 Mycken s„d skall du f”ra ut p† †kern, men litet skall du
	inb„rga, ty gr„shoppor skola f”rt„ra den.
028:039 Ving†rdar skall du plantera och skall arbeta i dem, men intet
	vin skall du f† att dricka och intet att l„gga i f”rvar, ty
	maskar skola „ta upp allt.
028:040 Olivplanteringar skall du hava ”verallt inom ditt land, men med
	oljan skall du icke f† sm”rja din kropp, ty oliverna skola falla
	av.
028:041 S”ner och d”ttrar skall du f”da, men du skall icke f† beh†lla
	dem, ty de skola draga bort i f†ngenskap.
028:042 Alla dina tr„d och din marks frukt skall ohyra taga i
	besittning.
028:043 Fr„mlingen som bor hos dig skall h”ja sig ”ver dig, allt mer och
	mer, men du skall stiga ned, allt djupare och djupare.
028:044 Han skall giva l†n †t dig, och du skall icke giva l†n †t
	honom.  Han skall bliva huvudet, och du skall bliva svansen.
028:045 Alla dessa f”rbannelser skola komma ”ver dig och f”rf”lja dig
	och tr„ffa dig, till dess du f”rg”res, d„rf”r att du icke h”rde
	HERRENS, din Guds, r”st och icke h”ll de bud och stadgar som han
	har givit dig.
028:046 De skola komma ”ver dig s†som tecken och under, och ”ver dina
	efterkommande till evig tid.
028:047 Eftersom du icke tj„nade HERREN, din Gud, med gl„dje och
	hj„rtans lust, medan du hade ”verfl”d p† allt,
028:048 skall du f† tj„na fiender som HERREN skall s„nda mot dig, under
	hunger och t”rst och nakenhet och brist p† allt; och han skall
	l„gga ett j„rnok p† din hals, till dess han har f”rgjort dig.
028:049 HERREN skall skicka ”ver dig ett folk fj„rran ifr†n, ifr†n
	jordens „nda.  likt ”rnen i sin flykt,
028:050 ett folk vars spr†k du icke f”rst†r, ett folk med grym uppsyn,
	utan f”rsyn f”r de gamla och utan misskund med de unga.
028:051 Det skall „ta upp frukten av din boskap och frukten av din mark,
	till dess du f”rg”res, ty det skall icke l„mna kvar †t dig vare
	sig s„d eller vin eller olja, icke dina f„kreaturs avf”da eller
	dina f†rs avel, till dess det har gjort slut p† dig.
028:052 Och det skall tr„nga dig i alla dina portar, till dess dina h”ga
	och fasta murar, som du f”rtr”stade p†, falla i hela ditt
	land.  Ja, det skall tr„nga dig i alla dina portar ”ver hela ditt
	land, det land som HERREN, din Gud, har givit dig.
028:053 Och d† skall du n”dgas „ta din egen livsfrukt, k”ttet av dina
	s”ner och d”ttrar, dem som HERREN, din Gud, har givit dig.  I
	s†dan n”d och s†dant tr†ngm†l skall din fiende f”rs„tta dig.
028:054 En man hos dig, som levde i veklighet och stor yppighet, skall
	d† s† missunnsamt se p† sin broder och p† hustrun i sin famn och
	p† de barn han „nnu har kvar,
028:055 att han icke skall vilja †t n†gon av dem dela med sig av sina
	barns k”tt, ty han „ter det sj„lv, eftersom han icke har n†got
	annat kvar.  I s†dan n”d och s†dant tr†ngm†l skall din fiende
	f”rs„tta dig i alla dina portar.
028:056 En kvinna hos dig, som levde i veklighet och yppighet, i s†dan
	yppighet och veklighet, att hon icke ens f”rs”kte s„tta sin fot
	p† jorden, hon skall d† s† missunnsamt se p† mannen i sin famn
	och p† sin son och sin dotter,
028:057 att hon missunnar dem efterb”rden som kommer fram ur hennes liv,
	och barnen som hon f”der; ty d† hon nu lider brist p† allt
	annat, skall hon sj„lv i hemlighet „ta detta.  I s†dan n”d och
	s†dant tr†ngm†l skall din fiende f”rs„tta dig i dina portar.
028:058 Om du icke h†ller alla denna lags ord, som „ro skrivna i denna
	bok, och g”r efter dem, s† att du fruktar detta h„rliga och
	fruktansv„rda namn ˝HERREN, din Gud˝,
028:059 s† skall HERREN s„nda underliga pl†gor ”ver dig och dina
	efterkommande, stora och l†ngvariga pl†gor, sv†ra och l†ngvariga
	krankheter.
028:060 Han skall l†ta komma ”ver dig alla Egyptens sjukdomar, som du
	fruktar f”r, och de skola ans„tta dig.
028:061 Och allahanda andra krankheter och pl†gor, om vilka icke „r
	skrivet i denna lagbok, skall HERREN ock l†ta g† ”ver dig, till
	dess du f”rg”res.
028:062 Och allenast en ringa hop skall bliva kvar av eder, i st„llet
	f”r att I f”rut haven varit talrika s†som stj„rnorna p†
	himmelen; s† skall det g† dig, d„rf”r att du icke h”rde HERRENS.
	din Guds, r”st.
028:063 Och det skall ske, att likasom HERREN f”rut fr”jdade sig ”ver
	eder n„r han fick g”ra eder gott och f”r”ka eder, s† skall
	HERREN nu fr”jda sig ”ver eder, n„r han utrotar och f”rg”r
	eder.  Och I skolen ryckas bort ur det land dit du nu kommer, f”r
	att taga det i besittning.
028:064 Och HERREN skall f”rstr” dig bland alla folk, ifr†n jordens ena
	„nda till den andra, och d„r skall du tj„na andra gudar, som
	varken du eller dina f„der hava k„nt, gudar av tr„ och sten.
028:065 Och bland de folken skall du icke f† n†gon ro eller n†gon vila
	f”r din fot; HERREN skall d„r giva dig ett b„vande hj„rta och
	f”rtvinande ”gon och en f”rsm„ktande sj„l.
028:066 Och ditt liv skall synas dig likasom h„nga p† ett h†r; du skall
	k„nna fruktan b†de natt och dag och icke vara s„ker f”r ditt
	liv.
028:067 Om morgonen skall du s„ga: ˝Ack att det vore afton!˝, och om
	aftonen skall du s„ga: ˝Ack att det vore morgon!˝  S†dan fruktan
	skall du k„nna i ditt hj„rta, och s†dana ting skall du se f”r
	dina ”gon.
028:068 Och HERREN skall f”ra dig tillbaka till Egypten p† skepp, p† den
	v„g om vilken jag sade dig: ˝Du skall icke se den mer.˝  Och d„r
	skolen I n”dgas bjuda ut eder till salu †t edra fiender, till
	tr„lar och tr„linnor; men ingen skall finnas, som vill k”pa.
029:001 Dessa „ro f”rbundets ord, det f”rbunds som HERREN bj”d Mose att
	sluta med Israels barn i Moabs land, ett annat f”rbund „n det
	som han hade slutit med dem p† Horeb.
029:002 Och Mose sammankallade hela Israel och sade till dem: I haven
	sett allt vad HERREN har gjort inf”r edra ”gon i Egyptens land,
	med Farao och alla hans tj„nare och hela hans land,
029:003 de stora hems”kelser som du med egna ”gon s†g, de stora tecknen
	och undren.
029:004 Men HERREN har „nnu intill denna dag icke givit eder hj„rtan att
	f”rst† med, ”gon att se med och ”ron att h”ra med.
029:005 Och jag l„t eder vandra i ”knen i fyrtio †r; edra kl„der blevo
	icke utslitna p† eder, och din sko blev icke utsliten p† din
	fot.
029:006 Br”d fingen I icke att „ta, icke vin eller starka drycker att
	dricka, p† det att I skullen veta att jag „r HERREN, eder Gud.
029:007 Och n„r I kommen till dessa trakter, drogo Sihon, konungen i
	Hesbon, och Og, konungen i Basan, ut till strid mot oss, men vi
	slogo dem.
029:008 Och vi intogo deras land och g†vo det till arvedel †t
	rubeniterna, gaditerna och ena h„lften av Manasse stam.
029:009 S† h†llen nu detta f”rbunds ord och g”ren efter dem, f”r att I
	m†n hava framg†ng i allt vad I g”ren.
029:010 I st†n i dag allasammans inf”r HERREN, eder Gud: edra huvudm„n,
	edra stammar, edra „ldste och edra tillsyningsm„n, var man i
	Israel,
029:011 s† ock edra barn och hustrur, och fr„mlingen som „r hos dig i
	ditt l„ger, din vedhuggare s†v„l som din vattenb„rare,
029:012 f”r att du m† intr„da i HERRENS, din Guds, f”rbund, det
	edsf”rbund som HERREN, din Gud, i dag vill sluta med dig.
029:013 Ty han vill i dag upph”ja dig, s† att du skall vara hans folk
	och han din Gud, s†som han har sagt dig, och s†som han med ed
	har lovat dina f„der, Abraham, Isak och Jakob.
029:014 Och det „r icke med eder allenast som jag i dag sluter detta
	f”rbund, detta edsf”rbund,
029:015 utan jag g”r det b†de med dem som i dag st† h„r med oss inf”r
	HERREN, v†r Gud, och med dem som icke „ro h„r med oss i dag.
029:016 I veten ju sj„lva huru vi bodde i Egyptens land, och huru vi
	drogo mitt igenom de folks land, som I nu haven l„mnat
029:017 Och I s†gen deras styggelser och el„ndiga avgudar, de gudar av
	tr„ och sten, silver och guld, som funnos hos dem.
029:018 S† m† d† bland eder icke finnas n†gon man eller kvinna, n†gon
	sl„kt eller stam vars hj„rta i dag v„nder sig bort ifr†n HERREN,
	v†r Gud, f”r att g† †stad och tj„na dessa folks gudar; bland
	eder m† icke finnas n†gon rot varifr†n gift och mal”rt v„xer
	upp,
029:019 s† att n†gon som h”r detta edsf”rbunds ord v„lsignar sig i sitt
	hj„rta och t„nker att det skall g† honom v„l, d„r han vandrar i
	sitt hj„rtas h†rdhet.  Ty d† skall hela landet, b†de v†tt och
	torrt, f”rg†s.
029:020 HERREN skall icke vilja f”rl†ta honom; nej, Herrens vrede och
	nit„lskan skall d† vara s†som en rykande eld mot de m„nnen, och
	all den f”rbannelse som „r uppskriven i denna bok skall komma
	att vila p† honom, och Herren skall s† utpl†na hans namn, att
	det icke mer skall finnas under himmelen.
029:021 Och HERREN skall avskilja honom fr†n alla Israels stammar till
	att drabbas av olycka, efter alla de f”rbannelser som „ro f„sta
	vid det f”rbund som „r uppskrivet i denna lagbok.
029:022 Och ett kommande sl„kte, edra barn som uppst† efter eder, och
	fr„mlingen, som kommer ifr†n fj„rran land, de skola s„ga, n„r de
	se de pl†gor och sjukdomar som HERREN har skickat ”ver detta
	land,
029:023 n„r de se huru all jord d„r „r f”rbr„nd och f”rvandlad till
	svavel och salt, s† att den icke kan bes†s eller framalstra
	v„xter, och s† att inga ”rter d„r kunna komma upp -- s†som det
	blev, n„r Sodom och Gomorra, Adma och Seboim omst”rtades, d†
	HERREN i sin vrede och harm omst”rtade dem --
029:024 ja, alla folk skola d† s„ga: ˝Varf”r har Herren gjort s† mot
	detta land?  Varf”r brinner hans vrede s† starkt?˝
029:025 Och man skall svara: ˝D„rf”r att de ”verg†vo HERRENS, sina
	f„ders Guds, f”rbund, det som han sl”t med dem, n„r han f”rde
	dem ut ur Egyptens land,
029:026 och d„rf”r att de gingo †stad och tj„nade andra gudar och
	tillb†do dem, gudar som de icke k„nde, och som han icke hade
	givit dem till deras del,
029:027 d„rf”r uppt„ndes HERRENS vrede mot detta land, s† att han l„t
	komma ”ver det all den f”rbannelse som „r uppskriven i denna
	bok.
029:028 Ja, d„rf”r ryckte HERREN dem upp ur deras land, med vrede och
	harm och stor f”rt”rnelse, och kastade dem bort till ett annat
	land, s†som nu har skett.˝
029:029 Vad som „nnu „r f”rdolt h”r HERREN, v†r Gud, till; men vad som
	„r uppenbarat, det g„ller f”r oss och v†ra barn till evig tid,
	f”r att vi skola g”ra efter alla denna lags ord.
030:001 Om du nu, n„r allt detta kommer ”ver dig -- v„lsignelsen och
	f”rbannelsen som jag har f”relagt dig -- om du l„gger detta p†
	hj„rtat bland alla de folk till vilka HERREN, din Gud, d† har
	drivit dig bort,
030:002 och du s† v„nder †ter till HERREN, din Gud, och h”r hans r”st,
	du med dina barn, av allt ditt hj„rta och av all din sj„l, i
	alla stycken s†som jag i dag bjuder dig,
030:003 d† skall HERREN, din Gud, †ter uppr„tta dig och f”rbarma sig
	”ver dig; HERREN, din Gud, skall d† †ter f”rsamla dig fr†n alla
	folk bland vilka han har f”rstr”tt dig.
030:004 Om ock dina f”rdrivna vore vid himmelens „nda, skulle HERREN,
	din Gud, f”rsamla dig d„rifr†n och h„mta dig d„rifr†n.
030:005 Och HERREN, din Gud, skall l†ta dig komma in i det land som dina
	f„der hava haft till besittning; och du skall taga det i
	besittning, och han skall g”ra dig gott och skall f”r”ka dig mer
	„n han har gjort med dina f„der.
030:006 Och HERREN, din Gud.  skall omsk„ra ditt hj„rta och dina
	efterkommandes hj„rtan, s† att du skall „lska HERREN, din Gud,
	av allt ditt hj„rta och av all din sj„l, f”r att du m† leva.
030:007 Och HERREN, din Gud, skall l„gga alla dessa f”rbannelser p† dina
	fiender och p† dem som hata och f”rf”lja dig.
030:008 Och du skall †ter h”ra HERRENS r”st och g”ra efter alla hans
	bud, som jag i dag giver dig.
030:009 Och HERREN, din Gud, skall giva dig ”verfl”d och lycka i alla
	dina h„nders verk, i ditt livs frukt och i din boskaps frukt och
	i din marks frukt.  Ty s†som HERREN fr”jdade sig ”ver dina f„der,
	skall han d† †ter fr”jda sig ”ver dig och g”ra dig gott,
030:010 n„r du h”r HERRENS, din Guds, r”st, s† att du h†ller hans bud
	och stadgar, det som „r skrivet i denna lagbok, och n„r du
	v„nder †ter till HERREN, din Gud, av allt ditt hj„rta och av all
	din sj„l.
030:011 Ty det bud som jag i dag giver dig „r dig icke f”r sv†rt och „r
	icke l†ngt borta.
030:012 Det „r icke i himmelen, s† att du skulle beh”va s„ga: ˝Vem vill
	f”r oss fara upp till himmelen och h„mta det †t oss och l†ta oss
	h”ra det, s† att vi kunna g”ra d„refter?˝
030:013 Det „r icke heller p† andra sidan havet, s† att du skulle beh”va
	s„ga: ˝Vem vill f”r oss fara ”ver till andra sidan havet och
	h„mta det †t oss och l†ta oss h”ra det, s† att vi kunna g”ra
	d„refter?˝
030:014 Nej, ordet „r dig mycket n„ra, i din mun och i ditt hj„rta, s†
	att du kan g”ra d„refter.
030:015 Se, jag f”rel„gger dig i dag livet och vad gott „r, d”den och
	vad ont „r,
030:016 d† jag nu i dag bjuder dig att „lska HERREN, din Gud, att vandra
	p† hans v„gar och h†lla hans bud och stadgar och r„tter, f”r att
	du m† leva och f”r”ka dig, och f”r att HERREN, din Gud, m†
	v„lsigna dig i det land dit du nu kommer, f”r att taga det i
	besittning.
030:017 Men om ditt hj„rta v„nder sig bort och du icke vill h”ra, om du
	l†ter f”rf”ra dig, s† att du tillbeder andra gudar och tj„nar
	dem,
030:018 s† f”rkunnar jag eder i dag att I f”rvisso skolen f”rg†s.  I
	skolen d† icke l„nge leva i det land dit du nu drager ”ver
	Jordan, f”r att komma och taga det i besittning.
030:019 Jag tager i dag himmel och jord till vittnen mot eder, att jag
	har f”relagt dig liv och d”d, v„lsignelse och f”rbannelse, S† m†
	du d† v„lja livet, f”r att du och dina efterkommande m†n leva,
030:020 i det att du „lskar HERREN, din Gud, och h”r hans r”st och
	h†ller dig till honom; ty detta betyder f”r dig liv och l†ng
	levnad, s† att du f†r bo i det land som HERREN med ed har lovat
	dina f„der, Abraham, Isak och Jakob, att giva dem.
031:001 Och Mose gick †stad och talade f”ljande till hela Israel;
031:002 han sade till dem: ˝Jag „r nu ett hundra tjugu †r gammal; jag
	kan icke mer vara ledare och anf”rare, och HERREN har sagt till
	mig: 'Du skall icke komma ”ver denna Jordan.'
031:003 Men HERREN, din Gud, g†r framf”r dig; han skall f”rg”ra dessa
	folk f”r dig, och du skall f”rdriva dem, och Josua skall anf”ra
	dig, s†som HERREN har sagt.
031:004 Och HERREN skall g”ra med dem s†som han gjorde med Sihon och Og,
	amor‚ernas konungar.  vilka han l„t f”rg†s, och s†som han gjorde
	med deras land.
031:005 HERREN skall giva dem i edert v†ld, och I skolen g”ra med dem
	alldeles s†som jag har bjudit eder.
031:006 Varen frimodiga och of”rf„rade, frukten icke och varen icke
	f”rskr„ckta f”r dem; ty HERREN, din Gud, g†r sj„lv med dig; han
	skall icke l„mna dig eller ”vergiva dig.˝
031:007 Och Mose kallade Josua till sig och sade till honom inf”r hela
	Israel: ˝Var frimodig och of”rf„rad; ty du skall med detta folk
	g† in i det land som HERREN med ed har lovat deras f„der att
	giva dem; och du skall utskifta det †t dem s†som arv.
031:008 Och HERREN „r den som g†r framf”r dig, han skall vara med dig,
	han skall icke l„mna dig eller ”vergiva dig; du m† icke frukta
	och icke vara f”rf„rad.˝
031:009 Och Mose skrev upp denna lag och gav den †t pr„sterna, Levi
	s”ner, som buro HERRENS f”rbundsark, och †t alla de „ldste i
	Israel.
031:010 Och Mose bj”d dem och sade: ˝Vid slutet av vart sjunde †r, n„r
	fri†ret „r inne, vid l”vhyddoh”gtiden,
031:011 d† hela Israel kommer f”r att tr„da fram inf”r HERRENS, din
	Guds, ansikte, p† den plats som han utv„ljer, d† skall du l„sa
	upp denna lag inf”r hela Israel, s† att de h”ra den.
031:012 F”rsamla d† folket, m„n, kvinnor och barn, och fr„mlingarna som
	„ro hos dig inom dina portar, p† det att de m† h”ra och l„ra,
	och p† det att de m† frukta HERREN, eder Gud, och h†lla och g”ra
	efter alla denna lags ord;
031:013 och p† det att deras barn, som d† „nnu icke k„nna den, m† h”ra
	den och l„ra den, s† att de frukta HERREN, eder Gud.  Detta
	skolen I g”ra, s† l„nge I leven i det land dit I nu dragen ”ver
	Jordan, f”r att taga det i besittning.
031:014 Och HERREN sade till Mose: ˝Se, tiden n„rmar sig att du skall
	d”.  Kalla till dig Josua, och inst„llen eder d„refter i
	uppenbarelset„ltet, s† vill jag ins„tta honom i hans „mbete.˝
	Och Mose gick †stad med Josua, och de inst„llde sig i
	uppenbarelset„ltet.
031:015 D† visade sig HERREN i t„ltet i en molnstod, och molnstoden blev
	st†ende vid ing†ngen till t„ltet.
031:016 Och HERREN sade till Mose: ˝Se, n„r du vilar hos dina f„der,
	skall detta folk st† upp och i trol”s avf„llighet l”pa efter
	fr„mmande gudar, som dyrkas i det land dit de nu komma, och de
	skola ”vergiva mig och bryta det f”rbund som jag har slutit med
	dem.
031:017 Och min vrede skall d† uppt„ndas mot dem, och jag skall ”vergiva
	dem och f”rd”lja mitt ansikte f”r dem, och de skola f”rg”ras,
	och mycken olycka och n”d skall tr„ffa dem; och d† skola de
	s„ga: 'F”rvisso „r det d„rf”r att v†r Gud icke „r ibland oss som
	dessa olyckor hava tr„ffat oss.'
031:018 Men jag skall p† den tiden alldeles f”rd”lja mitt ansikte, f”r
	allt det ondas skull som de hava gjort, i det att de hava v„nt
	sig till andra gudar.

031:019 S† tecknen nu upp †t eder f”ljande s†ng.  Och du skall l„ra
	Israels barn den och l„gga den i deras mun.  Och s† skall denna
	s†ng vara mig ett vittne mot Israels barn.
031:020 Ty jag skall l†ta dem komma in i det land som jag med ed har
	lovat †t deras f„der, ett land som flyter av mj”lk och honung,
	och de skola „ta och bliva m„tta och feta; men de skola d† v„nda
	sig till andra gudar och tj„na dem och f”rakta mig och bryta
	mitt f”rbund.
031:021 Och n„r d† mycken olycka och n”d tr„ffar dem, skall denna s†ng
	avl„gga sitt vittnesb”rd inf”r dem; ty den skall icke f”rg„tas
	och f”rsvinna ur deras avkomlingars mun.  Jag vet ju med vilka
	tankar de umg†s redan nu, innan jag har l†tit dem komma in i det
	land som jag med ed lovade dem.˝

031:022 S† tecknade d† Mose upp s†ngen p† den dagen och l„t Israels barn
	l„ra den.

031:023 Och han insatte Josua, Nuns son, i hans „mbete och sade: ˝Var
	frimodig och of”rf„rad; ty du skall f”ra Israels barn in i det
	land som jag med ed har lovat †t dem, och jag skall vara med
	dig.˝

031:024 D† nu Mose hade fullst„ndigt tecknat upp denna lags ord i en
	bok,
031:025 bj”d han leviterna som buro HERRENS f”rbundsark och sade:
031:026 ˝Tagen denna lagbok och l„ggen den vid sidan av HERRENS, eder
	Guds, f”rbundsark, s† att den ligger d„r till ett vittne mot
	dig.
031:027 Ty jag k„nner din genstr„vighet och h†rdnackenhet.  Se, „nnu
	medan jag har levat kvar bland eder, haven I varit genstr„viga
	mot HERREN; huru mycket mer skolen I ej d† bliva det efter min
	d”d!
031:028 F”rsamlen nu till mig alla de „ldste i edra stammar, s† ock edra
	tillsyningsm„n, f”r att jag m† inf”r dem tala dessa ord och taga
	himmel och jord till vittnen mot dem.
031:029 Ty jag vet att I efter min d”d skolen taga eder till, vad
	f”rd„rvligt „r, och vika av ifr†n den v„g som jag har bjudit
	eder g†; d„rf”r skall olycka tr„ffa eder i kommande dagar, n„r I
	g”ren vad ont „r i HERRENS ”gon, s† att I f”rt”rnen honom genom
	edra h„nders verk.˝

031:030 Och Mose f”redrog inf”r Israels hela f”rsamling f”ljande s†ng
	fr†n b”rjan till slutet.
032:001   Lyssnen, I himlar, ty jag vill tala;
	  och jorden h”re min muns ord.
032:002   S†som regnet drype min l„ra,
	  s†som daggen fl”de mitt tal,
	  s†som rikligt regn p† gr”nska
	  och s†som en regnskur p† gr„sets brodd.
032:003   Ty HERRENS namn vill jag f”rkunna;
	  ja, given „ra †t v†r Gud.

032:004   V†r klippa -- ostraffliga „ro hans g„rningar,
	  ty alla hans v„gar „ro r„tta.
	  En trofast Gud och utan svek,
	  r„ttf„rdig och r„ttvis „r han.
032:005   De †ter handlade illa mot honom;
	  de voro icke hans barn, utan en skam f”r Israel,
	  det vr†nga och avoga sl„ktet!
032:006   Žr det s† du l”nar HERREN,
	  du d†raktiga och ovisa folk?
	  Žr han d† icke din fader, som skapade dig?
	  Han danade ju dig och beredde dig.

032:007   T„nk p† de dagar som fordom voro;
	  akta p† f”rg†ngna sl„ktens †r.
	  Fr†ga din fader, han skall f”rkunna dig det,
	  dina „ldste, de skola s„ga dig det.
032:008   N„r den H”gste gav arvslotter †t folken,
	  n„r han f”rdelade m„nniskors barn,
	  d† utstakade han gr„nserna f”r folken
	  efter antalet av Israels barn.
032:009   Ty HERRENS folk „r hans del,
	  Jakob „r hans arvedels lott.
032:010   Han fann honom i ”knens land,
	  i ”dsligheten, d„r ”kendjuren tj”to.
	  D† tog han honom i sitt besk„rm och sin v†rd,
	  han bevarade honom s†som sin ”gonsten.
032:011   Likasom en ”rn lockar sin avkomma ut till flykt
	  och sv„var upp ovanf”r sina ungar,
	  s† bredde han ut sina vingar och tog honom
	  och bar honom p† sina fj„drar.
032:012   HERREN allena ledsagade honom,
	  och ingen fr„mmande gud j„mte honom.
032:013   Han f”rde honom fram ”ver landets h”jder
	  och l„t honom „ta av markens gr”da;
	  han l„t honom suga honung ur h„lleberget
	  och olja ur den h†rda klippan.
032:014   Gr„ddmj”lk av kor, s”t mj”lk av f†r,
	  fett av lamm fick du ock,
	  v„durar fr†n Basan och bockar,
	  d„rtill fetaste m„rg av vete;
	  och av druvors blod drack du vin.

032:015   D† blev Jesurun fet och istadig;
	  du blev fet och tjock och stinn.
	  Han ”vergav Gud, sin skapare,
	  och f”raktade sin fr„lsnings klippa.
032:016   Ja, de retade honom genom sina fr„mmande gudar,
	  med styggelser f”rt”rnade de honom.
032:017   De offrade †t onda andar, skengudar,
	  †t gudar som de f”rut icke k„nde,
	  nya, som nyss hade kommit till,
	  och som edra f„der ej fruktade f”r.
032:018   Din klippa, som hade f”tt dig, ”vergav du,
	  du gl”mde Gud, som hade givit dig livet.

032:019   N„r HERREN s†g detta, f”rkastade han dem,
	  ty han f”rt”rnades p† sina s”ner och d”ttrar.
032:020   Han sade: ˝Jag vill f”rd”lja mitt ansikte f”r dem,
	  jag vill se vilket slut de f†;
	  ty ett f”rv„nt sl„kte „ro de,
	  barn i vilka ingen trohet „r.
032:021   De hava retat mig med gudar som icke „ro gudar,
	  f”rt”rnat mig med de f†f„ngligheter de dyrka;
	  d„rf”r skall jag reta dem med ett folk som icke „r ett folk,
	  med ett d†raktigt hednafolk skall jag f”rt”rna dem.
032:022   Ty eld l†gar fram ur min n„sa,
	  och den brinner „nda till d”dsrikets djup;
	  den f”rt„r jorden med dess gr”da
	  och f”rbr„nner bergens grundvalar.
032:023   Jag skall hopa olyckor ”ver dem,
	  alla mina pilar skall jag avskjuta p† dem.
032:024   De skola utsugas av hunger och f”rt„ras av febergl”d,
	  av farsoter som bittert pina;
	  jag skall s„nda ”ver dem vilddjurs t„nder
	  och stoftkr„lande ormars gift.
032:025   Ute skall sv„rdet f”rg”ra deras barn,
	  och inomhus skall f”rskr„ckelsen g”ra det:
	  ynglingar s†v„l som jungfrur,
	  spenabarn tillsammans med gr†h†rsm„n.
032:026   Jag skulle s„ga: 'Jag vill bl†sa bort dem,
	  g”ra slut p† deras †minnelse bland m„nniskor',
032:027   om jag icke fruktade att deras fiender d† skulle v†lla mig gr„melse,
	  att deras ov„nner skulle misstyda det,
	  att de skulle s„ga: 'V†r hand var s† stark,
	  det var icke HERREN som gjorde allt detta.'˝

032:028   Ty ett r†dl”st folk „ro de,
	  och f”rst†nd finnes icke i dem.
032:029   Vore de visa, s† skulle de begripa detta,
	  de skulle f”rsta vilket slut de m†ste f†.
032:030   Huru kunde en jaga tusen framf”r sig
	  och tv† driva tiotusen p† flykten,
	  om icke deras klippa hade s†lt dem,
	  och om icke HERREN hade prisgivit dem?
032:031   Ty de andras klippa „r icke s†som v†r klippa;
	  v†ra fiender kunna sj„lva d”ma d„rom.
032:032   Ty av Sodoms vintr„d „r deras ett skott,
	  det stammar fr†n Gomorras f„lt;
	  deras druvor „ro giftiga druvor,
	  deras klasar hava bitter smak.
032:033   Deras vin „r drakars etter,
	  huggormars gruvligaste gift.

032:034   Ja, s†dant ligger f”rvarat hos mig,
	  f”rseglat i mina f”rr†dshus.
032:035   Min „r h„mnden och vederg„llningen,
	  sparad till den tid d† deras fot skall vackla.
	  Ty n„ra „r deras of„rds dag,
	  och vad dem v„ntar kommer med hast.
032:036   Ty HERREN skall skaffa r„tt †t sitt folk,
	  och ”ver sina tj„nare skall han f”rbarma sig,
	  n„r han ser att deras kraft „r borta,
	  och att det „r ute med alla och envar.
032:037   D† skall han fr†ga: Var „ro nu deras gudar,
	  klippan till vilken de togo sin tillflykt?
032:038   Var „ro de som †to deras slaktoffers fett
	  och drucko deras drickoffers vin?
	  M† de st† upp och hj„lpa eder,
	  m† de vara edert besk„rm.
032:039   Sen nu att jag allena „r det,
	  och att ingen Gud finnes j„mte mig.
	  Jag d”dar, och jag g”r levande,
	  jag har slagit, men jag helar ock.
	  Ingen finnes, som kan r„dda ur min hand.

032:040   Se, jag lyfter min hand upp mot himmelen,
	  jag s„ger: S† sant jag lever evinnerligen:
032:041   n„r jag har v„sst mitt ljungande sv„rd
	  och min hand tager till att skipa r„tt,
	  d† skall jag utkr„va h„mnd av mina ov„nner
	  och vederg„llning av dem som hata mig.
032:042   Jag skall l†ta mina pilar bliva druckna av blod,
	  och mitt sv„rd skall m„tta sig av k”tt,
	  av de slagnas och f†ngnas blod,
	  av fiendeh”vdingars huvuden.

032:043   Jublen, I hedningar, ”ver hans folk,
	  ty han h„mnas sina tj„nares blod,
	  han utkr„ver h„mnd av sina ov„nner
	  och bringar f”rsoning f”r sitt land, f”r sitt folk.

032:044 Och Mose kom med Hosea, Nuns son, och f”redrog hela denna s†ng
	inf”r folket.
032:045 Och n„r Mose hade f”redragit alltsammans till slut f”r hela
	Israel,
032:046 sade han till dem: ˝Akten p† alla de ord som jag i dag g”r till
	vittnen mot eder, s† att I given edra barn befallning om dem,
	att de skola h†lla alla denna lags ord och g”ra efter dem.
032:047 Ty det „r icke ett tomt ord, som ej ang†r eder, utan det g„ller
	edert liv; och genom detta ord skolen I l„nge leva i det land
	dit I nu dragen ”ver Jordan, f”r att taga det i besittning.˝
032:048 Och HERREN talade till Mose p† denna samma dag och sade:
032:049 ˝Stig upp h„r p† Abarimberget, p† berget Nebo i Moabs land, gent
	emot Jeriko, s† skall du f† se Kanaans land, som jag vill giva
	†t Israels barn till besittning.
032:050 Och du skall d” d„r p† berget, dit du stiger upp, och du skall
	samlas till dina f„der, likasom din broder Aron dog p† berget
	Hor och blev samlad till sina f„der;
032:051 detta d„rf”r att I handladen trol”st mot mig bland Israels barn
	vid Meribas vatten vid Kades, i ”knen Sin, i det att I icke
	h”llen mig helig bland Israels barn.
032:052 Mitt framf”r dig skall du se landet; men du skall icke komma
	dit, in i det land som jag vill giva †t Israels barn.˝

033:001 Och detta „r den v„lsignelse gudsmannen Mose gav Israels barn
	f”re sin d”d;
033:002 han sade:
	  ˝HERREN kom fr†n Sinai,
	  och fr†n Seir gick hans sken upp f”r dem;
	  man kom fram i glans fr†n berget Paran,
	  ut ur hopen av m†ngtusen heliga;
	  p† hans h”gra sida brann i eld en lag f”r dem.
033:003   Ja, han v†rdar sig om folken;
	  folkets heliga „ro alla under din hand.
	  De ligga vid din fot,
	  de h„mta upp av dina ord.

033:004   Mose gav †t oss en lag,
	  en arvedel for Jakobs menighet.
033:005   Och Jesurun fick en konung,
	  n„r folkets h”vdingar f”rsamlades,
	  Israels stammar allasammans.˝

033:006   ˝M† Ruben leva och icke d”;
	  dock blive hans m„n en ringa hop.

033:007 Och detta sade han om Juda:
	  ˝H”r, o HERRE, Judas r”st,
	  och l†t honom komma till sitt folk.
	  Med sina h„nder utf”rde han dess sak;
	  bliv du honom en hj„lp mot hans ov„nner.˝

033:008 Och om Levi sade han:
	  ˝Dina tummim och dina urim,
	  de tillh”ra din frommes skara,
	  dem du frestade i Massa,
	  dem du tvistade med vid Meribas vatten,
033:009   dem som sade om fader och moder: 'Jag ser dem icke',
	  och som icke ville k„nnas vid sina br”der,
	  ej heller veta av sina barn.
	  Ty de aktade p† ditt tal,
	  och ditt f”rbund h”llo de.
033:010   De l„ra Jakob dina r„tter och Israel din lag,
	  de b„ra fram r”kverk f”r din n„sa
	  och heloffer p† ditt altare.
033:011   V„lsigna, HERRE, hans kraft,
	  och l†t hans h„nders verk behaga dig.
	  Krossa l„nderna p† hans motst†ndare,
	  p† hans fiender, s† att de icke kunna resa sig.˝

033:012 Om Benjamin sade han:
	  ˝HERRENS v„n „r han,
	  han skall bo i trygghet hos honom,
	  hos honom som ”verskygger honom alltid,
	  och som har sin boning mellan hans h”jder.˝

033:013 Och om Josef sade han:
	  ˝V„lsignat av HERREN vare hans land
	  med himmelens „dlaste g†vor, med dagg,
	  med g†vor fr†n djupet som utbreder sig d„rnere,
033:014   med solens „dlaste alster
	  och m†nvarvens „dlaste frukter,
033:015   med de ur†ldriga bergens yppersta skatter
	  och de eviga h”jdernas „dlaste frukt,
033:016   med jordens „dlaste frukt och allt vad hon b„r,
	  och med n†d fr†n honom som bodde i busken.
	  Detta komme ”ver Josefs huvud,
	  ”ver hans hj„ssa, furstens bland br”der.
033:017   H„rlig „r den f”rstf”dde bland hans tjurar,
	  s†som en vildoxes „ro hans horn;
	  med dem st†ngar han ned alla folk,
	  ja ock dem som bo vid jordens „ndar.
	  S†dana „ro Efraims tiotusenden.
	  s†dana Manasses tusenden.˝

033:018 Och om Sebulon sade han:
	  ˝Gl„d dig, Sebulon, n„r du drager ut,
	  och du, Isaskar, i dina t„lt.
033:019   Folk inbjuda de till sitt berg;
	  d„r offra de r„tta offer.
	  Ty havens rikedom f† de suga,
	  och de skatter som sanden d”ljer.˝

033:020 Och om Gad sade han:
	  ˝Lovad vare han som gav s† rymligt land †t Gad!
	  Lik en lejoninna har han l„grat sig,
	  han krossar b†de arm och hj„ssa.
033:021   Han uts†g †t sig f”rstlingslandet,
	  ty d„r var hans h„rskarlott f”rvarad.
	  Dock drog han med bland folkets h”vdingar;
	  HERRENS r„tt utf”rde han
	  och hans domar, tillsammans med det ”vriga Israel.˝

033:022 Och om Dan sade han:
	  ˝Dan „r ett ungt lejon,
	  som rusar ned fr†n Basan.˝

033:023 Och om Naftali sade han:
	  ˝Naftali har f†tt riklig n†d
	  och v„lsignelse till fyllest av HERREN.
	  V„stern och s”dern tage du i besittning.˝

033:024 Och om Aser sade han:
	  ˝V„lsignad bland s”ner vare Aser!
	  Han blive „lskad av sina br”der,
	  och han doppe sin fot i olja.
033:025   Av j„rn och koppar vare dina riglar;
	  och s† l„nge du lever, m† din kraft best†.˝

033:026   ˝Ingen „r lik Gud, o Jesurun;
	  till din hj„lp far han fram p† himmelen
	  och i sin h”ghet p† skyarna.
033:027   En tillflykt „r han, urtidens Gud,
	  och h„rnere r†da hans eviga armar.
	  Han f”rjagade fienderna f”r dig,
	  han sade: F”rg”r dem.
033:028   S† fick Israel bo i trygghet,
	  Jakobs k„lla vara i ro,
	  i ett land med s„d och vin,
	  under en himmel som dryper av dagg.
033:029   S„ll „r du, Israel; ja, vem „r dig lik?
	  Du „r ett folk som f†r seger genom HERREN,
	  genom honom som „r din skyddande sk”ld,
	  honom som „r ditt „rorika sv„rd.
	  Ja, dina fiender skola visa dig underd†nighet,
	  och du skall g† fram ”ver deras h”jder.˝
034:001 Och Mose gick fr†n Moabs hedar upp p† berget Nebo, p† toppen av
	Pisga, gent emot Jeriko.  Och HERREN l„t honom se hela landet:
	Gilead „nda till Dan,
034:002 och hela Naftali och Efraims och Manasses land, och hela Juda
	land, „nda till V„stra havet,
034:003 och Sydlandet och Jordansl„tten, det „r l†gsl„tten vid Jeriko --
	Palmstaden -- „nda till Soar.
034:004 Och HERREN sade till honom: ˝Detta „r det land som jag med ed
	har lovat †t Abraham.  Isak och Jakob, i det jag sade: 'Źt din
	s„d skall jag giva det.'  Jag har nu l†tit dig se det med dina
	”gon, men ditin skall du icke komma.˝
034:005 Och HERRENS tj„nare Mose dog d„r i Moabs land, s†som HERREN hade
	sagt.
034:006 Och han begrov honom i dalen i Moabs land, mitt emot Bet-Peor;
	men „nnu intill denna dag har ingen f†tt veta var hans grav „r.
034:007 Och Mose var ett hundra tjugu †r gammal, n„r han dog, men hans
	”gon voro icke skumma, och hans livskraft hade icke f”rsvunnit.
034:008 Och Israels barn begr„to Mose p† Moabs hedar i trettio dagar;
	d„rmed voro gr†todagarna ute, vid sorgefesten efter Mose.
034:009 Och Josua, Nuns son, var full med vishetens ande, ty Mose hade
	lagt sina h„nder p† honom; och Israels barn lydde honom och
	gjorde s†som HERREN hade bjudit Mose.
034:010 Men i Israel uppstod icke mer n†gon profet s†dan som Mose, med
	vilken HERREN hade umg†tts ansikte mot ansikte --
034:011 ingen, om man t„nker p† alla de tecken och under som HERREN hade
	s„nt honom att g”ra i Egyptens land, med Farao och alla hans
	tj„nare och med hela hans land,
034:012 och om man t„nker p† all den v„ldiga kraft som Mose visade, och
	p† alla de stora och fruktansv„rda g„rningar som han gjorde
	inf”r hela Israel.



Book 06 Josua


001:001 Efter HERRENS tj„nare Moses d”d sade HERREN till Josua, Nuns
	son, Moses tj„nare:
001:002 ˝Min tj„nare Mose „r d”d; s† st† nu upp och g† ”ver denna
	Jordan, du med allt detta folk, in i det land som jag vill giva
	dem, giva †t Israels barn.
001:003 Var ort som eder fot betr„der har jag givit eder, s†som jag
	lovade Mose.
001:004 Fr†n ”knen till Libanon d„ruppe och „nda till den stora floden,
	floden Frat, ”ver hetiternas land och „nda till Stora havet
	v„sterut skall edert omr†de str„cka sig.
001:005 Ingen skall kunna st† dig emot i alla dina livsdagar; s†som jag
	har varit med Mose, s† skall jag ock vara med dig; jag skall
	icke l„mna dig eller ”vergiva dig.
001:006 Var frimodig och of”rf„rad; ty du skall utskifta †t detta folk
	s†som arv det land som jag med ed har lovat deras f„der att giva
	dem.
001:007 Allenast m† du vara helt frimodig och of”rf„rad till att i alla
	stycken h†lla den lag som min tj„nare Mose har givit dig och
	g”ra efter den; vik icke av d„rifr†n vare sig till h”ger eller
	till v„nster; p† det att du m† hava framg†ng i allt vad du
	f”retager dig.
001:008 L†t icke denna lagbok vara skild fr†n din mun; t„nk p† den b†de
	dag och natt, s† att du i alla stycken h†ller det som „r skrivet
	i den och g”r d„refter; ty d† skola dina v„gar vara lyckosamma,
	och d† skall du hava framg†ng.
001:009 Se, jag har bjudit dig att vara frimodig och of”rf„rad; s† var
	nu icke f”rskr„ckt eller f”rsagd.  Ty HERREN, din Gud, „r med dig
	i allt vad du f”retager dig.˝
001:010 D† bj”d Josua folkets tillsyningsm„n och sade:
001:011 ˝G†n igenom l„gret och bjuden folket och s„gen: 'Reden till
	reskost †t eder; ty om tre dagar skolen I g† ”ver denna Jordan,
	f”r att komma in i och taga i besittning det land som HERREN,
	eder Gud, vill giva eder till besittning.'˝
001:012 Men till rubeniterna och gaditerna och ena h„lften av Manasse
	stam sade Josua:
001:013 ˝T„nken p† det som HERRENS tj„nare Mose bj”d eder, n„r han sade:
	'HERREN, eder Gud, vill l†ta eder komma till ro och giva eder
	detta land.'
001:014 Edra hustrur, edra barn och eder boskap m† nu stanna kvar i det
	land som Mose har givit eder h„r p† andra sidan Jordan; men I
	sj„lva, s† m†nga av eder som „ro tappra stridsm„n, skolen draga
	v„pnade †stad i spetsen f”r edra br”der och hj„lpa dem,
001:015 till dess att HERREN har l†tit edra br”der komma till ro s†v„l
	som eder, n„r ocks† de hava tagit i besittning det land som
	HERREN, eder Gud, vill giva dem.  Sedan m†n I v„nda tillbaka till
	det land som skall vara eder besittning; det m†n I d† taga i
	besittning, det land som HERRENS tj„nare Mose har givit eder h„r
	p† andra sidan Jordan, p† ”stra sidan.˝
001:016 D† svarade de Josua och sade: ˝Allt vad du har bjudit oss vilja
	vi g”ra, och varthelst du s„nder oss, dit vilja vi g†.
001:017 S†som vi i allt hava lytt Mose, s† vilja vi ock lyda dig;
	allenast m† HERREN, din Gud, vara med dig, s†som han var med
	Mose.
001:018 Var och en som „r genstr„vig mot dina befallningar och icke
	lyssnar till dina ord, vadhelst du bjuder honom, han skall bliva
	d”dad.  Allenast m† du vara frimodig och of”rf„rad.˝
002:001 Josua, Nuns son, s„nde hemligen ut tv† spejare fr†n Sittim och
	sade: ˝G†n och besen landet och Jeriko.˝  De gingo †stad och
	kommo in i ett hus d„r en sk”ka bodde, vid namn Rahab, och d„r
	lade de sig till vila.
002:002 Men f”r konungen i Jeriko blev inber„ttat: ˝I natt hava n†gra
	m„n kommit hit fr†n Israels barn f”r att utforska landet.˝
002:003 D† s„nde konungen i Jeriko till Rahab och l„t s„ga: ˝L„mna ut de
	m„n som hava kommit till dig och tagit in i ditt hus, ty de hava
	kommit hit f”r att utforska hela landet.˝
002:004 Men kvinnan tog de b†da m„nnen och dolde dem; sedan svarade hon:
	˝Ja, m„nnen kommo till mig, men jag visste icke varifr†n de
	voro;
002:005 och n„r porten skulle st„ngas, sedan det hade blivit m”rkt,
	gingo m„nnen ut, och jag vet icke vart de togo v„gen; skynden
	eder att s„tta efter dem, s† f†n I nog fatt i dem.˝
002:006 Men hon hade f”rt dem upp p† taket och g”mt dem under
	linstj„lkar, som hon hade d„r, utbredda p† taket.
002:007 S† satte nu m„nnen efter dem †t Jordan till, bort emot
	vadst„llena; och man st„ngde stadsporten s† snart f”rf”ljarna
	hade begivit sig †stad.
002:008 Men innan de fr„mmande m„nnen hade lagt sig, steg hon upp till
	dem p† taket
002:009 och sade till dem: ˝Jag vet att HERREN har givit eder detta
	land, och att f”rskr„ckelse f”r eder har fallit ”ver oss, ja,
	att alla landets inbyggare „ro i †ngest f”r eder.
002:010 Ty vi hava h”rt huru HERREN l„t vattnet i R”da havet torka ut
	framf”r eder, n„r I drogen ut ur Egypten, och vad I haven gjort
	med amor‚ernas konungar, de tv† p† andra sidan Jordan, Sihon och
	Og, huru I g†ven dem till spillo.
002:011 D† vi h”rde detta, blevo v†ra hj„rtan f”rf„rade, och numera har
	ingen mod att st† eder emot; ty HERREN, eder Gud, „r Gud, uppe i
	himmelen och nere p† jorden.
002:012 S† loven mig nu med ed vid HERREN, att eftersom jag har gjort
	barmh„rtighet med min faders hus och giva mig ett s„kert tecken
	d„rp†,
002:013 och l†ta min fader och min moder, mina br”der och mina systrar
	leva, s† ock alla som tillh”ra dem, och r„dda oss fr†n d”den.˝
002:014 M„nnen sade till henne: ˝Med v†rt eget liv svara vi f”r edert,
	s†framt I icke f”rr†den v†rt f”rehavande; n„r HERREN giver oss
	landet, skola vi bevisa dig barmh„rtighet och trofasthet.˝
002:015 D† sl„ppte hon ned dem genom f”nstret med ett t†g; ty hennes hus
	l†g invid stadsmuren, s† att hon bodde invid sj„lva muren.
002:016 Och hon sade till dem: ˝G†n upp i bergsbygden, s† att edra
	f”rf”ljare icke tr„ffa p† eder; och h†llen eder g”mda d„r i tre
	dagar, till dess edra f”rf”ljare hava kommit tillbaka, s† kunnen
	I sedan forts„tta eder f„rd.˝
002:017 Och m„nnen sade till henne: ˝Vi vilja likv„l vara fria ifr†n den
	ed som du nu har tagit av oss,
002:018 om du, n„r vi komma in i landet, underl†ter att binda detta r”da
	sn”re i det f”nster genom vilket du har sl„ppt ned oss, och
	likaledes om du icke har din fader och din moder och dina
	br”der, alla av din faders hus, samlade hemma hos dig.
002:019 Dock, om n†gon g†r †stad, utom d”rrarna till ditt hus, s† komme
	hans blod ”ver hans huvud, och vi „ro utan skuld; om d„remot
	n†gons hand kommer vid en av dem som „ro inne i ditt hus, s† m†
	dennes blod komma ”ver v†rt huvud.
002:020 Och om du f”rr†der v†rt f”rehavande, s† „ro vi likaledes fria
	ifr†n den ed som du har tagit av oss.˝
002:021 Hon svarade: ˝Vare det s†som I haven sagt.˝  Och s† l„t hon dem
	g†, och de drogo †stad.  Men hon band det r”da sn”ret i f”nstret.
002:022 S† drogo de nu †stad och kommo upp i bergsbygden och stannade
	d„r i tre dagar, till dess att deras f”rf”ljare hade v„nt
	tillbaka; ty dessa hade s”kt efter dem ”verallt p† v„garna, men
	hade icke funnit dem.
002:023 Sedan v„nde de b†da m„nnen tillbaka och kommo ned fr†n
	bergsbygden och gingo ”ver floden och kommo s† till Josua, Nuns
	son; och de f”rt„ljde f”r honom allt vad som hade vederfarits
	dem.
002:024 Och de sade till Josua: ˝HERREN har givit hela landet i v†r
	hand; alla landets inbyggare „ro i †ngest f”r oss.˝
003:001 Bittida f”ljande morgon br”t Josua med alla Israels barn upp
	fr†n Sittim och kom till Jordan; d„r stannade de om natten,
	innan de gingo ”ver.
003:002 Men efter tre dagar gingo tillsyningsm„nnen genom l„gret
003:003 och bj”do folket och sade: ˝S† snart I f†n se HERRENS, eder
	Guds, f”rbundsark, och att de levitiska pr„sterna b„ra den,
	skolen ock I bryta upp fr†n eder plats och f”lja efter den
003:004 -- l†ten dock mellan den och eder vara ett avst†nd av vid pass
	tv† tusen alnar; n„rmare m†n I icke komma den -- p† det att I
	m†n kunna veta vilken v„g I skolen g†, ty I haven icke f”rut
	dragit den v„gen fram.˝
003:005 Och Josua sade till folket: ˝Helgen eder, ty i morgon skall
	HERREN g”ra under bland eder.˝
003:006 D„refter sade Josua till pr„sterna: ˝Tagen f”rbundsarken och
	dragen †stad framf”r folket.˝  D† togo de f”rbundsarken och gingo
	framf”r folket.
003:007 Och HERREN sade till Josua: ˝I dag skall jag begynna att g”ra
	dig stor i hela Israels ”gon, p† det att de m† f”rnimma, att
	s†som jag har varit med Mose, s† vill jag ock vara med dig.
003:008 Bjud du nu pr„sterna som b„ra f”rbundsarken och s„g: 'S† snart I
	kommen till den yttersta randen av Jordans vatten, skolen I
	stanna d„r, vid Jordan.'˝
003:009 D† sade Josua till Israels barn: ˝Tr„den fram hit och h”ren
	HERRENS, eder Guds, ord.˝
003:010 Och Josua sade: ˝H„rav skolen I f”rnimma att en levande Gud „r
	mitt ibland eder, och att han f”rvisso vill f”rdriva f”r eder
	kanan‚erna, hetiterna, hiv‚erna, periss‚erna, girgas‚erna,
	amor‚erna och jebus‚erna:
003:011 f”rbundsarken, hela jordens Herres f”rbundsark, drager nu
	framf”r eder ”ver Jordan.
003:012 V„ljen allts† ut tolv m„n ur Israels stammar, en man f”r var
	stam.
003:013 S† snart d† pr„sterna som b„ra HERRENS, hela jordens Herres, ark
	st† stilla med sina f”tter i Jordans vatten, det vatten som
	kommer uppifr†n, bliva avskuret i sitt lopp, och det skall st†
	s†som en samlad h”g.˝
003:014 Folket br”t d† upp fr†n sina t„lt f”r att g† ”ver Jordan, och
	pr„sterna som buro f”rbundsarken gingo framf”r folket.
003:015 N„r nu de som buro arken kommo till Jordan, s† att pr„sterna,
	som buro arken, med sina f”tter vidr”rde yttersta randen av
	vattnet i Jordan, vilken under hela sk”rdetiden „r full ”ver
	alla sina br„ddar,
003:016 d† stannade det vatten som kom uppifr†n, och blev st†ende s†som
	en samlad h”g l†ngt borta, uppe vid Adam, staden som ligger
	bredvid Saretan; och det vatten som fl”t ned mot Hedmarkshavet,
	Salthavet, blev s†lunda helt och h†llet avskuret.  Och folket
	gick ”ver mitt emot Jeriko.
003:017 Men pr„sterna som buro HERRENS f”rbundsark stodo or”rliga p†
	torr mark mitt i Jordan; och hela Israel gick ”ver p† torr mark,
	till dess att allt folket helt och h†llet hade kommit ”ver
	Jordan.
004:001 D† nu allt folket helt och h†llet hade kommit ”ver Jordan, sade
	HERREN till Josua:
004:002 ˝V„ljen ut bland folket tolv m„n, en man ur var stam,
004:003 och bjuden dem och s„gen: 'Tagen h„r ur Jordan, fr†n den plats
	d„r pr„sterna stodo med sina f”tter, tolv stenar, och lyften upp
	dem och f”ren dem ”ver med eder, och l„ggen ned dem p† det
	st„lle, d„r I skolen l„gra eder i natt.'˝
004:004 D† kallade Josua till sig de tolv m„n som han hade utsett bland
	Israels barn, en man ur var stam.
004:005 Och Josua sade till dem: ˝Dragen †stad framf”r HERRENS, eder
	Guds, ark, och g†n ut mitt i Jordan; och var och en av eder m†
	d„r lyfta upp en sten p† axeln, efter antalet av Israels barns
	stammar.
004:006 Detta skall n„mligen bliva ett minnesm„rke bland eder.  N„r d†
	edra barn i framtiden fr†ga: 'Vad betyda dessa stenar?',
004:007 skolen I svara dem s†: 'De betyda att Jordans vatten h„r blev
	avskuret i sitt lopp, framf”r HERRENS f”rbundsark; ja, n„r den
	gick ”ver Jordan, blev Jordans vatten avskuret i sitt lopp.
	D„rf”r skola dessa stenar vara ett †minnelsem„rke f”r Israels
	barn till ev„rdlig tid.'˝
004:008 D† gjorde Israels barn s†som Josua bj”d dem; de togo upp tolv
	stenar ur Jordan, s†som HERREN hade tillsagt Josua, efter
	antalet av Israels barns stammar; och de f”rde dem ”ver med sig
	till l„gerst„llet och lade ned dem d„r.
004:009 Tillika reste Josua tolv stenar mitt i Jordan, p† samma plats
	d„r pr„sterna som buro f”rbundsarken hade st†tt med sina f”tter;
	och de finnas kvar d„r „nnu i dag.
004:010 Och pr„sterna som buro arken blevo st†ende mitt i Jordan, till
	dess att allt det var fullgjort, som HERREN hade bjudit Josua
	att tills„ga folket, alldeles i enlighet med vad Mose f”rut hade
	bjudit Josua; och folket gick ”ver med hast.
004:011 Men n„r allt folket helt och h†llet hade kommit ”ver, gick ock
	HERRENS ark ”ver, j„mte pr„sterna, och tog plats framf”r folket.
004:012 Och Rubens barn och Gads barn och ena h„lften av Manasse stam
	drogo v„pnade †stad i spetsen f”r Israels barn, s†som Mose hade
	tillsagt dem.
004:013 Det var vid pass fyrtio tusen m„n som s† drogo †stad, v„pnade
	till strid, f”r att k„mpa inf”r HERREN p† Jerikos hedmarker.
004:014 P† den dagen gjorde HERREN Josua stor i hela Israels ”gon, och
	de fruktade honom, s†som de fruktat Mose, s† l„nge denne levde.
004:015 Och HERREN sade till Josua:
004:016 ˝Bjud pr„sterna som b„ra vittnesb”rdets ark att stiga upp ur
	Jordan.˝
004:017 Och Josua bj”d pr„sterna och sade: ˝Stigen upp ur Jordan.˝
004:018 N„r d† pr„sterna som buro HERRENS f”rbundsark stego upp ur
	Jordan, hade deras f”tter knappt hunnit upp p† torra landet,
	f”rr„n Jordans vatten v„nde tillbaka till sin plats och n†dde,
	s†som f”rut, upp ”ver alla sina br„ddar.
004:019 Det var p† tionde dagen i f”rsta m†naden som folket steg upp ur
	Jordan; och de l„grade sig i Gilgal, p† gr„nsen av ”stra
	Jerikoomr†det.
004:020 Och de tolv stenarna som de hade tagit ur Jordan reste Josua i
	Gilgal.
004:021 Och han sade till Israels barn: ˝N„r nu edra barn i framtiden
	fr†ga sina f„der: 'Vad betyda dessa stenar?',
004:022 d† skolen I g”ra det kunnigt f”r edra barn och s„ga: 'Israel
	gick p† torr mark ”ver denna Jordan,
004:023 i det att HERREN, eder Gud, l„t vattnet i Jordan torka ut
	framf”r eder, till dess I haden g†tt ”ver den, likasom HERREN,
	eder Gud, gjorde med R”da havet, som han l„t torka ut framf”r
	oss, till dess vi hade g†tt ”ver det;
004:024 p† det att alla folk p† jorden m† f”rnimma huru stark HERRENS
	hand „r, s† att I frukten HERREN, eder Gud, alltid.'˝
005:001 D† nu alla amor‚ernas konungar p† andra sidan Jordan, p† v„stra
	sidan, och alla kanan‚ernas konungar vid havet h”rde huru HERREN
	hade l†tit vattnet i Jordan torka ut framf”r Israels barn, medan
	vi gingo ”ver den, blevo deras hj„rtan f”rf„rade, och de hade
	icke l„ngre mod att st† emot Israels barn.
005:002 Vid den tiden sade HERREN till Josua: ˝G”r dig stenknivar och
	omsk„r †ter Israels barn, f”r andra g†ngen.˝
005:003 D† gjorde Josua sig stenknivar och omskar Israels barn vid
	F”rhudsh”jden.
005:004 Och orsaken varf”r Josua omskar dem var denna: allt det folk av
	mank”n, som hade dragit ut ur Egypten, alla stridbara m„n, hade
	d”tt i ”knen under v„gen, efter utt†get ur Egypten.
005:005 Ty v„l hade bland folket alla de som voro med under utt†get
	blivit omskurna, men de bland folket, som voro f”dda i ”knen
	under v„gen, efter utt†get ur Egypten, de voro alla oomskurna.
005:006 Ty Israels barn vandrade i ”knen i fyrtio †r, under vilken tid
	alla stridbara m„n i folket, som hade dragit ut ur Egypten,
	f”rgingos, eftersom de icke h”rde HERRENS r”st, varf”r ock
	HERREN svor att han icke skulle l†ta dem se det land som han med
	ed hade lovat deras f„der att giva oss, ett land som flyter av
	mj”lk och honung.
005:007 Men deras barn, som han hade l†tit uppst† i deras st„lle, dem
	omskar nu Josua, ty de hade f”rhud, eftersom de icke hade blivit
	omskurna under v„gen.
005:008 Och n„r allt folket hade blivit omskuret, stannade de kvar d„r
	de voro i l„gret, till dess de hade blivit l„kta.
005:009 Och HERREN sade till Josua: ˝I dag har jag avv„ltrat fr†n
	eder Egyptens sm„lek.˝  Och detta st„lle fick namnet Gilgal,
	s†som det heter „nnu i dag.
005:010 Medan nu Israels barn voro l„grade i Gilgal, h”llo de p†skh”gtid
	den fjortonde dagen i m†naden, om aftonen, p† Jerikos hedmarker.
005:011 Och dagen efter p†skh”gtiden †to de osyrat br”d och rostade ax
	av landets s„d, just p† den dagen.
005:012 Och mannat upph”rde dagen d„refter, d† de nu †to av landets s„d,
	och Israels barn fingo icke manna mer, utan de †to det †ret av
	landet Kanaans avkastning.
005:013 Och medan Josua var vid Jeriko, h„nde sig att han, i det han
	lyfte upp sina ”gon, fick se en man st† d„r framf”r sig med ett
	draget sv„rd i sin hand.  D† gick Josua fram till honom och
	fr†gade honom: ˝Tillh”r du oss eller v†ra ov„nner?˝
005:014 Han svarade: ˝Nej, jag „r h”vitsman ”ver HERRENS h„r, och jag
	har just nu kommit hit.˝  D† f”ll Josua ned till jorden p† sitt
	ansikte och bugade sig; sedan sade han till honom: ˝Vad har min
	herre att s„ga till sin tj„nare?˝
005:015 H”vitsmannen ”ver HERRENS h„r sade d† till Josua: ˝Drag dina
	skor av dina f”tter, ty platsen d„r du st†r „r helig.˝  Och Josua
	gjorde s†.

006:001 Och Jeriko hade sina portar st„ngda, det h”ll sig tillst„ngt f”r
	Israels barn; ingen gick ut eller in.
006:002 Men HERREN sade till Josua: ˝Se, jag har givit Jeriko med dess
	konung, med dess tappra stridsm„n, i din hand.
006:003 T†gen nu omkring staden, s† m†nga stridbara m„n I „ren, runt
	omkring staden en g†ng; s† skall du g”ra i sex dagar.
006:004 Och sju pr„ster skola b„ra de sju jubelbasunerna framf”r arken;
	men p† sjunde dagen skolen I t†ga omkring staden sju g†nger; och
	pr„sterna skola st”ta i basunerna.
006:005 Och n„r det bl†ses i jubelhornet med utdragen ton, och I h”ren
	basunljudet, skall allt folket upph„va ett stort h„rskri; d†
	skola stadsmurarna falla p† st„llet, och folket skall draga in
	”ver dem, var och en r„tt fram.˝
006:006 D† kallade Josua, Nuns son, till sig pr„sterna och sade till
	dem: ˝Tagen f”rbundsarken, och sju pr„ster skola b„ra sju
	jubelbasuner framf”r HERRENS ark.˝
006:007 Och till folket blev sagt: ˝Dragen ut och t†gen omkring staden;
	och den v„pnade skaran skall draga framf”r HERRENS ark.˝
006:008 D† nu Josua hade sagt detta till folket, drogo de sju pr„ster
	som buro jubelbasunerna framf”r HERREN †stad och st”tte i
	basunerna; och HERRENS f”rbundsark f”ljde efter dem.
006:009 Och den v„pnade skaran gick framf”r pr„sterna som st”tte i
	basunerna, och den ”vriga hopen slutade t†get och f”ljde efter
	arken, under det att man alltj„mt st”tte i basunerna.
006:010 Men Josua hade bjudit folket och sagt: ˝I skolen icke upph„va
	n†got h„rskri eller l†ta h”ra eder r”st eller ens l†ta n†got ord
	utg† av eder mun, f”rr„n den dag d† jag s„ger till eder: 'H„ven
	upp ett h„rskri'; d† skolen I upph„va ett h„rskri.˝
006:011 Och n„r han s† hade l†tit b„ra HERRENS ark omkring staden, runt
	omkring den en g†ng, gingo de in i l„gret och stannade i l„gret
	”ver natten.
006:012 Och f”ljande morgon stod Josua bittida upp, och pr„sterna togo
	HERRENS ark.
006:013 Och de sju pr„ster som buro de sju jubelbasunerna framf”r
	HERRENS ark gingo alltj„mt och st”tte i basunerna; och den
	v„pnade skaran gick framf”r dem, och den ”vriga hopen slutade
	t†get och f”ljde efter HERRENS ark, under det att man alltj„mt
	st”tte i basunerna.
006:014 De t†gade ocks† nu p† andra dagen en g†ng omkring staden och
	†terv„nde sedan till l„gret; s† gjorde de i sex dagar.
006:015 Men p† sjunde dagen stodo de bittida upp vid morgonrodnadens
	uppg†ng och t†gade d† sju g†nger omkring staden p† samma s„tt;
	endast denna dag t†gade de sju g†nger omkring staden.
006:016 Och n„r pr„sterna sjunde g†ngen st”tte i basunerna, sade Josua
	till folket: ˝H„ven upp ett h„rskri, ty HERREN har givit eder
	staden.
006:017 Men staden med allt vad d„ri „r skall givas till spillo †t
	HERREN; allenast sk”kan Rahab skall f† leva, j„mte alla som „ro
	inne i hennes hus, d„rf”r att hon g”mde de utskickade som vi
	hade s„nt †stad.
006:018 Men tagen eder v„l till vara f”r det tillspillogivna, s† att I
	icke, sedan I haven givit det till spillo, „nd† tagen n†got av
	det tillspillogivna och d„rigenom kommen Israels l„ger att
	hemfalla †t tillspillogivning, och s† dragen olycka ”ver det.
006:019 Allt silver och guld och allt som „r av koppar eller j„rn skall
	vara helgat †t HERREN och ing† till HERRENS skatt.˝
006:020 D† hov folket upp ett h„rskri, och man st”tte i basunerna.  Ja,
	n„r folket h”rde basunljudet, hov det upp ett stort h„rskri; d†
	f”llo murarna p† st„llet, och folket drog ”ver dem in i staden,
	var och en r„tt fram; s† intogo de staden.
006:021 Och de g†vo till spillo allt vad som fanns i staden, b†de m„n
	och kvinnor, b†de unga och gamla, s† ock oxar, f†r och †snor,
	och slogo dem med sv„rdsegg.
006:022 Men till de b†da m„n som hade bespejat landet sade Josua: ˝G†n
	in i sk”kans hus och f”ren kvinnan, j„mte alla som tillh”ra
	henne, ut d„rifr†n, s†som I med ed haven lovat henne.˝
006:023 D† gingo de unga m„n som hade varit d„r s†som spejare ditin och
	f”rde ut Rahab, j„mte hennes fader och moder och hennes br”der
	och alla som tillh”rde henne; hela hennes sl„kt f”rde de ut.  Och
	de sl„ppte dem utanf”r Israels l„ger.
006:024 Men staden med allt vad som fanns d„ri br„nde de upp i eld;
	allenast silvret och guldet och det som var av koppar eller j„rn
	lade de till skatten i HERRENS hus.
006:025 Men sk”kan Rahab och hennes faders hus och alla som tillh”rde
	henne l„t Josua leva, och hon fick bo bland Israels folk, intill
	denna dag; detta d„rf”r att hon g”mde de utskickade som Josua
	hade s„nt †stad f”r att bespeja Jeriko.
006:026 P† den tiden l„t Josua folket sv„rja denna ed: ˝F”rbannad vare
	inf”r HERREN den man som tager sig f”re att †ter bygga upp denna
	stad, Jeriko.  N„r han l„gger dess grund, m† detta kosta honom
	hans „ldste son, och n„r han s„tter upp dess portar, m† detta
	kosta honom hans yngste son.˝
006:027 Och HERREN var med Josua, s† att ryktet om honom gick ut ”ver
	hela landet.
007:001 Men Israels barn f”rgrepo sig trol”st p† det tillspillogivna; ty
	Akan, son till Karmi, son till Sabdi, son till Sera, av Juda
	stam, tog n†got av det tillspillogivna.  D† uppt„ndes HERRENS
	vrede mot Israels barn.
007:002 Och Josua s„nde fr†n Jeriko n†gra m„n †stad till Ai, som ligger
	vid Bet-Aven, ”ster om Betel, och sade till dem: ˝Dragen ditupp
	och bespejen landet.˝  S† drogo d† m„nnen upp och bespejade Ai.
007:003 Och n„r de kommo tillbaka till Josua, sade de till honom: ˝Allt
	folket beh”ver icke draga ditupp; om vid pass tv† eller tre
	tusen man draga upp, skola de nog intaga Ai.  Du beh”ver icke
	l†ta allt folket g”ra sig m”dan att t†ga dit, ty dess inv†nare
	„ro f†.˝
007:004 Allts† fingo vid pass tre tusen man av folket draga ditupp; men
	dessa m†ste fly f”r ajiterna.
007:005 Och sedan ajiterna hade slagit vid pass trettiosex man av dem,
	f”rf”ljde de de ”vriga utanf”r stadsporten „nda till Sebarim och
	slogo dem p† sluttningen d„r.  D† blev folkets hj„rta f”rf„rat,
	det blev s†som vatten.
007:006 Och Josua med de „ldste i Israel rev s”nder sina kl„der, och
	f”ll ned p† sitt ansikte till jorden framf”r HERRENS ark och l†g
	d„r „nda till aftonen, och de str”dde stoft p† sina huvuden.
007:007 Och Josua sade: ˝Ack, Herre, HERRE, varf”r har du d† f”rt detta
	folk ”ver Jordan, om du vill giva i amor‚ernas hand och s†
	f”rg”ra oss?  O att vi hade beslutit oss f”r att stanna p† andra
	sidan Jordan!
007:008 Ack Herre, vad skall jag nu s„ga, sedan Israel har tagit till
	flykten f”r sina fiender?
007:009 N„r kanan‚erna och landets alla ”vriga inbyggare f† h”ra detta,
	skola de omringa oss och utrota till och med v†rt namn fr†n
	jorden.  Vad vill du d† g”ra f”r ditt stora namns „ra?˝
007:010 Men HERREN svarade Josua: ˝St† upp.  Varf”r ligger du s† p† ditt
	ansikte?
007:011 Israel har syndat, de hava ”vertr„tt det f”rbund som jag
	stadgade f”r dem; de hava tagit av det tillspillogivna, de hava
	stulit, de hava ljugit, de hava g”mt det bland sitt eget gods.
007:012 D„rf”r kunna Israels barn icke st† emot sina fiender, utan de
	m†ste taga till flykten f”r sina fiender, ty de „ro nu sj„lva
	hemfallna †t tillspillogivning.  Jag vill icke mer vara med eder,
	om I icke alldeles skaffen bort ifr†n eder det tillspillogivna.
007:013 St† nu upp och helga folket och s„g: Helgen eder till i morgon.
	Ty s† s„ger HERREN, Israels Gud: N†got tillspillogivet finnes
	hos dig, Israel; du skall icke kunna st† emot dina fiender,
	f”rr„n I skiljen det tillspillogivna fr†n eder.
007:014 I morgon skolen I tr„da fram, den ena stammen efter den andra; i
	den stam som HERREN d† l†ter tr„ffas av lotten skall den ena
	sl„kten efter den andra tr„da fram; och i den sl„kt som HERREN
	l†ter tr„ffas av lotten skall den ena familjen efter den andra
	tr„da fram; och i den familj som HERREN l†ter tr„ffas av lotten
	skall den ena mannen efter den andra tr„da fram.
007:015 Och den som d† tr„ffas av lotten s†som skyldig till f”rgripelse
	p† det tillspillogivna, han skall br„nnas upp i eld med allt vad
	han har, d„rf”r att han ”vertr„dde HERRENS f”rbund och gjorde
	vad som var en galenskap i Israel.˝
007:016 S† l„t nu Josua bittida f”ljande morgon Israel tr„da fram, den
	ena stammen efter den andra; d† tr„ffades Juda stam av lotten.
007:017 N„r han d† l„t Juda sl„kter tr„da fram, tr„ffade lotten
	seraiternas sl„kt; och n„r han l„t seraiternas sl„kt tr„da fram,
	den ena mannen efter den andra, tr„ffades Sabdi av lotten.
007:018 N„r han d† l„t hans familj tr„da fram, den ena mannen efter den
	andra, tr„ffade lotten Akan, son till Karmi, son till Sabdi, son
	till Sera av Juda stam.
007:019 D† sade Josua till Akan: ˝Min son, giv „ra †t HERREN, Israels
	Gud, och bek„nn, honom till pris: s„g mig vad du gjort och d”lj
	intet f”r mig.˝
007:020 Akan svarade Josua och sade: ˝Det „r sant, jag har syndat mot
	HERREN, Israels Gud, ty s† har jag gjort:
007:021 jag s†g ibland bytet en dyrbar mantel fr†n Sinear och tv† hundra
	siklar silver och en guldplatta, femtio siklar i vikt, och till
	detta fick beg„relse och tog det; se, det „r g”mt i jorden, i
	mitten av mitt t„lt, och silvret underst.˝
007:022 D† s„nde Josua n†gra m„n dit f”r att se efter, och de skyndade
	till t„ltet; och de funno det g”mt d„r i hans t„lt, och silvret
	underst.
007:023 Och de togo det ur t„ltet och buro det till Josua och Israels
	barns menighet och lade det ned inf”r HERREN.
007:024 D† tog Josua och Israels menighet med honom Akan, Seras son, och
	silvret och manteln och guldplattan, och hans s”ner och d”ttrar,
	hans oxar, †snor och f†r, och hans t„lt, och allt ”vrigt som han
	hade, och f”rde alltsammans upp till Akors dal.
007:025 Och Josua sade: ˝Varf”r drog du olycka ”ver oss?  Nu skall ock
	HERREN i dag l†ta olycka komma ”ver dig.˝  Och Israels
	menighet stenade honom; de br„nde upp dem i eld och kastade
	stenar p† dem.
007:026 Och de uppkastade ”ver honom ett stort stenr”se, som finnes kvar
	„nnu i dag; och s† v„nde sig HERREN ifr†n sin vredes gl”d.  D„rav
	fick det st„llet namnet Akors dal, s†som det heter „nnu i dag.

008:001 Och HERREN sade till Josua: ˝Frukta icke och var icke f”rf„rad;
	tag med dig allt krigsfolket och st† upp och drag †stad mot Ai.
	Se, i din hand har jag givit konungen i Ai med hans folk, hans
	stad och hans land.
008:002 Och du skall g”ra med Ai och dess konung p† samma s„tt som du
	gjorde med Jeriko och dess konung; dock m†n I beh†lla rovet
	d„rifr†n och boskapen, s†som edert byte.  L„gg nu ett bakh†ll mot
	staden, p† andra sidan d„rom.˝
008:003 D† br”t Josua upp med allt krigsfolket f”r att draga †stad mot
	Ai.  Och Josua utvalde trettio tusen man, de tappraste
	stridsm„nnen, och s„nde dem ut om natten.
008:004 Och han bj”d dem och sade: ˝Given akt: I skolen l„gga eder i
	bakh†ll mot staden, p† andra sidan d„rom, men l„ggen eder icke
	alltf”r l†ngt ifr†n staden; och h†llen eder alla redo.
008:005 Sj„lv skall jag, med allt det folk som „r kvar hos mig, rycka
	fram mot staden.  N„r de d† draga ut mot oss s†som f”rra g†ngen,
	vilja vi fly f”r dem.
008:006 D† skola de draga efter oss, till dess vi hava lockat dem l†ngt
	bort ifr†n staden; ty de skola t„nka: 'De flyr f”r oss, nu s†som
	f”rra g†ngen.'
008:007 Men under det att vi fly f”r dem, skolen I bryta fram ifr†n
	bakh†llet och intaga staden, ty HERREN, eder Gud, har givit den
	i eder hand.
008:008 Och s† snart I haven f†tt staden i edert v†ld, skolen I t„nda
	eld p† den; efter HERRENS ord skolen I s† g”ra.  Given akt p† vad
	jag nu har bjudit eder.˝
008:009 S† s„nde Josua dem †stad, och de gingo och lade sig i bakh†ll
	mellan Betel och Ai, v„ster om Ai.  Men Josua stannade ”ver
	natten bland folket.
008:010 Och bittida f”ljande morgon m”nstrade Josua folket och drog s†,
	med de „ldste i Israel i spetsen f”r folket, upp till Ai.
008:011 Och allt det krigsfolk som var kvar hos honom drog med ditupp
	och ryckte allt n„rmare, till dess de kommo mitt emot staden;
	d„r l„grade de sig norr om Ai, med dalen mellan sig och Ai.
008:012 Men han tog vid pass fem tusen man och lade dem i bakh†ll mellan
	Betel och Ai, v„ster om staden.
008:013 Och sedan folket hade blivit uppst„llt, s†v„l hela l„gret, norr
	om staden, gick Josua den natten fram till mitten av dalen.
008:014 N„r konungen i Ai s†g detta, skyndade sig m„nnen i staden, han
	sj„lv med allt sitt folk, och drogo bittida om morgonen ut till
	strid mot Israel, bort till den utsedda platsen, framf”r
	hedmarken; han sj„lv visste n„mligen icke att ett bakh†ll var
	lagt mot honom p† andra sidan om staden.
008:015 Och Josua och hela Israel l„to sl† sig av dem och flydde †t
	”knen till.
008:016 D† uppb†dades allt folket i staden till att f”rf”lja dem; och
	under det att de f”rf”ljde Josua, blevo de lockade l†ngt bort
	ifr†n staden.
008:017 Icke en enda man blev kvar i Ai eller i Betel, utan alla drogo
	ut efter Israel och l„mnade staden ”ppen, i det att de f”rf”ljde
	Israel.

008:018 Och HERREN sade till Josua: ˝R„ck ut lansen, som du har i din
	hand, mot Ai, ty jag skall giva det i din hand.˝  D† r„ckte Josua
	ut lansen, som han hade i sin hand, mot staden.
008:019 Och de som l†go i bakh†ll br”to med hast upp fr†n sin plats och
	skyndade †stad, s† snart han r„ckte ut sin hand, och kommo in i
	staden och intogo den; och de t„nde strax eld p† staden.
008:020 N„r d† m„nnen fr†n Ai v„nde sig om, fingo de se r”ken fr†n
	staden stiga upp mot himmelen; och de hade ingen utv„g att fly,
	vare sig hit eller dit, d† nu det folk som flydde †t ”knen v„nde
	sig mot sina f”rf”ljare.
008:021 Ty n„r Josua och hela Israel s†go att de som l†go i bakh†ll hade
	intagit staden, och att r”ken steg upp fr†n staden, v„nde de om
	och angrepo ajiterna.
008:022 De andra drogo nu ocks† ut fr†n staden emot dem, s† att de kommo
	mitt emellan israeliterna och fingo dem p† b†da sidor om sig,
	och dessa nedgjorde dem d† och l„to ingen av dem slippa undan
	och r„dda sig.
008:023 Men konungen i Ai blev levande tagen till f†nga och f”rd till
	Josua.
008:024 Och n„r Israel hade dr„pt alla Ais inv†nare ute p† f„ltet, i
	”knen, dit de hade f”rf”ljt dem, och dessa allasammans s† hade
	fallit f”r sv„rdsegg och blivit nedgjorda, d† v„nde hela Israel
	tillbaka till Ai och slog med sv„rdsegg ocks† dem som voro d„r.
008:025 Och de som f”llo p† den dagen, m„n och kvinnor, utgjorde
	tillsammans tolv tusen personer, allt folket i Ai.
008:026 Ty Josua drog icke tillbaka sin hand, med vilken han hade r„ckt
	ut lansen, f”rr„n alla Ais inv†nare hade blivit givna till
	spillo.
008:027 Allenast boskapen och rovet fr†n denna stad togo israeliterna
	s†som sitt byte, efter den befallning som HERREN hade givit
	Josua.
008:028 Och Josua br„nde upp Ai och gjorde det till en grush”g f”r
	ev„rdlig tid, till en ”demark, s†som det „r „nnu i dag.
008:029 Och konungen i Ai l„t han h„nga upp p† en p†le, d„r han fick
	h„nga „nda till aftonen.  Men n„r solen gick ned, tog man p†
	Josuas befallning hans d”da kropp ned fr†n p†len och kastade den
	vid ing†ngen till stadsporten; och man uppkastade ”ver den ett
	stort stenr”se, som finnes kvar „nnu i dag.
008:030 D† byggde Josua †t HERREN, Israels Gud, ett altare p† berget
	Ebal,
008:031 s†som HERRENS tj„nare Mose hade bjudit Israels barn, och s†som
	det var f”reskrivet i Moses lagbok: ett altare av ohuggna
	stenar, vid vilka man icke hade kommit med n†got j„rn; och p†
	det offrade de br„nnoffer †t HERREN och slaktade tackoffer.
008:032 Och han l„t d„r p† stenarna s„tta en avskrift av Moses lag, den
	lag som Mose hade skrivit och f”relagt Israels barn.
008:033 Och Israels menighet, med dess „ldste och tillsyningsm„n och
	domare, stod p† b†da sidor om arken, s† att de hade framf”r sig
	de levitiska pr„sterna som buro HERRENS f”rbundsark, menigheten,
	fr„mlingar s†v„l som inf”dingar, den ena h„lften v„nd mot berget
	Gerissim och den andra h„lften mot berget Ebal, i enlighet med
	vad HERRENS tj„nare Mose hade bjudit, n„mligen att man f”rst
	skulle v„lsigna Israels folk.
008:034 D„refter l„ste han upp alla lagens ord, v„lsignelsen och
	f”rbannelsen, alldeles s†som det var skrivet i lagboken.
008:035 Icke ett ord av allt det som Mose hade bjudit underl„t Josua att
	uppl„sa inf”r Israels hela f”rsamling, med kvinnor och barn, och
	inf”r de fr„mlingar som f”ljde med dem.
009:001 D† nu alla de konungar som bodde p† andra sidan Jordan, i
	Bergsbygden, i L†glandet och i hela kustlandet vid Stora havet
	upp emot Libanon, h”rde vad som hade skett -- hetiterna,
	amor‚erna, kanan‚erna, periss‚erna, hiv‚erna och jebus‚erna --
009:002 sl”to de sig endr„ktigt tillhopa f”r att strida mot Josua och
	Israel.

009:003 Men n„r inv†narna i Gibeon h”rde vad Josua hade gjort med Jeriko
	och Ai,
009:004 togo ocks† de sin tillflykt till list: de gingo †stad och
	f”reg†vo sig vara s„ndebud; de lade utslitna packs„ckar p† sina
	†snor, s† ock utslitna, s”nderspruckna och hopflickade vinl„glar
	av skinn,
009:005 och togo utslitna, lappade skor p† sina f”tter och kl„dde sig i
	utslitna kl„der, varj„mte allt det br”d de togo med sig till
	reskost var torrt och s”ndersmulat.
009:006 S† gingo de till Josua i l„gret vid Gilgal och sade till honom
	och Israels m„n: ˝Vi hava kommit hit fr†n ett avl„gset land;
	sluten nu f”rbund med oss.˝
009:007 Men Israels m„n svarade hiv‚erna: ˝Kanh„nda bon I h„r mitt
	ibland oss; huru skulle vi d† kunna sluta f”rbund med eder?˝
009:008 D† sade de till Josua: ˝Vi vilja bliva dig underd†niga.˝  Josua
	fr†gade dem: ˝Vilka „ren I d†, och varifr†n kommen I?˝
009:009 De svarade honom: ˝Dina tj„nare hava kommit fr†n ett mycket
	avl„gset land f”r HERRENS, din Guds, namns skull; ty vi hava
	h”rt ryktet om honom och allt vad han har gjort i Egypten
009:010 och allt vad han har gjort med amor‚ernas konungar, de tv† p†
	andra sidan Jordan, Sihon, konungen i Hesbon, och Og, konungen i
	Basan, som bodde i Astarot.
009:011 D„rf”r sade v†ra „ldste och alla v†rt lands inbyggare till oss:
	'Tagen reskost med eder och g†n dem till m”tes och s„gen till
	dem: Vi vilja bliva eder underd†niga, sluten nu f”rbund med
	oss.'
009:012 Detta v†rt br”d var nybakat, n„r vi togo det med oss till
	reskost hemifr†n, den dag vi g†vo oss i v„g f”r att g† till
	eder; men se, nu „r det torrt och s”ndersmulat.
009:013 Dessa vinl„glar, som voro nya, n„r vi fyllde dem, se, de „ro nu
	s”nderspruckna.  Och dessa kl„der och skor som vi hava p† oss
	hava blivit utslitna under v†r mycket l†nga resa.˝
009:014 D† togo m„nnen av deras reskost, men r†dfr†gade icke HERRENS
	mun.
009:015 Och Josua tillf”rs„krade dem fred och sl”t ett f”rbund med dem,
	att de skulle f† leva; och menighetens h”vdingar g†vo dem sin
	ed.

009:016 Men n„r tre dagar voro f”rlidna, sedan de hade slutit f”rbund
	med dem, fingo de h”ra att de voro fr†n grannskapet, ja, att de
	bodde mitt ibland dem.
009:017 D† br”to Israels barn upp och kommo p† tredje dagen till deras
	st„der; och deras st„der voro: Gibeon, Kefira, Beerot och
	Kirjat-Jearim.
009:018 Likv„l angrepo Israels barn dem icke, eftersom menighetens
	h”vdingar hade givit dem sin ed vid HERREN, Israels Gud.  Men
	hela menigheten knorrade mot h”vdingarna.
009:019 D† sade alla h”vdingarna till menigheten: ˝Vi hava givit dem v†r
	ed vid HERREN, Israels Gud; d„rf”r kunna vi nu icke komma vid
	dem.
009:020 Detta „r vad vi vilja g”ra med dem, i det att vi l†ta dem leva,
	p† det att icke f”rt”rnelse m† komma ”ver oss, f”r edens skull
	som vi hava svurit dem.˝
009:021 Och h”vdingarna sade till dem att de skulle f† leva; men de
	m†ste bliva vedhuggare och vattenb„rare †t hela menigheten,
	s†som h”vdingarna hade sagt till dem.
009:022 Och Josua kallade dem till sig och talade till dem och sade:
	˝Varf”r haven I bedragit oss och sagt: 'Vi bo mycket l†ngt borta
	fr†n eder', fast„n I bon mitt ibland oss?
009:023 S† varen I d„rf”r nu f”rbannade; I skolen aldrig upph”ra att
	vara tr„lar, vedhuggare och vattenb„rare vid min Guds hus.˝
009:024 De svarade Josua och sade: ˝Det hade blivit ber„ttat f”r dina
	tj„nare huru HERREN, din Gud, hade tillsagt sin tj„nare Mose att
	han ville giva eder hela detta land och f”rg”ra alla landets
	inbyggare f”r eder; d„rf”r fruktade vi storligen f”r v†ra liv,
	n„r I kommen, och s† gjorde vi detta.
009:025 Och se, nu „ro vi i din hand.  Vad dig synes gott och r„tt att
	g”ra med oss, det m† du g”ra.˝
009:026 Och han gjorde s† med dem; han friade dem fr†n Israels barns
	hand, s† att de icke dr„pte dem;
009:027 men tillika best„mde Josua p† den dagen att de skulle bliva
	vedhuggare och vattenb„rare och vid HERRENS altare -- s†som de
	„ro „nnu i dag -- p† den plats som han skulle utv„lja.
010:001 D† nu Adoni-Sedek, konungen i Jerusalem, h”rde att Josua hade
	intagit Ai och givit det till spillo, och att han hade gjort med
	Ai och dess konung p† samma s„tt som han hade gjort med Jeriko
	och dess konung, och att inv†narna i Gibeon hade ing†tt fred med
	Israel och fingo bo mitt ibland dem,
010:002 fruktade han och hans folk storligen, ty Gibeon var en stor
	stad, s†som en av konungast„derna, ja, det var st”rre „n Ai, och
	dess m„n voro alla tappra.
010:003 Och Adoni-Sedek, konungen i Jerusalem, s„nde till Hoham,
	konungen i Hebron, till Piram, konungen i Jarmut, till Jafia,
	konungen i Lakis, och till Debir, konungen i Eglon, och l„t
	s„ga:
010:004 ˝Kommen hitupp till mig och hj„lpen mig, s† att vi kunna sl†
	gibeoniterna, ty de hava ing†tt fred med Josua och Israels
	barn.˝
010:005 S† f”rsamlade sig d† de fem amoreiska konungarna, konungen i
	Jerusalem, konungen i Hebron, konungen i Jarmut, konungen i
	Lakis, konungen i Eglon, och drogo ditupp med alla sina h„rar;
	och de bel„grade Gibeon och angrepo det.
010:006 Men gibeoniterna s„nde till Josua i l„gret vid Gilgal och l„to
	s„ga: ˝Drag icke din hand fr†n dina tj„nare, utan kom hitupp
	till oss med hast och unds„tt oss och hj„lp oss, ty konungarna
	”ver amor‚erna, som bo i bergsbygden, hava f”rsamlat sig mot
	oss.˝
010:007 D† drog Josua ditupp fr†n Gilgal med allt sitt krigsfolk och
	alla sina tappraste stridsm„n.
010:008 Och HERREN sade till Josua: ˝Frukta icke f”r dem, ty jag har
	givit dem i dina h„nder; ingen av dem skall kunna st† dig emot.˝
010:009 Och Josua kom pl”tsligt ”ver dem, ty han t†gade hela natten,
	sedan han hade brutit upp fr†n Gilgal.
010:010 Och HERREN s„nde en s†dan f”rvirring bland dem, n„r de fingo se
	israeliterna, att dessa tillfogade dem ett stort nederlag vid
	Gibeon; d„refter f”rf”ljde de dem p† v„gen upp till Bet-Horon
	och nedgjorde dem, och drevo dem „nda till Aseka och Mackeda.
010:011 Och n„r de s†, under sin flykt f”r Israel, hade kommit till den
	sluttning som g†r ned fr†n Bet-Horon, l„t HERREN stora stenar
	falla ”ver dem fr†n himmelen, hela v„gen „nda till Aseka, s† att
	de blevo d”dade; de som d”dades genom hagelstenarna voro till
	och med flera „n de som Israels barn dr„pte med sv„rd.

010:012 Och Josua talade till HERREN p† den dag d† HERREN gav amor‚erna
	i Israels barns v†ld; han sade inf”r Israel:
	  ˝Du sol, st† stilla i Gibeon,
	  du m†ne, i Ajalons dal!˝

010:013 D† stod solen stilla, och m†nen blev st†ende, till dess folket
	hade tagit h„mnd p† sina fiender.

	Detta finnes ju upptecknat i ˝Den redliges bok˝.  Solen blev
	st†ende mitt p† himmelen n„stan en hel dag och hastade icke att
	g† ned.
010:014 Aldrig har n†gon dag, varken f”rr eller senare, varit lik denna,
	i det att HERREN d† lydde en mans ord; ty HERREN stridde f”r
	Israel.

010:015 Och Josua med hela Israel v„nde tillbaka till l„gret vid Gilgal.

010:016 Men de fem konungarna flydde och g”mde sig i grottan vid
	Mackeda.
010:017 D† blev det inber„ttat f”r Josua: ˝Man har funnit de fem
	konungarna g”mda i grottan till Mackeda.˝
010:018 Josua sade: ˝V„ltren stora stenar framf”r ing†ngen till grottan,
	och s„tten dit folk f”r att bevaka den.
010:019 Men I andra, stannen icke, utan f”rf”ljen edra fiender, och
	nedg”ren dem som bliva efter; l†ten dem icke komma in i sina
	st„der, ty HERREN, eder Gud har givit dem i eder hand.˝

010:020 D† nu Josua och Israels barn hade tillfogat dem ett mycket stort
	nederlag och nedgjort dem -- varvid dock n†gra av dem lyckades
	r„dda sig och komma in i de bef„sta st„derna --
010:021 v„nde allt folket v„lbeh†llet tillbaka till Josua i l„gret vid
	Mackeda, ty ingen v†gade mer ens r”ra sin tunga mot n†gon av
	Israels barn.
010:022 D† sade Josua: ˝™ppnen grottan och f”ren de fem konungarna till
	mig, ut ur grottan.˝
010:023 De gjorde s† och f”rde de fem konungarna ut till honom ur
	grottan: konungen i Jerusalem, konungen i Hebron, konungen i
	Jarmut, konungen i Lakis, och konungen i Eglon.
010:024 N„r dessa konungar hade blivit f”rda ut till Josua, kallade
	Josua till sig alla Israels m„n och sade till anf”rarna f”r
	krigsfolket som hade dragit med honom: ˝Tr„den fram och s„tt
	edra f”tter p† dessa konungars halsar.˝  Och de tr„dde fram och
	satte sina f”tter p† deras halsar.
010:025 Sedan sade Josua till dem: ˝Frukten icke och varen icke
	f”rsagda, utan varen frimodiga och of”rf„rade, ty s† skall
	HERREN g”ra med alla sina fiender som I kommen i strid med.˝
010:026 D„refter l„t Josua sl† dem till d”ds och h„nga upp dem p† fem
	p†lar; och de fingo p† p†larna „nda till aftonen.
010:027 Men vid solnedg†ngen togos de p† Josuas befallning ned fr†n
	p†larna och kastades in i grottan d„r de hade varit g”mda; och
	framf”r ing†ngen till grottan lade man stora stenar, som ligga
	kvar d„r „nnu i denna dag.
010:028 Och Josua intog Mackeda p† den dagen och slog dess inv†nare och
	dess konung med sv„rdsegg; han gav det till spillo med alla dem
	som voro d„rinne och l„t ingen slippa undan.  Och han gjorde med
	konungen i Mackeda p† samma s„tt som han hade gjort med konungen
	i Jeriko.
010:029 D„refter drog Josua med hela Israel fr†n Mackeda till Libna och
	bel„grade Libna.
010:030 Och HERREN gav ocks† det och dess konung i Israels hand; och de
	slogo dess inv†nare med sv„rdsegg, alla dem som voro d„rinne,
	och l„to ingen d„rinne slippa undan.  Och han gjorde med dess
	konung p† samma s„tt som han hade gjort med konungen i Jeriko.
010:031 Sedan drog Josua med hela Israel fr†n Libna till Lakis och
	bel„grade och angrep det.
010:032 Och HERREN gav Lakis i Israels hand, s† att de intogo det p†
	andra dagen; och de slogo dess inv†nare med sv„rdsegg, alla dem
	som voro d„rinne -- alldeles s†som de hade gjort med Libna.
010:033 D† drog Horam, konungen i Geser, upp f”r att hj„lpa Lakis; men
	Josua slog honom och hans folk och l„t ingen av dem slippa
	undan.
010:034 Och fr†n Lakis drog Josua med hela Israel till Eglon, och de
	bel„grade och angrepo det.
010:035 Och de intogo det samma dag och slogo dess inv†nare med
	sv„rdsegg, och han gav p† den dagen till spillo alla dem som
	voro d„rinne -- alldeles s†som han hade gjort med Lakis.
010:036 Sedan drog Josua med hela Israel fr†n Eglon upp till Hebron och
	bel„grade det.
010:037 Och de intogo det och slogo dess inv†nare och dess konung med
	sv„rdsegg, s† ock alla dess lydst„der och alla dem som voro
	d„rinne, och han l„t ingen slippa undan -- alldeles s†som han
	hade gjort med Eglon.  Han gav det till spillo med alla dem som
	voro d„rinne.
010:038 D„refter v„nde Josua med hela Israel tillbaka till Debir och
	bel„grade det.
010:039 Och han underkuvade det med dess konung och alla dess lydst„der,
	och de slogo deras inv†nare med sv„rdsegg; de g†vo till spillo
	alla dem som voro d„rinne, och han l„t ingen slippa undan.  Han
	gjorde med Debir och dess konung p† samma s„tt som han hade
	gjort med Hebron, och s†som han hade gjort med Libna och dess
	konung.
010:040 S† intog Josua hela landet, Bergsbygden, Sydlandet, L†glandet
	och Bergssluttningarna, och slog alla konungar d„r och l„t ingen
	slippa undan; han gav till spillo allt vad andra hade, s†som
	HERREN, Israels Gud, hade bjudit.
010:041 Josua intog allt som fanns mellan Kades-Barnea och Gasa, s† ock
	hela landet Gosen „nda till Gibeon.
010:042 Alla dessa konungar och deras land underkuvade Josua p† en g†ng,
	ty HERREN, Israels Gud, stridde f”r Israel.
010:043 D„refter v„nde Josua med hela Israel tillbaka till l„gret vid
	Gilgal.
011:001 D† nu Jabin, konungen i Hasor, h”rde detta, s„nde han bud till
	Jobab, konungen i Madon, och till konungen i Simron och konungen
	i Aksaf
011:002 och till de konungar som bodde norrut, i Bergsbygden och p†
	Hedmarken, s”der om Kinarot, och i L†glandet, s† ock i
	Nafot-Dor, v„sterut,
011:003 vidare till kanan‚erna ”sterut och v„sterut och till amor‚erna,
	hetiterna, periss‚erna och jebus‚erna i Bergsbygden, s† och till
	hiv‚erna nedanf”r Hermon, i Mispalandet.
011:004 Dessa drogo nu ut med alla sina h„rar, en folkskara s† talrik
	som sanden p† havets strand, j„mte h„star och vagnar i stor
	myckenhet.
011:005 Alla dessa konungar rotade sig samman; och de kommo och l„grade
	sig tillhopa vid Meroms vatten, f”r att strida mot Israel.
011:006 Men HERREN sade till Josua: ˝Frukta icke f”r dem, ty i morgon
	vid denna tid vill jag sj„lv giva dem allasammans slagna i
	Israels v†ld.  P† deras h„star skall du avsk„ra fotsenorna, och
	deras vagnar skall du br„nna upp i eld.˝

011:007 Och Josua kom med allt sitt krigsfolk pl”tsligt ”ver dem vid
	Meroms vatten och anf”ll dem.
011:008 Och HERREN gav dem i Israels hand, och de slogo dem och
	f”rf”ljde dem „nda till Stora Sidon, till Misrefot-Maim och till
	Mispedalen, ”sterut; de slogo dem och l„to ingen slippa undan.
011:009 Och Josua gjorde med dem s†som HERREN hade befallt honom: p†
	deras h„star l„t han avsk„ra fotsenorna, och deras vagnar l„t
	han br„nna upp i eld.
011:010 D„refter, vid samma tid, v„nde Josua tillbaka och intog Hasor
	och slog dess konung med sv„rd; ty Hasor var fordom huvudstaden
	f”r alla dessa riken.
011:011 Alla de som voro d„rinne blevo slagna med sv„rdsegg och givna
	till spillo, s† att intet som anda hade l„mnades kvar; och
	sj„lva Hasor br„nde han upp i eld.
011:012 Likaledes underkuvade Josua alla de andra konungast„derna med
	alla deras konungar, och han slog deras inv†nare med sv„rdsegg
	och gav dem till spillo, s†som HERRENS tj„nare Mose hade bjudit.
011:013 Dock br„nde Israel icke upp n†gon av de st„der som l†go p†
	h”jder, utom Hasor allena, ty det uppbr„ndes av Josua.
011:014 Och allt rovet fr†n dessa st„der, s† ock boskapen, togo Israels
	barn s†som sitt byte; men alla m„nniskor i dem slogo de med
	sv„rdsegg, till dess att de hade f”rgjort dem; de l„to intet som
	anda hade bliva kvar.
011:015 S†som HERREN hade bjudit sin tj„nare Mose, s† hade Mose bjudit
	Josua, och s† gjorde Josua; han underl„t icke n†got av allt det
	som HERREN hade bjudit Mose.
011:016 S† intog Josua hela detta land: Bergsbygden, hela Sydlandet och
	hela landet Gosen, L†glandet och Hedmarken, s† ock Israels
	bergsbygd och dess l†gland,
011:017 landet fr†n Halakberget, som h”jer sig mot Seir, „nda till
	Baal-Gad i Libanonsdalen nedanf”r berget Hermon; och alla
	konungar d„r tog han till f†nga och slog dem till d”ds.
011:018 I l†ng tid f”rde Josua krig mot alla dessa konungar.
011:019 Om man undantager de hiv‚er som bodde i Gibeon, fanns ingen stad
	som ingick fred med Israels barn, utan dessa intogo dem alla med
	strid.
011:020 Ty fr†n HERREN kom det att de f”rstockade sina hj„rtan och
	m”tte Israel med krig, f”r att de skulle givas till spillo, och
	f”r att n†d icke skulle vederfaras dem; i st„llet skulle de
	f”rg”ras, s†som HERREN hade bjudit Mose.
011:021 Under denna tid drog Josua †stad och utrotade anakiterna i
	Bergsbygden, i Hebron, Debir och Anab, i hela Juda bergsbygd och
	i hela Israels bergsbygd; Josua gav dem med deras st„der till
	spillo.
011:022 I Israels barns land l„mnades inga anakiter kvar; allenast i
	Gasa, Gat och Asdod blevo n†gra kvar.
011:023 S† intog Josua hela landet, alldeles s†som HERREN hade lovat
	Mose; och Josua gav det till arvedel †t Israel, efter deras
	avdelningar och stammar.  Och landet hade nu ro fr†n krig.
012:001 Dessa voro de konungar i landet, som Israels barn slogo, och
	vilkas land de togo i besittning p† andra sidan Jordan, p† ”stra
	sidan, landet fr†n b„cken Arnon „nda till berget Hermon, s† ock
	hela Hedmarken p† ”stra sidan:
012:002 Sihon, amor‚ernas konung, som bodde i Hesbon och r†dde ”ver
	landet Aroer vid b„cken Arnons strand och fr†n dalens mitt, samt
	”ver ena h„lften av Gilead „nda till b„cken Jabbok, som „r
	Ammons barns gr„ns,
012:003 „vensom ”ver Hedmarken „nda upp till Kinarotsj”n, p† ”stra
	sidan, och „nda ned till Hedmarkshavet, Salthavet, p† ”stra
	sidan, †t Bet-Hajesimot till, och l„ngre s”derut till trakten
	nedanf”r Pisgas sluttningar.
012:004 Vidare intogo de Ogs omr†de, konungens i Basan, vilken var en av
	de sista rafa‚erna och bodde i Astarot och Edrei.
012:005 Han r†dde ”ver Hermons bergsbygd och ”ver Salka och hela Basan
	„nda till gesur‚ernas och maakat‚ernas omr†de, s† ock ”ver andra
	h„lften av Gilead, till Sihons omr†de, konungens i Hesbon.
012:006 HERRENS tj„nare Mose och Israels barn hade slagit dessa; och
	HERRENS tj„nare Mose hade givit landet till besittning †t
	rubeniterna, gaditerna och ena h„lften av Manasse stam.
012:007 Och f”ljande voro de konungar i landet, som Josua och Israels
	barn slogo p† andra sidan Jordan, p† v„stra sidan, fr†n Baal-Gad
	i Libanonsdalen „nda till Halakberget, som h”jer sig mot Seir.
	(Josua gav sedan landet till besittning †t Israels stammar,
	efter deras avdelningar,
012:008 s†v„l Bergsbygden, L†glandet, Hedmarken och Bergssluttningarna
	som ock ™knen och Sydlandet, hetiternas, amor‚ernas,
	kanan‚ernas, periss‚ernas, hiv‚ernas och jebus‚ernas land.)
012:009 De voro: konungen i Jeriko en, konungen i Ai, som ligger bredvid
	Betel, en,
012:010 konungen i Jerusalem en, konungen i Hebron en,
012:011 konungen i Jarmut en, konungen i Lakis en,
012:012 konungen i Eglon en, konungen i Geser en,
012:013 konungen i Debir en, konungen i Geder en,
012:014 konungen i Horma en, konungen i Arad en,
012:015 konungen i Libna en, konungen i Adullam en,
012:016 konungen i Mackeda en, konungen i Betel en,
012:017 konungen i Tappua en, konungen i Hefer en,
012:018 konungen i Afek en, konungen i Lassaron en,
012:019 konungen i Madon en, konungen i Hasor en,
012:020 konungen i Simron-Meron en, konungen i Aksaf en,
012:021 konungen i Taanak en, konungen i Megiddo en,
012:022 konungen i Kedes en, konungen i Jokneam vid Karmel en,
012:023 konungen ”ver Dor i Nafat-Dor en, konungen ”ver Goim vid Gilgal
	en,
012:024 konungen i Tirsa en -- tillsammans trettioen konungar.
013:001 D† nu Josua var gammal och kommen till h”g †lder, sade HERREN
	till honom: ˝Du „r gammal och kommen till h”g †lder, men „nnu
	†terst†r av landet en mycket stor del som skall intagas.
013:002 Detta „r n„mligen vad som †terst†r av landet: alla filist‚ernas
	kretsar och hela gesur‚ernas land.
013:003 Ty allt som finnes mellan Sihor, ”ster om Egypten, och Ekrons
	omr†de norrut r„knas till Kanan‚ernas land, n„mligen vad
	filist‚ernas fem h”vdingar innehava -- den i Gasa, den i Asdod,
	den i Askelon, den i Gat och den i Ekron -- s† ock av‚ernas
	omr†de,
013:004 hela kanan‚ernas land s”derut, vidare Meara, som tillh”r
	sidonierna, „nda till Afek, „nda till amor‚ernas omr†de.
013:005 och gebal‚ernas land samt hela Libanonstrakten ”sterut, fr†n
	Baal-Gad, nedanf”r berget Hermon, „nda dit d„r v„gen g†r till
	Hamat --
013:006 alla inbyggarna i bergsbygden, fr†n Libanon „nda till
	Misrefot-Maim, alla sidonier: dessa skall jag sj„lv f”rdriva f”r
	Israels barn.  Men f”rdela du genom lottkastning landet †t Israel
	till arvedel, s†som jag har bjudit dig.
013:007 Ja, redan nu m† du utskifta detta land till arvedel †t de nio
	stammarna och †t ena h„lften av Manasse stam.˝
013:008 J„mte Manasse hade ock rubeniterna och gaditerna f†tt sin
	arvedel, den som Mose gav dem p† andra sidan Jordan, p† ”stra
	sidan, just s†som HERRENS tj„nare Mose gav den †t dem:
013:009 landet fr†n Aroer, vid b„cken Arnons strand, och fr†n staden i
	dalens mitt, s† ock hela Medebasl„tten „nda till Dibon,
013:010 j„mte alla ”vriga st„der som hade tillh”rt Sihon, amor‚ernas
	konung, vilken regerade i Hesbon, „nda till Ammons barns omr†de,
013:011 vidare Gilead och gesur‚ernas och maakat‚ernas omr†de och hela
	Hermons bergsbygd och hela Basan „nda till Salka,
013:012 hela Ogs rike i Basan, hans som regerade i Astarot och Edrei,
	och som levde kvar s†som en av de sista rafa‚erna, sedan Mose
	hade slagit och f”rdrivit dem.
013:013 Dock f”rdrevo Israels barn icke gesur‚erna och maakat‚erna;
	d„rf”r bodde ock gesur‚er och maakat‚er kvar bland Israels folk,
	s†som de g”ra „nnu i dag.
013:014 (Men †t Levi stam gav han icke n†gon arvedel.  HERRENS, Israels
	Guds, eldsoffer „ro hans arvedel, s†som han har sagt honom.)
013:015 Mose gav allts† land †t Rubens barns stam, efter deras sl„kter.
013:016 De fingo omr†det fr†n Aroer, vid b„cken Arnons strand, och fr†n
	staden i dalens mitt, s† ock hela sl„tten vid Medeba,
013:017 Hesbon med alla dess lydst„der p† sl„tten, Dibon, Bamot-Baal,
	Bet-Baal-Meon,
013:018 Jahas, Kedemot, Mefaat,
013:019 Kirjataim, Sibma, Seret-Hassahar p† Dalberget,
013:020 Bet-Peor samt Pisgas sluttningar och Bet-Hajesimot,
013:021 alla st„derna p† sl„tten, hela Sihons rike, amor‚ernas konungs,
	hans som regerade i Hesbon, och som hade blivit slagen av Mose
	j„mte de midjanitiska h”vdingarna Evi, Rekem, Sur, Hur och Reba,
	Sihons lydfurstar, som bodde d„r i landet.
013:022 Bileam, Beors son, sp†mannen, dr„ptes ock av Israels barn med
	sv„rd, j„mte andra som d† blevo slagna av dem.
013:023 Och gr„nsen f”r Rubens barn var Jordan; den utgjorde gr„nsen.
	Detta „r Rubens barns arvedel, efter deras sl„kter, st„derna med
	sina byar.
013:024 Likaledes gav Mose land †t Gads stam, †t Gads barn, efter deras
	sl„kter.
013:025 De fingo till sitt omr†de Jaeser och alla st„der i Gilead och
	h„lften av Ammons barns land, „nda till det Aroer som ligger
	gent emot Rabba,
013:026 vidare landet fr†n Hesbon „nda till Ramat-Hammispe och Betonim,
	och fr†n Mahanaim „nda till Lidebirs omr†de,
013:027 samt i dalen: Bet-Haram, Bet-Nimra, Suckot och Safon, det ”vriga
	av Sihons rike, konungens i Hesbon, intill Jordan, som utgjorde
	gr„nsen, upp till „ndan av Kinneretsj”n, landet p† andra sidan
	Jordan, p† ”stra sidan.
013:028 Detta „r Gads barns arvedel, efter deras sl„kter, st„derna med
	sina byar.
013:029 Och Mose gav ocks† land †t ena h„lften av Manasse stam, s†
	att denna h„lft av Manasse barns stam fick land, efter sina
	sl„kter.
013:030 Deras omr†de utgjordes av landet fr†n Mahanaim, av hela Basan,
	hela Ogs rike, konungens i Basan, med alla Jairs byar i Basan,
	sextio st„der,
013:031 allts† ock av halva Gilead j„mte Astarot och Edrei, Ogs
	huvudst„der i Basan; detta gavs †t Makirs, Manasses sons, barn,
	n„mligen †t ena h„lften av Makirs barn, efter deras sl„kter.
013:032 Dessa voro de arvslotter som Mose utskiftade p† Moabs hedar, p†
	andra sidan Jordan mitt emot Jeriko, p† ”stra sidan.
013:033 Men †t Levi stam gav Mose icke n†gon arvedel.  HERREN, Israels
	Gud, „r deras arvedel, s†som han har sagt dem.
014:001 Och dessa „ro de arvslotter som Israels barn fingo i Kanaans
	land, de som pr„sten Eleasar och Josua, Nuns son, och
	huvudm„nnen f”r familjerna inom Israels barns stammar utskiftade
	†t dem,
014:002 n„mligen genom lottkastning om vars och ens arvedel, s†som
	HERREN hade bjudit genom Mose ang†ende de nio stammarna och den
	ena halva stammen.
014:003 Ty de tv† ”vriga stammarna och den andra halva stammen hade av
	Mose f†tt sin arvedel p† andra sidan Jordan, men leviterna hade
	han icke givit n†gon arvedel bland dem.
014:004 Ty Josefs barn utgjorde tv† stammar, Manasse och Efraim; och †t
	leviterna gav man icke n†gon s„rskild del av landet, utan
	allenast n†gra st„der att bo i, med tillh”rande utmarker f”r
	deras boskap och deras ”vriga egendom.
014:005 S†som HERREN hade bjudit Mose, s† gjorde Israels barn, n„r de
	utskiftade landet
014:006 Men Juda barn tr„dde fram inf”r Josua i Gilgal, och kenas‚en
	Kaleb, Jefunnes son, sade till honom: ˝Du vet sj„lv vad HERREN
	sade till gudsmannen Mose ang†ende mig och dig i Kades-Barnea.
014:007 Jag var fyrtio †r gammal, n„r HERRENS tj„nare Mose s„nde mig
	†stad fr†n Kades-Barnea f”r att bespeja landet, och jag avgav
	sedan min ber„ttelse d„rom inf”r honom efter b„sta f”rst†nd.
014:008 Mina br”der, som hade varit d„ruppe med mig, gjorde folkets
	hj„rtan f”rsagda, men jag efterf”ljde i allt HERREN, min Gud.
014:009 D† betygade Mose p† den dagen med ed och sade: 'Sannerligen, det
	land som din fot har betr„tt skall vara din och dina barns
	arvedel f”r ev„rdlig tid, d„rf”r att du i allt har efterf”ljt
	HERREN, min Gud.'
014:010 Och se, nu har HERREN l†tit mig leva, s†som han lovade, i
	ytterligare fyrtiofem †r, sedan HERREN talade s† till Mose -- de
	†r Israel vandrade i ”knen; se, jag „r nu †ttiofem †r gammal.
014:011 Žnnu i dag „r jag lika stark som jag var den dag d† Mose s„nde
	mig †stad, ja, s†dan min kraft d† var, s†dan „r den „nnu, vare
	sig det g„ller att strida eller att vara ledare och anf”rare.
014:012 S† giv mig nu denna bergsbygd om vilken HERREN talade p† den
	dagen.  Du h”rde ju sj„lv d† att anakiterna bo d„r, och att d„r
	finnas stora bef„sta st„der; m†h„nda „r HERREN med mig, s† att
	jag kan f”rdriva dem, s†som HERREN har lovat.˝
014:013 D† v„lsignade Josua Kaleb, Jefunnes son, och gav honom Hebron
	till arvedel.
014:014 Allts† fick d† kenas‚en Kaleb, Jefunnes son, Hebron till
	arvedel, s†som det „r „nnu i dag, d„rf”r att han i allt hade
	efterf”ljt HERREN, Israels Gud.
014:015 Men Hebron hette fordom Kirjat-Arba efter den st”rste mannen
	bland anakiterna.  Och landet hade nu ro fr†n krig.
015:001 Juda barns stam fick, efter sina sl„kter, sin lott s”derut
	intill Edoms gr„ns, intill ”knen Sin, l„ngst ned i s”der.
015:002 Och deras s”dra gr„ns begynte vid „ndan av Salthavet, vid dess
	sydligaste vik,
015:003 gick vidare s”der om Skorpionh”jden och fram till Sin, drog sig
	s† upp s”der om Kades-Barnea, gick d„refter framom Hesron och
	drog sig upp till Addar samt b”jde sig sedan mot Karka.
015:004 Vidare gick den fram till Asmon och d„rifr†n ut till Egyptens
	b„ck; sedan gick gr„nsen ut vid havet.  ˝Detta˝, sade han, ˝skall
	vara eder gr„ns i s”der.˝
015:005 Gr„nsen i ”ster var Salthavet „nda till Jordans utlopp.  Och
	gr„nsen p† norra sidan begynte vid den vik av detta hav, d„r
	Jordan har sitt utlopp.
015:006 D„rifr†n drog sig gr„nsen upp mot Bet-Hogla och gick fram norr
	om Bet-Haaraba; vidare drog sig gr„nsen upp till Bohans, Rubens
	sons, sten.
015:007 D„refter drog sig gr„nsen upp till Debir fr†n Akors dal i
	nordlig riktning mot det Gilgal som ligger mitt emot
	Adummimsh”jden, s”der om b„cken; sedan gick gr„nsen fram till
	Semesk„llans vatten och s† ut till Rogelsk„llan.
015:008 Vidare drog sig gr„nsen upp†t Hinnoms sons dal, s”der om Jebus'
	h”jd, det „r Jerusalem; d„refter drog sig gr„nsen upp till
	toppen av det berg som ligger gent emot Hinnomsdalen, v„sterut,
	i norra „ndan av Refaimsdalen.
015:009 Och fr†n toppen av detta berg drog sig gr„nsen fram till
	Neftoavattnets k„lla och vidare till st„derna i Efrons
	bergsbygd; sedan drog sig gr„nsen till Baala, det „r
	Kirjat-Jearim.
015:010 Och fr†n Baala b”jde sig gr„nsen †t v„ster mot Seirs bergsbygd
	och gick fram till Jearims bergsh”jd, det „r Kesalon, norr om
	denna, och gick s† ned till Bet-Semes och framom Timna.
015:011 Vidare gick gr„nsen till Ekrons h”jd, norrut; d„refter drog sig
	gr„nsen till Sickeron, gick s† framom berget Baala och d„rifr†n
	ut till Jabneel; sedan gick gr„nsen ut vid havet.
015:012 Och gr„nsen i v„ster f”ljde Stora havet; det utgjorde gr„nsen.
	Dessa voro Juda barns gr„nser runt omkring, efter deras sl„kter.
015:013 Men †t Kaleb, Jefunnes son, gavs, efter HERRENS befallning till
	Josua, en s„rskild del bland Juda barn, n„mligen Arbas, Anaks
	faders, stad, det „r Hebron.
015:014 Och Kaleb f”rdrev d„rifr†n Anaks tre s”ner, Sesai, Ahiman och
	Talmai, Anaks avkomlingar.
015:015 D„rifr†n drog han upp mot Debirs inv†nare.  Men Debir hette
	fordom Kirjat-Sefer.
015:016 Och Kaleb sade: ˝Źt den som angriper Kirjat-Sefer och intager
	det vill jag giva min dotter Aksa till hustru.˝
015:017 N„r d† Otniel, son till Kenas, Kalebs broder, intog det, gav han
	honom sin dotter Aksa till hustru.
015:018 Och n„r hon kom till honom, intalade hon honom att beg„ra ett
	stycke †kermark av hennes fader; och hon steg hastigt ned fr†n
	†snan.  D† sade Kaleb till henne: ˝Vad ”nskar du?˝
015:019 Hon sade: ˝Giv mig en avskedssk„nk; eftersom du har gift bort
	mig till det torra Sydlandet, m† du giva mig vattenk„llor.˝  D†
	gav han henne Illiotk„llorna och Tatiotk„llorna.
015:020 Detta var nu Juda barns stams arvedel, efter deras sl„kter.
015:021 Och de st„der som l†go ytterst i Juda barns stam, mot Edoms
	gr„ns, i Sydlandet, voro: Kabseel, Eder, Jagur,
015:022 Kina, Dimona, Adada,
015:023 Kedes, Hasor och Jitnan,
015:024 Sif, Telem, Bealot,
015:025 Hasor-Hadatta, Keriot, Hesron, det „r Hasor,
015:026 Amam, Sema, Molada,
015:027 Hasar-Gadda, Hesmon, Bet-Pelet,
015:028 Hasar-Sual, Beer-Seba och Bisjotja,
015:029 Baala, Ijim, Esem,
015:030 Eltolad, Kesil, Horma,
015:031 Siklag, Madmanna, Sansanna,
015:032 Lebaot, Silhim, Ain och Rimmon -- tillsammans tjugunio st„der
	med sina byar.
015:033 I L†glandet: Estaol, Sorga, Asna,
015:034 Sanoa och En-Gannim, Tappua och Enam,
015:035 Jarmut och Adullam, Soko och Aseka,
015:036 Saaraim, Aditaim, Gedera och Gederotaim -- fjorton st„der med
	sina byar;
015:037 Senan, Hadasa, Migdal-Gad,
015:038 Dilean, Mispe, Jokteel,
015:039 Lakis, Boskat, Eglon,
015:040 Kabbon, Lamas, Kitlis,
015:041 Gederot, Bet-Dagon, Naama och Mackeda -- sexton st„der med sina
	byar;
015:042 Libna, Eter, Asan,
015:043 Jifta, Asna, Nesib,
015:044 Kegila, Aksib och Maresa -- nio st„der med sina byar;
015:045 Ekron med underlydande st„der och byar;
015:046 fr†n Ekron till havet allt vad som ligger p† sidan om Asdod samt
	dith”rande byar;
015:047 vidare Asdod med underlydande st„der och byar, Gasa med
	underlydande st„der och byar „nda till Egyptens b„ck och fram
	till Stora havet, som utgjorde gr„nsen.
015:048 Och i Bergsbygden: Samir, Jattir, Soko,
015:049 Danna, Kirjat-Sanna, det „r Debir,
015:050 Anab, Estemo, Anim,
015:051 Gosen, Holon och Gilo -- elva st„der med sina byar;
015:052 Arab, Ruma, Esean,
015:053 Janum, Bet-Tappua, Afeka,
015:054 Humta, Kirjat-Arba, det „r Hebron, och Sior -- nio st„der med
	sina byar;
015:055 Maon, Karmel, Sif, Juta,
015:056 Jisreel, Jokdeam och Sanoa,
015:057 Kain, Gibea och Timna -- tio st„der med sina byar;
015:058 Halhul, Bet-Sur, Gedor,
015:059 Maarat, Bet-Anot och Eltekon -- sex st„der med sina byar;
015:060 Kirjat-Baal, det „r Kirjat-Jearim, och Rabba -- tv† st„der med
	sina byar;
015:061 I ™knen: Bet-Haaraba, Middin, Sekaka,
015:062 Nibsan, Ir-Hammela och En-Gedi -- sex st„der med sina byar.
015:063 Men jebus‚erna, som bodde i Jerusalem, kunde Juda barn icke
	f”rdriva; d„rf”r bodde ock jebus‚erna kvar bland Juda barn i
	Jerusalem, s†som de g”ra „nnu i dag.
016:001 Och lotten f”ll ut f”r Josefs barn s†lunda: Landet fr†n Jordan
	vid Jeriko till Jerikos vatten ”sterut, ”knen, som fr†n Jeriko
	h”jer sig upp†t Bergsbygden mot Betel.
016:002 Och gr„nsen gick vidare fr†n Betel till Lus och s† fram till
	arkiternas omr†de, mot Atarot.
016:003 D„refter gick den v„sterut ned till jafletiternas omr†de, „nda
	till Nedre Bet-Horons omr†de och till Geser; sedan gick den ut
	vid havet.
016:004 Detta fingo nu Josefs barn, Manasse och Efraim, till arvedel.
016:005 Efraims barn fingo, efter sina sl„kter, sina gr„nser s†lunda:
	Gr„nsen f”r deras arvedel i ”ster gick fr†n Atrot-Addar „nda
	till ™vre Bet-Horon.
016:006 Sedan gick gr„nsen ut vid havet.  I norr var Mikmetat gr„ns.
	D„rifr†n b”jde sig gr„nsen ”sterut till Taanat-Silo.  D„refter
	gick den fram d„r i ”ster till Janoa.
016:007 Fr†n Janoa gick den ned till Atarot och Naara, tr„ffade s†
	Jeriko och gick ut vid Jordan.
016:008 Fr†n Tappua gick gr„nsen v„sterut till Kanab„cken och gick sedan
	ut vid havet.  Detta var Efraims barns stams arvedel, efter deras
	sl„kter.
016:009 Dit h”rde ock de st„der som avs”ndrades †t Efraims barn inom
	Manasse barns arvedel, alla dessa st„der med sina byar.
016:010 Men de f”rdrevo icke kanan‚erna som bodde i Geser; d„rf”r bodde
	ock kanan‚erna kvar bland Efraims barn, s†som de g”ra „nnu i
	dag, men de blevo arbetspliktiga tj„nare under dem.
017:001 Och Manasse stam fick sin lott s†lunda, ty han var Josefs
	f”rstf”dde: Makir, Manasses f”rstf”dde, Gileads fader, fick
	Gilead och Basan, ty han var en stridsman.
017:002 Manasses ”vriga barn fingo ock land, efter sina sl„kter:
	Abiesers barn, Heleks barn, Asriels barn, Sikems barn, Hefers
	barn, och Semidas barn.  Dessa voro Manasses, Josefs sons,
	manliga avkomlingar, efter deras sl„kter.
017:003 Men Selofhad, son till Hefer, son till Gilead, son till Makir,
	son till Manasse, hade inga s”ner, utan allenast d”ttrar; och
	hans d”ttrar hette Mahela, Noa, Hogla, Milka och Tirsa.
017:004 Dessa tr„dde fram inf”r pr„sten Eleasar och Josua, Nuns son, och
	stamh”vdingarna och sade: ˝HERREN bj”d Mose att giva oss en
	arvedel bland v†ra br”der.˝  D† gav man dem, efter HERRENS
	befallning, en arvedel bland deras faders br”der.
017:005 Allts† blevo de lotter som tillf”llo Manasse tio -- f”rutom
	Gileads land och Basan p† andra sidan Jordan --
017:006 eftersom Manasses d”ttrar fingo en arvedel bland hans s”ner.  Men
	Gileads land hade Manasses ”vriga barn f†tt.
017:007 Och Manasse fick sin gr„ns best„md s†lunda: Den gick fr†n Aser
	till Mikmetat, som ligger gent emot Sikem; d„refter gick gr„nsen
	†t h”ger, till En-Tappuas inbyggare.
017:008 (Tappuas land tillf”ll n„mligen Manasse, men sj„lva Tappua,
	inemot Manasse gr„ns, tillf”ll Efraims barn.)
017:009 Och gr„nsen gick vidare ned till Kanab„cken, s”der om b„cken;
	men st„derna d„r tillf”llo Efraim, fast„n de l†go bland Manasse
	st„der.  Manasse gr„ns gick vidare norr om b„cken och gick sedan
	ut vid havet.
017:010 Det som l†g s”der om den tillf”ll Efraim, men det som l†g norr
	om den tillf”ll Manasse, och deras gr„ns var havet; och i norr
	n†dde de till Aser och i ”ster till Isaskar.
017:011 Och inom Isaskar och Aser fick Manasse Bet-Sean med underlydande
	orter, Jibleam med underlydande orter, inv†narna i Dor och
	underlydande orter, inv†narna i En-Dor och underlydande orter,
	inv†narna i Taanak och underlydande orter, inv†narna i Megiddo
	och underlydande orter, de tre h”jdernas land.
017:012 Men Manasse barn kunde icke intaga dessa st„der, utan kanan‚erna
	f”rm†dde h†lla sig kvar d„r i landet.
017:013 N„r sedan Israels barn blevo de starkare, gjorde de kanan‚erna
	arbetspliktiga under sig; de f”rdrevo dem icke heller d†.
017:014 Och Josefs barn talade till Josua och sade: ˝Varf”r har du givit
	oss till arvedel allenast en lott och ett skifte, fast„n vi „ro
	ett talrikt folk, d† ju HERREN hitintills har v„lsignat oss?˝
017:015 D† svarade Josua dem: ˝Om du „r ett f”r talrikt folk, s† drag
	upp till skogsbygden och r”j dig d„r mark i periss‚ernas och
	rafa‚ernas land, eftersom Efraims bergsbygd „r dig f”r tr†ng.˝
017:016 Men Josefs barn sade: ˝I bergsbygden finnes icke rum nog f”r
	oss; och de kanan‚er som bo i dalbygden hava allasammans
	stridsvagnar av j„rn, b†de de som bo i Bet-Sean och underlydande
	orter och de som bo i Jisreels dal.˝
017:017 Josua sade till Josefs hus, till Efraim och Manasse: ˝Du „r ett
	talrikt folk och har stor kraft, d„rf”r skall du icke hava
	allenast en lott;
017:018 utan du skall f† en bergsbygd, som ju ock „r en skogsbygd, men
	som du skall r”ja upp, s† att till och med utkanterna d„rav
	skola tillh”ra dig.  Ty du m†ste f”rdriva kanan‚erna, eftersom de
	hava stridsvagnar av j„rn och „ro s† starka.˝
018:001 Och Israels barns hela menighet f”rsamlade sig i Silo och
	uppsatte d„r uppenbarelset„ltet, d† nu landet var dem
	underd†nigt.
018:002 Men „nnu †terstodo av Israels barn sju stammar som icke hade
	f†tt sin arvedel sig tillskiftad.
018:003 D„rf”r sade Josua till Israels barn: ˝Huru l„nge viljen I
	f”rsumma att g† †stad och taga i besittning det land som HERREN,
	edra f„ders Gud, har givit eder?
018:004 Utsen †t eder tre m„n f”r var stam, s† skall jag s„nda dem
	†stad, f”r att de m† st† upp och draga omkring i landet och
	s„tta upp en beskrivning d„r”ver, efter som vars och ens arvedel
	skall bliva, och s† komma tillbaka till mig.
018:005 De skola n„mligen uppdela det †t sig i sju delar, varvid Juda
	skall f”rbliva vid sitt omr†de i s”der och Josefs hus f”rbliva
	vid sitt omr†de i norr.
018:006 Och sedan skolen I s„tta upp beskrivningen ”ver landet, efter
	dessa sju delar, och b„ra den hit till mig, s† vill jag kasta
	lott f”r eder h„r inf”r HERREN, v†r Gud.
018:007 Ty leviterna f† ingen s„rskild del bland eder, utan HERRENS
	pr„stad”me „r deras arvedel; och Gad och Ruben och ena h„lften
	av Manasse stam hava redan f†tt sin arvedel p† andra sidan
	Jordan, p† ”stra sidan, den arvedel som HERRENS tj„nare Mose gav
	dem.˝
018:008 Och m„nnen stodo upp och gingo †stad; och n„r de gingo †stad
	bj”d Josua dem att de skulle s„tta upp en beskrivning ”ver
	landet, i det han sade: ˝G†n †stad och dragen omkring i landet
	och s„tten upp en beskrivning d„r”ver, och v„nden sedan tillbaka
	till mig, s† vill jag kasta lott f”r eder h„r inf”r HERREN i
	Silo.˝
018:009 S† gingo d† m„nnen †stad och drogo genom landet och satte upp en
	beskrivning ”ver det, efter dess sju delar, med dess st„der, och
	kommo s† tillbaka till Josua i l„gret vid Silo.
018:010 Sedan kastade Josua lott f”r dem i Silo inf”r HERREN, och Josua
	utskiftade d„r landet †t Israels barn, efter deras avdelningar.
018:011 D† nu lotten drogs f”r Benjamins barns stam, efter deras
	sl„kter, f”ll den ut s†, att det omr†de som lotten gav dem l†g
	mellan Juda barns och Josefs barns omr†den.
018:012 Deras gr„ns p† norra sidan begynte vid Jordan, och gr„nsen drog
	sig s† upp mot Jerikos h”jd i norr och upp†t bergsbygden
	v„sterut och gick s† ut i ”knen vid Bet-Aven.
018:013 D„rifr†n gick gr„nsen fram till Lus, till h”jden s”der om Lus,
	det „r Betel; sedan gick gr„nsen ned till Atrot-Addar ”ver
	berget s”der om Nedre Bet-Horon.
018:014 Och gr„nsen drog sig vidare fram†t och b”jde sig p† v„stra sidan
	s”derut fr†n berget som ligger gent emot Bet-Horon, s”der d„rom,
	och gick s† ut till Kirjat-Baal, det „r staden Kirjat-Jearim
	inom Juda barns omr†de.  Detta var v„stra sidan.
018:015 Och s”dra sidan begynte vid „ndan av Kirjat-Jearims omr†de, och
	gr„nsen gick s† †t v„ster fram till Neftoavattnets k„lla.
018:016 Sedan gick gr„nsen ned till „ndan av det berg som ligger gent
	emot Hinnoms sons dal, norrut i Refaimsdalen, och d„refter ned i
	Hinnomsdalen, p† s”dra sidan om Jebus' h”jd, och gick s† ned
	till Rogelsk„llan.
018:017 D„refter drog den sig norrut och gick fram till Semesk„llan och
	vidare till Gelilot, som ligger mitt emot Adummimsh”jden, och
	gick s† ned till Bohans, Rubens sons, sten.
018:018 Vidare gick den fram till den h”jd som ligger framf”r Hedmarken,
	norrut, och s† ned till Hedmarken.
018:019 Sedan gick gr„nsen fram till Bet-Hoglas h”jd, norrut, och s†
	gick gr„nsen ut till Salthavets norra vik, vid Jordans s”dra
	„nda.  Detta var s”dra gr„nsen.
018:020 Men p† ”stra sidan var Jordan gr„nsen.  Detta var Benjamins barns
	arvedel med dess gr„nser runt omkring, efter deras sl„kter.
018:021 Och de st„der som tillf”llo Benjamins barns stam, efter deras
	sl„kter, voro: Jeriko, Bet-Hogla, Emek-Kesis,
018:022 Bet-Haaraba, Semaraim, Betel,
018:023 Avim, Para, Ofra,
018:024 Kefar-Haammoni, Ofni och Geba -- tolv st„der med sina byar;
018:025 Gibeon, Rama, Beerot,
018:026 Mispe, Kefira, Mosa,
018:027 Rekem, Jirpeel, Tarala,
018:028 Sela, Elef, Jebus, det „r Jerusalem, Gibeat och Kirjat --
	fjorton st„der med sina byar.  Detta var nu Benjamins barns
	arvedel, efter deras sl„kter.
019:001 Och den andra lotten f”ll ut f”r Simeon, f”r Simeons barns stam,
	efter deras sl„kter; och de fingo sin arvedel inom Juda barns
	arvedel.
019:002 De fingo inom dessas arvedel Beer-Seba, Seba, Molada,
019:003 Hasar-Sual, Bala, Esem,
019:004 Eltolad, Betul, Horma,
019:005 Siklag, Bet-Hammarkabot, Hasar-Susa,
019:006 Bet-Lebaot och Saruhen -- tretton st„der med deras byar;
019:007 Ain, Rimmon, Eter och Asan -- fyra st„der med deras byar;
019:008 d„rtill alla de byar som l†go runt omkring dessa st„der, „nda
	till Baalat-Beer, det sydliga Rama.  Detta var Simeons barns
	arvedel, efter deras sl„kter.
019:009 Ur Juda barns skifte fingo Simeons barn sin arvedel, ty Juda
	barns lott var f”r stor f”r dem; d„rf”r fingo Simeons barn sin
	arvedel inom deras arvedel.
019:010 Den tredje lotten drogs ut f”r Sebulons barn, efter deras
	sl„kter; och gr„nsen f”r deras arvedel gick „nda till Sarid.
019:011 D„rifr†n drog sig deras gr„ns v„sterut upp†t till Mareala och
	tr„ffade Dabbeset och tr„ffade vidare dalen som ligger gent emot
	Jokneam.
019:012 P† andra sidan fr†n Sarid, ”sterut mot solens uppg†ng, v„nde den
	sig †t Kislot-Tabors omr†de och gick vidare till Dobrat och upp
	till Jafia.
019:013 D„rifr†n gick den fram ”sterut mot solens uppg†ng till Gat-Hefer
	och Et-Kasin och vidare till det Rimmon som str„cker sig till
	Nea.
019:014 H„rf”rbi b”jde sig gr„nsen i norr till Hannaton och gick s† ut
	vid Jifta-Els dal.
019:015 Och den omfattade Kattat, Nahalal, Simron, Jidala och Bet-Lehem
	-- tolv st„der med deras byar.
019:016 Detta var Sebulons barns arvedel, efter deras sl„kter, de n„mnda
	st„derna med sina byar.
019:017 F”r Isaskar f”ll den fj„rde lotten ut, f”r Isaskars barn, efter
	deras sl„kter.
019:018 Och deras gr„ns omfattade Jisreel, Kesullot, Sunem,
019:019 Hafaraim, Sion, Anaharat,
019:020 Rabbit, Kisjon, Ebes,
019:021 Remet, En-Gannim, En-Hadda och Bet-Passes;
019:022 och gr„nsen tr„ffade Tabor, Sahasuma och Bet-Semes; och deras
	gr„ns gick ut vid Jordan -- sexton st„der med deras byar.
019:023 Detta var Isaskars barns stams arvedel, efter deras sl„kter,
	st„derna med sina byar.
019:024 Den femte lotten f”ll ut f”r Asers barns stam, efter deras
	sl„kter.
019:025 Och deras gr„ns omfattade Helkat, Hali, Beten, Aksaf,
019:026 Alammelek, Amead och Miseal; och vid havet tr„ffade den Karmel
	och Sihor-Libnat.
019:027 D„refter v„nde den sig †t ”ster till Bet-Dagon och tr„ffade
	Sebulon och Jifta-Els dal i norr, vidare Bet-Haemek och Negiel
	och gick s† ut till Kabul i norr.
019:028 Och den omfattade Ebron, Rehob, Hammon och Kana, „nda upp till
	Stora Sidon.
019:029 Och gr„nsen v„nde sig till Rama och gick fram till den bef„sta
	staden Tyrus; sedan v„nde sig gr„nsen till Hosa och gick s† ut
	vid havet d„r landstr„ckan vid Aksib begynner.
019:030 Och den omfattade Umma, Afek och Rehob -- tjugutv† st„der med
	deras byar.
019:031 Detta var Asers barns stams arvedel, efter deras sl„kter, de
	n„mnda st„derna med sina byar.
019:032 F”r Naftali barn f”ll den sj„tte lotten ut, f”r Naftali barn,
	efter deras sl„kter.
019:033 Och deras gr„ns gick fr†n Helef, fr†n terebinten i Saanannim
	till Adami-Hannekeb och Jabneel, „nda till Lackum, och gick s†
	ut vid Jordan.
019:034 Och gr„nsen v„nde sig v„sterut till Asnot-Tabor och gick vidare
	d„rifr†n till Huckok; den tr„ffade Sebulon i s”der, och Aser
	tr„ffade den i v„ster och Juda med Jordan i ”ster.
019:035 Och den omfattade de bef„sta st„derna Siddim, Ser och Hammat,
	Rackat och Kinneret,
019:036 Adama, Rama, Hasor,
019:037 Kedes, Edrei, En-Hasor,
019:038 Jireon och Migdal-El, Horem, Bet-Anat och Bet-Semes -- nitton
	st„der med deras byar.
019:039 Detta var Naftali barns stams arvedel efter deras sl„kter,
	st„derna med sina byar.
019:040 F”r Dans barns stam, efter deras sl„kter, f”ll den sjunde lotten
	ut.
019:041 Och gr„nsen f”r deras arvedel omfattade Sorga, Estaol, Ir-Semes,
019:042 Saalabbin, Ajalon, Jitla,
019:043 Elon, Timna, Ekron,
019:044 Elteke, Gibbeton, Baalat,
019:045 Jehud, Bene-Berak, Gat-Rimmon,
019:046 Me-Hajarkon och Harackon, tillika med omr†det framf”r Jafo.
019:047 (Men n„r sedan Dans barns omr†de gick f”rlorat f”r dem, drogo
	Dans barn upp och bel„grade Lesem och intogo det och slogo dess
	inv†nare med sv„rdsegg; och sedan de s† hade tagit det i
	besittning, bosatte de sig d„r och kallade Lesem f”r Dan, efter
	Dans, sin faders, namn.)
019:048 Detta var Dans barns stams arvedel, efter deras sl„kter, de
	n„mnda st„derna med sina byar.
019:049 N„r Israels barn s† hade utskiftat landet efter dess gr„nser,
	g†vo de †t Josua, Nuns son, en s„rskild arvedel ibland sig.
019:050 Efter HERRENS befallning g†vo de honom n„mligen den stad som han
	beg„rde, Timnat-Sera i Efraims bergsbygd; och han bebyggde
	staden och bosatte sig d„r.
019:051 Dessa voro de arvslotter som pr„sten Eleasar och Josua, Nuns
	son, och huvudm„nnen f”r familjerna inom Israels barns stammar
	utskiftade genom lottkastning i Silo inf”r HERRENS ansikte, vid
	ing†ngen till uppenbarelset„ltet.  S† avslutade de nu
	f”rdelningen av landet.
020:001 Och HERREN talade till Josua och sade:
020:002 ˝Tala till Israels barn och s„g: Utsen †t eder de frist„der om
	vilka jag har talat till eder genom Mose,
020:003 de st„der till vilka en dr†pare som oupps†tligen, utan vett och
	vilja, har d”dat n†gon m† kunna fly; och I skolen hava dem s†som
	tillflyktsorter undan blodsh„mnaren.
020:004 Och n„r n†gon flyr till en av dessa st„der, skall han stanna vid
	ing†ngen till stadsporten och omtala sin sak f”r de „ldste i den
	staden; d„refter m† de taga honom in i staden till sig och giva
	honom en plats d„r han f†r bo ibland dem.
020:005 Och om blodsh„mnaren f”rf”ljer honom, skola de icke ”verl„mna
	dr†paren i hans hand, eftersom han utan vett och vilja har d”dat
	sin n„sta, och utan att f”rut hava burit hat till honom.
020:006 Och han skall stanna kvar d„r i staden, till dess han har st†tt
	till r„tta inf”r menigheten, och till dess den d†varande
	”verstepr„sten har d”tt; sedan m† dr†paren v„nda tillbaka och
	komma till sin stad fr†n vilken han har flytt.˝
020:007 S† helgade de d† d„rtill Kedes i Galileen, i Naftali bergsbygd,
	Sikem i Efraims bergsbygd och Kirjat-Arba, det „r Hebron, i Juda
	bergsbygd.
020:008 Och p† andra sidan Jordan mitt emot Jeriko, p† ”stra sidan,
	uts†go de d„rtill inom Rubens stam Beser i ”knen p† sl„tten,
	inom Gads stam Ramot i Gilead, och inom Manasse stam Golan i
	Basan.
020:009 Dessa voro de st„der som f”r alla Israels barn, och f”r de
	fr„mlingar som bodde ibland dem, best„mdes att vara orter till
	vilka var och en som oupps†tligen hade d”dat n†gon finge fly, s†
	att han skulle slippa d” f”r blodsh„mnarens hand, innan han hade
	st†tt till r„tta inf”r menigheten.
021:001 Och huvudm„nnen f”r leviternas familjer tr„dde fram inf”r
	pr„sten Eleasar och Josua, Nuns son, och huvudm„nnen f”r
	familjerna inom Israels barns stammar
021:002 och talade till dem i Silo i Kanaans land, och sade: ˝HERREN
	bj”d genom Mose att man skulle giva oss st„der att bo i, med
	tillh”rande utmarker f”r v†r boskap.˝
021:003 S† g†vo d† Israels barn, efter HERRES befallning, av sina
	arvslotter †t leviterna f”ljande st„der med tillh”rande
	utmarker.
021:004 F”r kehatiternas sl„kter f”ll lotten ut s†, att bland dessa
	leviter pr„sten Arons s”ner genom lotten fingo ur Juda stam, ur
	simeoniternas stam och ur Benjamins stam tretton st„der.
021:005 Och Kehats ”vriga barn fingo genom lotten ur Efraims stams
	sl„kter, ur Dans stam och ur ena h„lften av Manasse stam tio
	st„der.
021:006 Gersons barn †ter fingo genom lotten ur Isaskars stams sl„kter,
	ur Asers stam, ur Naftali stam och ur andra h„lften av Manasse
	stam, i Basan, tretton st„der.
021:007 Meraris barn fingo, efter sina sl„kter, ur Rubens stam, ur Gads
	stam och ur Sebulons stam tolv st„der.
021:008 Israels barn g†vo nu †t leviterna dessa st„der med tillh”rande
	utmarker, genom lottkastning, s†som HERREN hade bjudit genom
	Mose.
021:009 Ur Juda barns stam och ur Simeons barns stam gav man f”ljande
	h„r namngivna st„der:
021:010 Bland kehatiternas sl„kter bland Levi barn fingo Arons s”ner
	f”ljande, ty dem tr„ffade lotten f”rst:
021:011 Man gav dem Arbas, Anoks faders, stad, det „r Hebron, i Juda
	bergsbygd, med dess utmarker runt omkring.
021:012 Men †kerjorden och byarna som h”rde till staden gav man till
	besittning †t Kaleb, Jefunnes son.
021:013 Źt pr„sten Arons s”ner gav man allts† dr†parfristaden Hebron med
	dess utmarker, vidare Libna med dess utmarker,
021:014 Jattir med dess utmarker, Estemoa med dess utmarker,
021:015 Holon med dess utmarker, Debir med dess utmarker,
021:016 Ain med dess utmarker, Jutta med dess utmarker och Bet-Semes med
	dess utmarker -- nio st„der ur dessa tv† stammar;
021:017 och ur Benjamins stam Gibeon med dess utmarker, Geba med dess
	utmarker,
021:018 Anatot med dess utmarker och Almon med dess utmarker -- fyra
	st„der.
021:019 De st„der som Arons s”ner, pr„sterna, fingo utgjorde allts†
	tillsammans tretton st„der, med tillh”rande utmarker.
021:020 Och Kehats barns sl„kter av leviterna, n„mligen de ”vriga Kehats
	barn, fingo ur Efraims stam f”ljande st„der, som lotten best„mde
	†t dem:
021:021 Man gav dem dr†parfristaden Sikem med dess utmarker i Efraims
	bergsbygd, Geser med dess utmarker,
021:022 Kibsaim med dess utmarker och Bet-Horon med dess utmarker --
	fyra st„der;
021:023 och ur Dans stam Elteke med dess utmarker, Gibbeton med dess
	utmarker,
021:024 Ajalon med dess utmarker och Gat-Rimmon med dess utmarker --
	fyra st„der;
021:025 och ur ena h„lften av Manasse stam Taanak med dess utmarker och
	Gat-Rimmon med dess utmarker -- tv† st„der.
021:026 De st„der som de ”vriga Kehats barns sl„kter fingo utgjorde
	allts† tillsammans tio, med tillh”rande utmarker.
021:027 Bland leviternas sl„kter fingo vidare Gersons barn ur ena
	h„lften av Manasse stam dr†parfristaden Golan i Basan med dess
	utmarker och Beestera med dess utmarker -- tv† st„der;
021:028 och ur Isaskars stam Kisjon med dess utmarker, Dobrat med dess
	utmarker,
021:029 Jarmut med dess utmarker och En-Gannim med dess utmarker -- fyra
	st„der;
021:030 och ur Asers stam Miseal med dess utmarker, Abdon med dess
	utmarker,
021:031 Helkat med dess utmarker och Rehob med dess utmarker -- fyra
	st„der;
021:032 och ur Naftali stam dr†parfristaden Kedes i Galileen med dess
	utmarker, Hammot-Dor med dess utmarker och Kartan med dess
	utmarker -- tre st„der.
021:033 Gersoniternas st„der, efter deras sl„kter, utgjorde allts†
	tillsammans tretton st„der, med tillh”rande utmarker.
021:034 Och de ”vriga leviterna, Meraris barns sl„kter, fingo ur
	Sebulons stam Jokneam med dess utmarker, Karta med dess
	utmarker,
021:035 Dimna med dess utmarker och Nahalal med dess utmarker -- fyra
	st„der.
021:036 
021:037 
021:038 och ur Gads stam dr†parfristaden Ramot i Gilead med dess
	utmarker, Mahanaim med dess utmarker,
021:039 Hesbon med dess utmarker och Jaeser med dess utmarker --
	tillsammans fyra st„der.
021:040 De st„der som dessa de ”vriga leviternas sl„kter, Meraris barn,
	fingo p† sin lott, efter sina sl„kter, utgjorde allts†
	tillsammans tolv st„der.
021:041 Tillsammans utgjorde levitst„derna inom Israels barns
	besittningsomr†de fyrtio†tta st„der med tillh”rande utmarker.
021:042 Var och en av dessa st„der skulle best† av sj„lva staden och
	tillh”rande utmarker runt omkring.  S† var det med alla dessa
	st„der.
021:043 S† gav d† HERREN †t Israel hela det land som han med ed hade
	lovat giva †t deras f„der; och de togo det i besittning och
	bosatte sig d„r.
021:044 Och HERREN l„t dem hava ro p† alla sidor, alldeles s†som han med
	ed hade lovat deras f„der; och ingen av deras fiender kunde st†
	dem emot, utan HERREN gav alla deras fiender i deras hand.
021:045 Intet uteblev av allt det goda som HERREN hade lovat Israels
	hus; det gick allt i fullbordan.

022:001 D† kallade Josua till sig rubeniterna och gaditerna och ena
	h„lften av Manasse stam
022:002 och sade till dem: ˝I haven h†llit allt vad HERRENS tj„nare Mose
	har bjudit eder; I haven ock lyssnat till mina ord, vadhelst jag
	har befallt eder.
022:003 I haven under denna l†nga tid, „nda till denna dag, icke
	”vergivit edra br”der, och I haven h†llit vad HERRENS, eder
	Guds, bud har befallt eder h†lla.
022:004 Och nu har HERREN, eder Gud, l†tit edra br”der komma till ro,
	s†som han lovade dem; s† v„nden nu om och g†n hem till edra
	hyddor i det land I haven f†tt till besittning, det som HERRENS
	tj„nare Mose har givit eder p† andra sidan Jordan.
022:005 Allenast m†n I noga h†lla och g”ra efter de bud och den lag som
	HERRENS tj„nare Mose har givit eder, s† att I „lsken HERREN,
	eder Gud, och alltid vandren p† hans v„gar och iakttagen hans
	bud och h†llen eder till honom och tj„nen honom av allt edert
	hj„rta och av all eder sj„l.˝
022:006 Och Josua v„lsignade dem och l„t dem g†, och s† gingo de hem
	till sina hyddor.
022:007 Ty †t ena h„lften av Manasse stam hade Mose givit land i Basan,
	och †t andra h„lften hade Josua givit land j„mte deras br”der p†
	andra sidan Jordan, p† v„stra sidan.  D† nu Josua l„t dem g† hem
	till sina hyddor, v„lsignade han dem
022:008 och sade till dem: ˝V„nden tillbaka till edra hyddor med de
	stora skatter I haven f†tt, med boskap i stor myckenhet, med
	silver, guld, koppar och j„rn och kl„der i stor myckenhet;
	skiften s† med edra br”der bytet fr†n edra fiender.˝
022:009 S† v„nde d† Rubens barn och Gads barn och ena h„lften av Manasse
	stam tillbaka, och gingo bort ifr†n de ”vriga israeliterna, bort
	ifr†n Silo i Kanaans land, f”r att begiva sig till Gileads land,
	det land de hade f†tt till besittning, och d„r de skulle hava
	sina besittningar, efter HERRENS befallning genom Mose.
022:010 N„r s† Rubens barn och Gads barn och ena h„lften av Manasse stam
	kommo till stenkretsarna vid Jordan i Kanaans land, byggde de
	d„r ett altare vid Jordan, ett ansenligt altare.
022:011 Och de ”vriga israeliterna fingo h”ra s„gas: ˝Se, Rubens barn
	och Gads barn och ena h„lften av Manasse stam hava byggt ett
	altare mitt emot Kanaans land, i stenkretsarna vid Jordan, p†
	andra sidan om de ”vriga israeliternas omr†de.˝
022:012 N„r Israels barn h”rde detta, f”rsamlade sig deras hela menighet
	i Silo f”r att draga upp till strid mot dem.
022:013 D„refter s„nde Israels barn Pinehas till Rubens barn och Gads
	barn och ena h„lften av Manasse stam, i Gileads land, Pinehas,
	pr„sten Eleasars son,
022:014 och med honom tio h”vdingar, en h”vding f”r var stamfamilj inom
	Israels alla stammar; var och en av dem var huvudman f”r sin
	familj inom Israels „tter.
022:015 Och n„r dessa kommo till Rubens barn och Gads barn och ena
	h„lften av Manasse stam, i Gileads land, talade de till dem och
	sade:
022:016 ˝S† s„ger hela HERRENS menighet: Vad „r detta f”r en otrohet som
	I haven beg†tt mot Israels Gud, d† I haven v„nt eder bort ifr†n
	HERREN, d„rigenom att I haven byggt eder ett altare och s†lunda
	nu satt eder upp mot HERREN?
022:017 Žr det icke nog att vi hava beg†tt missg„rningen med Peor, fr†n
	vilken vi „nnu i dag icke hava blivit renade, och f”r vilken en
	hems”kelse drabbade HERRENS menighet?
022:018 Viljen I nu ytterligare v„nda eder bort ifr†n HERREN?  Om I i dag
	s„tten eder upp mot HERREN, s† skall f”rvisso i morgon hans
	f”rt”rnelse drabba Israels hela menighet.
022:019 Men om det land I haven f†tt till besittning tyckes eder vara
	orent, s† dragen ”ver till det land HERREN har tagit till
	besittning, d„r HERRENS tabernakel har sin plats, och haven edra
	besittningar d„r bland oss.  S„tten eder icke upp mot HERREN och
	s„tten eder icke upp mot oss genom att bygga eder ett altare,
	ett annat „n HERRENS, v†r Guds, altare.
022:020 N„r Akan, Seras son, hade trol”st f”rgripit sig p† det
	tillspillogivna, kom icke d† f”rt”rnelse ”ver Israels hela
	menighet, s† att han sj„lv icke blev den ende som f”rgicks genom
	den missg„rningen?
022:021 D† svarade Rubens barn och Gads barn och ena h„lften av Manasse
	stam och talade till huvudm„nnen f”r Israels „tter:
022:022 ˝Gud, HERREN Gud, ja, Gud, HERREN Gud, han vet det, och Israel
	m† ock veta det: Sannerligen, om detta har skett i upproriskhet
	och otrohet mot HERREN -- du m† d† i dag undandraga oss din
	hj„lp!  --
022:023 om vi hava byggt altaret †t oss, d„rf”r att vi vilja v„nda oss
	bort ifr†n HERREN, och om vi vilja offra d„rp† br„nnoffer eller
	spisoffer eller framb„ra tackoffer d„rp†, d† m† HERREN sj„lv
	utkr„va vad vi hava f”rskyllt.
022:024 Nej, vi hava sannerligen gjort s† av fruktan f”r vad som kunde
	h„nda, i det att vi t„nkte att edra barn i framtiden skulle
	kunna s„ga till v†ra barn: 'Vad haven I att g”ra med HERREN,
	Israels Gud?
022:025 HERREN har ju satt Jordan till gr„ns mellan oss och eder, I
	Rubens barn och Gads barn; allts† haven I ingen del i HERREN.'
	Och s† skulle edra barn kunna hindra v†ra barn fr†n att frukta
	HERREN.
022:026 D„rf”r sade vi: M† vi gripa oss an och bygga detta altare, men
	icke till br„nnoffer eller till slaktoffer,
022:027 utan till att vara ett vittne mellan oss och eder, och mellan
	b†das efterkommande efter oss, att vi vilja f”rr„tta HERRENS
	tj„nst inf”r hans ansikte med v†ra br„nnoffer och slaktoffer och
	tackoffer, s† att edra barn i framtiden icke kunna s„ga till
	v†ra barn: 'I haven ingen del i HERREN.'
022:028 Och vi t„nkte: Om det i framtiden h„nder att de s† s„ga till oss
	och v†ra efterkommande, d† kunna vi svara: 'Sen p† den bild av
	HERRENS altare, som v†ra f„der hava gjort, men icke till
	br„nnoffer eller till slaktoffer, utan till att vara ett vittne
	mellan oss och eder.'
022:029 Bort det, att vi skulle s„tta oss upp mot HERREN och nu v„nda
	oss bort ifr†n HERREN genom att bygga ett altare till br„nnoffer
	eller till spisoffer eller slaktoffer, ett annat „n HERRENS, v†r
	Guds, altare, som st†r framf”r hans tabernakel.˝
022:030 D† nu pr„sten Pinehas och menighetens h”vdingar, n„mligen
	huvudm„nnen f”r Israels „tter, som voro med honom, h”rde vad
	Rubens barn, Gads barn och Manasse barn talade, behagade det
	dem.
022:031 Och Pinehas, pr„sten Eleasars son, sade till Rubens barn, Gads
	barn och Manasse barn: ˝Nu hava vi f”rnummit att HERREN „r mitt
	ibland oss, d„rav n„mligen, att I icke haven velat beg† en s†dan
	otrohet mot HERREN.  D„rmed haven I ock r„ddat Israels barn undan
	HERRENS hand.˝
022:032 D„refter v„nde Pinehas, pr„sten Eleasars son, j„mte h”vdingarna
	tillbaka fr†n Rubens barn och Gads barn, i Gileads land, in i
	Kanaans land till de ”vriga israeliterna och avg†vo sin
	ber„ttelse h„rom inf”r dem.
022:033 Denna behagade Israels barn, och Israels barn lovade Gud; och de
	t„nkte icke mer p† att draga upp till strid mot dem, f”r att
	f”rd„rva det land d„r Rubens barn och Gads barn bodde.
022:034 Och Rubens barn och Gads barn g†vo namn †t altaret; de sade:
	˝Ett vittne „r det mellan oss, att HERREN „r Gud.˝
023:001 En l†ng tid h„refter, n„r HERREN hade l†tit Israel f† ro f”r
	alla dess fiender runt omkring, och d† Josua var gammal och
	kommen till h”g †lder,
023:002 kallade han till sig hela Israel, dess „ldste, dess huvudm„n,
	dess domare och tillsyningsm„n och sade till dem: ˝Jag „r nu
	gammal och kommen till h”g †lder.
023:003 Och I haven sj„lva sett allt vad HERREN, eder Gud, gjorde med
	alla dessa folk, n„r I drogen h„rin, ty HERREN eder Gud, stridde
	sj„lv f”r eder.
023:004 Se, dessa folk som „nnu „ro kvar har jag genom lottkastning
	f”rdelat †t eder till arvedel, efter edra stammar, allt ifr†n
	Jordan intill Stora havet v„sterut, f”r att icke n„mna alla de
	folk jag har utrotat.
023:005 Och HERREN, eder Gud, skall sj„lv driva dem undan f”r eder och
	f”rjaga dem f”r eder, s† att I skolen taga deras land i
	besittning, s†som HERREN, eder Gud, har lovat eder.
023:006 Men varen I nu st†ndaktiga i att h†lla och g”ra allt vad som „r
	f”reskrivet i Moses lagbok, s† att I icke viken av d„rifr†n vare
	sig till h”ger eller till v„nster,
023:007 och icke tr„den i gemenskap med dessa folk som „nnu „ro kvar h„r
	j„mte eder, ej heller n„mnen deras gudars namn eller sv„rjen vid
	dem eller tj„nen och tillbedjen dem.
023:008 Nej, till HERREN, eder Gud, skolen I h†lla eder, s†som I haven
	gjort „nda till denna dag,
023:009 varf”r ock HERREN har f”rdrivit f”r eder stora och m„ktiga folk,
	s† att ingen har kunnat st† eder emot „nda till denna dag.
023:010 En enda man bland eder jagade tusen framf”r sig, ty HERREN, eder
	Gud, stridde sj„lv f”r eder, s†som han hade lovat eder.
023:011 S† haven nu noga akt p† eder sj„lva, s† att I „lsken HERREN,
	eder Gud.
023:012 Ty om I v„nden eder bort ifr†n honom, och h†llen eder till
	†terstoden av dessa folk som „nnu „ro kvar h„r j„mte eder, och
	befrynden eder med dem, s† att I tr„den i gemenskap med dem och
	de med eder,
023:013 d† m†n I f”rvisso veta att HERREN, eder Gud, icke mer skall
	f”rdriva dessa folk undan f”r eder, utan de skola bliva eder
	till en snara och ett giller och bliva ett gissel f”r edra sidor
	och taggar i edra ”gon, till dess I bliven utrotade ur detta
	goda land, som HERREN, eder Gud, har givit eder.
023:014 Se, jag g†r nu all v„rldens v„g.  S† besinnen d† av allt edert
	hj„rta och av all eder sj„l att intet har uteblivit av allt det
	goda som HERREN, eder Gud, har lovat ang†ende eder; det har allt
	g†tt i fullbordan f”r eder, intet d„rav har uteblivit.
023:015 Men likasom allt det goda som HERREN, eder Gud, lovade eder har
	kommit ”ver eder, s† skall ock HERREN l†ta allt det onda komma
	”ver eder, till dess han har f”rgjort eder ur detta goda land,
	som HERREN, eder Gud, har givit eder.
023:016 Om I n„mligen ”vertr„den HERRENS, eder Guds, f”rbund, det som
	han har stadgat f”r eder, och g†n †stad och tj„nen andra gudar
	och tillbedjen dem, s† skall HERRENS vrede uppt„ndas mot eder,
	och I skolen med hast bliva utrotade ur det goda land som han
	har givit eder.˝
024:001 Och Josua f”rsamlade alla Israels stammar till Sikem; och han
	kallade till sig de „ldste i Israel, dess huvudm„n, dess domare
	och dess tillsyningsm„n, och de tr„dde fram inf”r Gud.
024:002 Och Josua sade till allt folket: ˝S† s„ger HERREN, Israels Gud:
	P† andra sidan floden bodde edra f„der i forna tider; s† gjorde
	ock Tera, Abrahams och Nahors fader.  Och de tj„nade d„r andra
	gudar.
024:003 Men jag h„mtade eder fader Abraham fr†n andra sidan floden och
	l„t honom vandra omkring i hela Kanaans land.  Och jag gjorde
	hans s„d talrik; jag gav honom Isak,
024:004 och †t Isak gav jag Jakob och Esau.  Och jag gav Seirs bergsbygd
	till besittning †t Esau; men Jakob och hans s”ner drogo ned till
	Egypten.
024:005 Sedan s„nde jag Mose och Aron och hems”kte Egypten med de
	g„rningar jag d„r gjorde, och d„refter f”rde jag eder ut.
024:006 Och n„r jag f”rde edra f„der ut ur Egypten och I haden kommit
	till havet, f”rf”ljde egyptierna edra f„der med vagnar och
	ryttare ned i R”da havet.
024:007 D† ropade de till HERREN, och han satte ett tjockt m”rker mellan
	eder och egyptierna och l„t havet komma ”ver dem, s† att det
	”vert„ckte dem; ja, I s†gen med egna ”gon vad jag gjorde med
	egyptierna.  Sedan bodden I i ”knen en l†ng tid.
024:008 D„refter f”rde jag eder in i amor‚ernas land, vilka bodde p†
	andra sidan Jordan, och de inl„to sig i strid med eder; men jag
	gav dem i eder hand, s† att I intogen deras land, och jag
	f”rgjorde dem f”r eder.
024:009 D† uppreste sig Balak, Sippors son, konungen i Moab, och gav sig
	i strid med Israel.  Och han s„nde och l„t kalla till sig Bileam,
	Beors son, f”r att denne skulle f”rbanna eder.
024:010 Men jag ville icke h”ra p† Bileam, utan han m†ste v„lsigna eder,
	och jag r„ddade eder ur hans hand.
024:011 Och n„r I haden g†tt ”ver Jordan och kommit till Jeriko, g†vo
	sig Jerikos borgare i strid med eder, s† och amor‚erna,
	periss‚erna, kanan‚erna, hetiterna och girgas‚erna, hiv‚erna och
	jebus‚erna; men jag gav dem i eder hand.
024:012 Och jag s„nde getingar framf”r eder, och genom dessa f”rjagades
	amor‚ernas tv† konungar f”r eder, icke genom ditt sv„rd eller
	din b†ge.
024:013 Och jag gav eder ett land varp† du icke hade nedlagt n†got
	arbete, s† ock st„der som I icke haden byggt, och i dem fingen I
	bo; och av ving†rdar och olivplanteringar som I icke haden
	planterat fingen I „ta.
024:014 S† frukten nu HERREN och tj„nen honom ostraffligt och troget;
	skaffen bort de gudar som edra f„der tj„nade p† andra sidan
	floden och i Egypten, och tj„nen HERREN.
024:015 Men om det misshagar eder att tj„na HERREN, s† utv„ljen †t eder
	i dag vem I viljen tj„na, antingen de gudar som edra f„der
	tj„nade, n„r de bodde p† andra sidan floden, eller de gudar som
	dyrkas av amor‚erna, i vilkas land I sj„lva bon.  Men jag och
	mitt hus, vi vilja tj„na HERREN.˝
024:016 D† svarade folket och sade: ˝Bort det, att vi skulle ”vergiva
	HERREN och tj„na andra gudar!
024:017 Nej, HERREN „r v†r Gud, han „r den som har f”rt oss och v†ra
	f„der upp ur Egyptens land, ur tr„ldomshuset, och som inf”r v†ra
	”gon har gjort dessa stora under, och bevarat oss p† hela den
	v„g vi hava vandrat och bland alla de folk genom vilkas land vi
	hava dragit fram.
024:018 HERREN har f”rjagat f”r oss alla dessa folk, s† ock amor‚erna som
	bodde i landet.  D„rf”r vilja vi ock tj„na HERREN; ty an „r v†r
	Gud.˝
024:019 Josua sade till folket: ˝I kunnen icke tj„na HERREN, ty han „r
	en helig Gud; han „r en nit„lskande Gud, han skall icke hava
	f”rdrag med edra ”vertr„delser och synder.
024:020 Om I ”vergiven HERREN och tj„nen fr„mmande gudar, s† skall han
	v„nda sig bort och l†ta det g† eder illa och f”rg”ra eder, i
	st„llet f”r att han hittills har l†tit det g† eder v„l.˝
024:021 Men folket sade till Josua: ˝Icke s†, utan vi vilja tj„na
	HERREN.˝
024:022 D† sade Josua till folket: ˝I „ren nu sj„lva vittnen mot eder,
	att I haven utvalt HERREN †t eder, f”r att tj„na honom.˝  De
	svarade: ˝Ja.˝
024:023 Han sade: ˝S† skaffen nu bort de fr„mmande gudar som I haven
	bland eder, och b”jen edra hj„rtan till HERREN, Israels Gud.˝
024:024 Folket svarade Josua: ˝HERREN, v†r Gud, vilja vi tj„na, och hans
	r”st vilja vi h”ra.˝
024:025 S† sl”t d† Josua p† den dagen ett f”rbund med folket och
	f”relade dem lag och r„tt i Sikem.
024:026 Och Josua tecknade upp allt detta i Guds lagbok.  Och han tog en
	stor sten och reste den d„r, under eken som stod vid HERRENS
	helgedom.
024:027 Och Josua sade till allt folket: ˝Se, denna sten skall vara
	vittne mot oss, ty den har h”rt alla de ord som HERREN har talat
	med oss; den skall vara vittne mot eder, s† att I icke f”rneken
	eder Gud.˝
024:028 Sedan l„t Josua folket g†, var och en till sin arvedel.
024:029 En tid h„refter dog HERRENS tj„nare Josua, Nuns son, ett hundra
	tio †r gammal.
024:030 Och man begrov honom p† hans arvedels omr†de, i Timnat-Sera i
	Efraims bergsbygd, norr om berget Gaas.
024:031 Och Israel tj„nade HERREN, s† l„nge Josua levde, och s† l„nge de
	„ldste levde, de som voro kvar efter Josua, och som visste av
	alla de g„rningar HERREN hade gjort f”r Israel.
024:032 Och Josefs ben, som Israels barn hade f”rt upp ur Egypten,
	begrovo de i Sikem, p† det jordstycke som Jakob hade k”pt av
	Hamors, Sikems faders, barn f”r hundra kesitor; Josefs barn
	fingo detta till arvedel.
024:033 Och Eleasar, Arons son, dog, och man begrov honom i hans son
	Pinehas' stad, Gibea, som hade blivit denne given i Efraims
	bergsbygd.



Book 07 Domareboken


001:001 Efter Josuas d”d fr†gade Israels barn HERREN och sade: ˝Vem
	bland oss skall f”rst draga upp mot kanan‚erna och strida mot
	dem?˝
001:002 HERREN sade: ˝Juda skall g”ra det; se, jag har givit landet i
	hans hand.˝
001:003 D† sade Juda till sin broder Simeon: ˝Drag upp med mig in i min
	arvslott, och l†t oss strida mot kanan‚erna, s† skall jag sedan
	t†ga med dig in i din arvslott.˝  S† t†gade d† Simeon med honom.
001:004 N„r nu Juda drog ditupp, gav HERREN kanan‚erna och periss‚erna i
	deras hand, s† att de slogo dem vid Besek, tio tusen man.
001:005 Ty vid Besek tr„ffade de p† Adoni-Besek och stridde mot honom och
	slogo s† kanan‚erna och periss‚erna.
001:006 Och Adoni-Besek flydde, men de f”rf”ljde honom och grepo honom
	och h”ggo av honom hans tummar och stort†r.
001:007 D† sade Adoni-Besek: ˝Sjuttio konungar med avhuggna tummar och
	stort†r h„mtade upp smulorna under mitt bord; efter mina
	g„rningar har Gud nu vederg„llt mig.˝  Sedan f”rde de honom till
	Jerusalem, och d„r dog han.

001:008 Men Juda barn bel„grade Jerusalem och intogo det och slogo dess
	inv†nare med sv„rdsegg; d„refter satte de eld p† staden.
001:009 Sedan drogo Juda barn ned f”r att strida mot de kanan‚er som
	bodde i Bergsbygden, i Sydlandet och i L†glandet.
001:010 Och Juda t†gade †stad mot de kanan‚er som bodde i Hebron --
	vilket fordom hette Kirjat-Arba -- och de slogo Sesai, Ahiman
	och Talmai.
001:011 D„rifr†n t†gade de †stad mot Debirs inv†nare.  Men Debir hette
	fordom Kirjat-Sefer.
001:012 Och Kaleb sade: ˝Źt den som angriper Kirjat-Sefer och intager
	det vill jag giva min dotter Aksa till hustru.˝
001:013 N„r d† Otniel, son till Kenas, Kalebs yngre broder, intog det,
	gav han honom sin dotter Aksa till hustru.
001:014 Och n„r hon kom till honom, intalade hon honom att beg„ra ett
	stycke †kermark av hennes fader; och hon steg hastigt ned fr†n
	†snan.  D† sade Kaleb till henne: ˝Vad ”nskar du?˝
001:015 Hon sade till honom: ˝L†t mig f† en avskedssk„nk; eftersom du
	har gift bort mig till det torra Sydlandet, m† du giva mig
	vattenk„llor.˝  D† gav Kaleb henne Illitk„llorna och
	Tatitk„llorna.

001:016 Och kain‚ens, Moses sv„rfaders, barn hade dragit upp fr†n
	Palmstaden med Juda barn till Juda ”ken, s”der om Arad; de gingo
	†stad och bosatte sig bland folket d„r.

001:017 Men Juda t†gade †stad med sin broder Simeon, och de slogo de
	kanan‚er som bodde i Sefat; och de g†vo staden till spillo; s†
	fick den namnet Horma.
001:018 D„refter intog Juda Gasa med dess omr†de, Askelon med dess
	omr†de och Ekron med dess omr†de.
001:019 Och HERREN var med Juda, s† att de intogo bergsbygden; men de
	kunde icke f”rdriva dem som bodde i dalbygden, d„rf”r att dessa
	hade stridsvagnar av j„rn.
001:020 Och de g†vo Hebron †t Kaleb, s†som Mose hade f”reskrivit; och
	han f”rdrev d„rifr†n Anaks tre s”ner.
001:021 Men jebus‚erna, som bodde i Jerusalem, blevo icke f”rdrivna av
	Benjamins barn; d„rf”r bodde ock jebus‚erna kvar bland Benjamins
	barn i Jerusalem, s†som de g”ra „nnu dag.

001:022 S† drogo ock m„nnen av Josefs hus upp till Betel, och HERREN var
	med dem.
001:023 Och m„nnen av Josefs hus l„to bespeja Betel, samma stad som
	fordom hette Lus.
001:024 D† fingo deras kunskapare se en man g† ut ur staden, och de sade
	till honom: ˝Visa oss var vi kunna komma in i staden, s† vilja
	vi sedan g”ra barmh„rtighet med dig.˝
001:025 N„r han sedan hade visat dem var de kunde komma in i staden,
	slog de stadens inv†nare med sv„rdsegg; men den mannen och hela
	hans sl„kt l„to de g†.
001:026 Och mannen begav sig till hetiternas land; d„r byggde han en
	stad och gav den namnet Lus, s†som den heter „nnu i dag.

001:027 Men Manasse intog icke Bet-Sean med underlydande orter, ej
	heller Taanak med underlydande orter; och ej heller f”rdrevo de
	inv†narna i Dor och underlydande orter, ej heller inv†narna i
	Jibleam och underlydande orter, ej heller inv†narna i Megiddo
	och underlydande orter, utan kanan‚erna f”rm†dde h†lla sig kvar
	d„r i landet.
001:028 N„r sedan israeliterna blevo de starkare, l„to de kanan‚erna
	bliva arbetspliktiga under sig; de f”rdrevo dem icke heller d†.

001:029 Icke heller f”rdrev Efraim de kanan‚er som bodde i Geser, utan
	kanan‚erna bodde kvar bland dem d„r i Geser.

001:030 Sebulon f”rdrev icke inv†narna i Kitron och inv†narna i Nahalol,
	utan kanan‚erna bodde kvar bland dem, men blevo arbetspliktiga
	under dem.

001:031 Aser f”rdrev icke inv†narna i Acko eller inv†narna i Sidon, ej
	heller dem i Alab, Aksib, Helba, Afik och Rehob.
001:032 Allts† bodde aseriterna bland kanan‚erna, landets gamla
	inbyggare; ty de f”rdrevo dem icke.

001:033 Naftali f”rdrev icke inv†narna i Bet-Semes, ej heller inv†narna
	i Bet-Anat, utan bodde ibland kanan‚erna, landets gamla
	inbyggare; men inv†narna i Bet-Semes och Bet-Anat blevo
	arbetspliktiga †t dem.

001:034 Men amor‚erna tr„ngde undan Dans barn till bergsbygden, ty de
	tillstadde dem icke att komma ned till dalbygden.
001:035 Och amor‚erna f”rm†dde h†lla sig kvar i Har-Heres, Ajalon och
	Saalbim; men Josefs barns hand blev tung ”ver dem, s† att de
	blevo arbetspliktiga under dessa.
001:036 Och amor‚ernas omr†de str„ckte sig fr†n Skorpionh”jden, fr†n
	Sela vidare upp†t.

002:001 Och HERRENS „ngel kom fr†n Gilgal upp till Bokim.  Och han sade:
	˝Jag f”rde eder upp ur Egypten och l„t eder komma in i det land
	som jag med ed hade lovat †t edra f„der; och jag sade: 'Jag
	skall icke bryta mitt f”rbund med eder till evig tid.
002:002 I †ter skolen icke sluta f”rbund med detta lands inbyggare; I
	skolen bryta ned deras altaren.'  Men I haven icke velat h”ra min
	r”st.  Vad haven I gjort!  --
002:003 D„rf”r s„ger jag nu ock: 'Jag vill icke f”rjaga dem f”r eder,
	utan de skola tr„nga eder i sidorna, och deras gudar skola bliva
	eder till en snara.'˝
002:004 N„r HERRENS „ngel hade talat dessa ord till alla Israels barn,
	brast folket ut i gr†t.
002:005 Och de g†vo den platsen namnet Bokim; och de offrade d„r †t
	HERREN.

002:006 Sedan Josua hade l†tit folket g†, drogo Israels barn †stad var
	och en till sin arvedel, f”r att taga landet i besittning.
002:007 Och folket tj„nade HERREN, s† l„nge Josua levde, och s† l„nge de
	„ldste levde, de som voro kvar efter Josua, dessa som hade sett
	alla de stora g„rningar HERREN hade gjort f”r Israel.
002:008 Men HERRENS tj„nare Josua, Nuns son, dog, n„r han var ett hundra
	tio †r gammal.
002:009 Och man begrov honom p† hans arvedels omr†de i Timna-Heres i
	Efraims bergsbygd, norr om berget Gaas.
002:010 N„r sedan ocks† hela det sl„ktet hade blivit samlat till sina
	f„der, kom ett annat sl„kte upp efter dem, ett som icke visste
	av HERREN eller de g„rningar som han hade gjort f”r Israel.
002:011 D† gjorde Israels barn vad ont var i HERRENS ”gon och tj„nade
	Baalerna.
002:012 De ”verg†vo HERREN, sina f„ders Gud, som hade f”rt dem ut ur
	Egyptens land, och f”ljde efter andra gudar, de folks gudar, som
	bodde omkring dem, och dessa tillb†do de; d„rmed f”rt”rnade de
	HERREN.
002:013 Ty n„r de ”verg†vo HERREN och tj„nade Baal och Astarterna,
002:014 uppt„ndes HERRENS vrede mot i Israel, och han gav dem i
	plundrares hand, och dessa utplundrade dem; han s†lde dem i
	deras fienders hand d„r runt omkring, s† att de icke mer kunde
	st† emot sina fiender.
002:015 Varthelst de drogo ut var HERRENS hand emot dem, s† att de kommo
	i olycka, s†som HERREN hade hotat, och s†som HERREN hade svurit
	att det skulle g† dem, och de kommo i stor n”d.
002:016 D† l„t HERREN domare uppst†, som fr„lste dem ur deras
	plundrares hand.
002:017 Men de h”rde icke heller p† sina domare, utan lupo i trol”s
	avf„llighet efter andra gudar och tillb†do dem; de veko med hast
	av ifr†n den v„g som deras f„der hade vandrat, i lydnad f”r
	HERRENS bud, och gjorde icke s†som de.

002:018 N„r HERREN allts† l„t n†gon domare uppst† bland dem, var han med
	domaren och fr„lste dem ur deras fienders hand, s† l„nge domaren
	levde; ty d† de j„mrade sig ”ver sina f”rtryckare och pl†gare,
	f”rbarmade sig HERREN.
002:019 Men n„r domaren dog, v„nde de tillbaka och togo sig till vad
	f”rd„rvligt var, „nnu mer „n deras f„der, s† att de f”ljde efter
	andra gudar och tj„nade och tillb†do dem; de avstodo icke fr†n
	sina g„rningar och sin h†rdnackenhet.
002:020 D„rf”r uppt„ndes HERRENS vrede mot Israel, s† att han sade:
	˝Eftersom detta folk har ”vertr„tt det f”rbund som jag stadgade
	f”r deras f„der, och icke har velat h”ra min r”st,
002:021 d„rf”r skall icke heller jag h„danefter f”rdriva f”r dem en enda
	man av de folk som Josua l„mnade efter sig, n„r han dog;
002:022 ty jag skall med dem s„tta Israel p† prov, om de vilja h†lla
	HERRENS v„g och vandra d„rp†, s†som deras f„der hava h†llit den,
	eller om de icke vilja det.˝
002:023 Allts† l„t HERREN dessa folk bliva kvar och f”rdrev dem icke med
	hast; han gav dem icke i Josuas hand.

003:001 Dessa voro de folk som HERREN l„t bliva kvar, f”r att genom dem
	s„tta Israel p† prov, alla de israeliter n„mligen, som icke
	hade varit med om alla krigen i Kanaan
003:002 -- allenast p† det att dessa Israels barns efterkommande skulle
	f† vara med om s†dana, f”r att han s† skulle l„ra dem att f”ra
	krig, dock allenast dem som f”rut icke hade varit med om s†dana
	--:
003:003 filist‚ernas fem h”vdingar och alla kanan‚er och sidonier, samt
	de hiv‚er som bodde i Libanons bergsbygd, fr†n berget
	Baal-Hermon „nda dit d„r v„gen g†r till Hamat.
003:004 Med dessa ville HERREN s„tta Israel p† prov, f”r att f”rnimma om
	de ville h”rsamma de bud som han hade givit deras f„der.
003:005 D† nu Israels barn bodde: ibland kanan‚erna, hetiterna,
	amor‚erna, periss‚erna, hiv‚erna och jebus‚erna,
003:006 togo de deras d”ttrar till hustrur †t sig och g†vo sina d”ttrar
	†t deras s”ner och tj„nade deras gudar.

003:007 S† gjorde Israels barn vad ont var i HERRENS ”gon och gl”mde
	HERREN, sin Gud, och tj„nade Baalerna och Aserorna.
003:008 D† uppt„ndes HERRENS vrede mot Israel, och han s†lde dem i
	Kusan-Risataims hand, konungens i Aram-Naharaim; och Israels
	barn m†ste tj„na Kusan-Risataim i †tta †r.
003:009 Men Israels barn ropade till HERREN, och HERREN l„t d† bland
	Israels barn en fr„lsare uppst†, som fr„lste dem, n„mligen
	Otniel, son till Kenas, Kalebs yngre broder.
003:010 HERRENS Ande kom ”ver honom, och han blev domare i Israel, och
	n„r han drog ut till strid, gav HERREN Kusan-Risataim, konungen
	i Aram, i hans hand, s† att hans hand blev Kusan-Risataim
	”verm„ktig.
003:011 Och landet hade nu ro i fyrtio †r; s† dog Otniel, Kenas' son.

003:012 Men Israels barn gjorde †ter vad ont var i HERRENS ”gon, d† gav
	HERREN Eglon, konungen i Moab, makt ”ver Israel, eftersom de
	gjorde vad ont var i HERRENS ”gon.
003:013 Denne f”renade med sig Ammons barn och Amalek; sedan t†gade han
	†stad och slog Israel, varefter de intogo Palmstaden.
003:014 Och Israels barn m†ste nu tj„na: Eglon, konungen i Moab, i
	aderton †r.

003:015 Men Israels barn ropade till HERREN, och HERREN l„t d† bland dem
	en fr„lsare uppst†, benjaminiten Ehud, Geras son, en v„nsterh„nt
	man.  N„r Israels barn genom honom skulle s„nda sina sk„nker till
	Eglon, konungen i Moab,
003:016 gjorde sig Ehud ett tveeggat sv„rd, en fot l†ngt; och han band
	detta under sina kl„der vid sin h”gra l„nd.
003:017 S† ”verl„mnade han sk„nkerna till Eglon, konungen i Moab.  Men
	Eglon var en mycket fet man.
003:018 N„r han nu hade ”verl„mnat sk„nkerna, l„t han folket som hade
	burit dem g† sin v„g.
003:019 Men sj„lv v„nde han tillbaka fr†n Bel„tesplatsen vid Gilgal och
	l„t s„ga: ˝Jag har ett hemligt „rende till dig, o konung.˝  N„r
	denne d† sade: ˝L„mnen oss i ro˝, gingo alla de som stodo
	omkring honom ut d„rifr†n.
003:020 Men sedan Ehud hade kommit in till honom, d„r han satt i
	sommarsalen, som han hade f”r sig allena, sade Ehud: ˝Jag har
	ett ord fr†n Gud att s„ga dig.˝  D† stod han upp fr†n sin stol.
003:021 Men Ehud r„ckte ut sin v„nstra hand och tog sv„rdet fr†n sin
	h”gra l„nd och st”tte det i hans buk,
003:022 s† att ock f„stet f”ljde med in efter klingan, och klingan
	omsl”ts av fettet, ty han drog icke ut sv„rdet ur hans
	buk.  D„refter gick Ehud ut i f”rsalen;
003:023 och n„r han hade kommit ditut, i f”rhallen, st„ngde han igen
	d”rrarna till salen efter sig och riglade dem.
003:024 Sedan, d† han hade g†tt sin v„g, kommo Eglons tj„nare, och n„r
	de fingo se att d”rrarna till salen voro riglade, t„nkte de:
	˝F”rvisso har han n†got avsides bestyr i sin sommarkammare.˝
003:025 Men sedan de hade v„ntat l„nge och v„l, och han „nd† icke
	”ppnade d”rrarna till salen, togo de nyckeln och ”ppnade sj„lva,
	och se, d† l†g deras herre d”d d„r p† golvet.
003:026 Men Ehud hade flytt undan, medan de dr”jde; han hade redan
	hunnit f”rbi Bel„tesplatsen och flydde sedan undan till Seira.
003:027 Och s† snart han hade kommit hem, l„t han st”ta i basun Efraims
	bergsbygd; d† drogo Israels barn ned fr†n bergsbygden med honom
	i spetsen f”r sig.
003:028 Och han sade till dem: ˝F”ljen efter mig, ty HERREN har givit
	edra fiender, moabiterna, i eder hand.˝  D† drogo de efter honom
	l„ngre ned och besatte vadst„llena ”ver Jordan f”r moabiterna
	och l„to ingen komma ”ver.
003:029 D„r slogo de d† moabiterna, vid pass tio tusen man, allasammans
	ansenligt och tappert folk; icke en enda kom undan.
003:030 S† blev Moab d† kuvat under Israels hand.  Och landet hade nu ro
	i †ttio †r.
003:031 Efter honom kom Samgar, Anats son; han slog filist‚erna, sex
	hundra man, med en oxpik.  Ocks† han fr„lste Israel.
004:001 Men Israels barn gjorde †ter vad ont var i HERRENS ”gon, n„r
	Ehud var d”d.
004:002 D† s†lde HERREN dem i Jabins hand, den kananeiske konungens, som
	regerade i Hasor.  Hans h„rh”vitsman var Sisera, och denne bodde
	i Haroset-Haggoim.
004:003 Och Israels barn ropade till HERREN; ty han hade nio hundra
	stridsvagnar av j„rn, och han f”rtryckte Israels barn v†ldsamt i
	tjugu †r.

004:004 Men Debora, en profetissa, Lappidots hustru, var p† den tiden
	domarinna i Israel.
004:005 Hon pl„gade sitta under Deborapalmen, mellan Rama och Betel i
	Efraims bergsbygd, och Israels barn drogo ditupp till henne, for
	att hon skulle skipa r„tt.
004:006 Hon s„nde nu och l„t kalla till sig Barak, Abinoams son, fr†n
	Kedes i Naftali, och sade till honom: ˝Se, HERREN, Israels Gud,
	bjuder: Drag †stad upp p† berget Tabor och tag med dig tio tusen
	man av Naftali barn och Sebulons barn.
004:007 Ty jag vill draga Sisera, Jabins h„rh”vitsman, med hans vagnar
	och skaror, till dig vid b„cken Kison och giva honom i din
	hand.˝
004:008 Barak sade till henne: ˝Om du g†r med mig, s† g†r jag, men om du
	icke g†r med mig, s† g†r icke heller jag.˝
004:009 D† svarade hon: ˝Ja, jag skall g† med dig; dock skall „ran d†
	icke bliva din p† den v„g du nu g†r, utan HERREN skall s„lja
	Sisera i en kvinnas hand.˝  S† stod Debora upp och gick med Barak
	till Kedes.

004:010 D† b†dade Barak upp Sebulon och Naftali till Kedes, och tio
	tusen man f”ljde honom ditupp; Debora gick ock ditupp med honom.
004:011 Men kain‚en Heber hade skilt sig fr†n de ”vriga kain‚erna,
	Hobabs, Moses sv„rfaders, barn; och han hade sina t„ltplatser
	„nda till terebinten i Saannim vid Kedes.
004:012 Och man ber„ttade f”r Sisera att Barak, Abinoams son, hade
	dragit upp p† berget Tabor.
004:013 D† b†dade Sisera upp alla sina stridsvagnar, nio hundra vagnar
	av j„rn, d„rtill ock allt folk han hade, att draga fr†n
	Haroset-Haggoim till b„cken Kison.
004:014 Men Debora sade till Barak: ˝St† upp, ty detta „r den dag p†
	vilken HERREN har givit Sisera i din hand; se, HERREN har dragit
	ut framf”r dig.˝  S† drog d† Barak ned fr†n berget Tabor, och tio
	tusen man f”ljde honom.
004:015 Och HERREN s„nde f”rvirring ”ver Sisera och alla hans vagnar och
	hela hans h„r, s† att de veko tillbaka f”r Baraks sv„rd; och
	Sisera steg ned fr†n sin vagn och flydde till fots.
004:016 Och Barak jagade efter vagnarna och h„ren „nda till
	Haroset-Haggoim.  Och hela Siseras h„r f”ll f”r sv„rdsegg; icke
	en enda kom undan.

004:017 Men Sisera hade under flykten styrt sina steg till Jaels,
	kain‚en Hebers hustrus, t„lt; ty v„nskap r†dde mellan Jabin,
	konungen i Hasor, och kain‚en Hebers hus.
004:018 D† gick Jael ut emot Sisera och sade till honom: ˝Kom in, min
	herre, kom in till mig, frukta intet.˝  S† gick han d† in till
	henne i t„ltet, och hon h”ljde ”ver honom med ett t„cke.
004:019 Och han sade till henne: ˝Giv mig litet vatten att dricka, ty
	jag „r t”rstig.˝  D† ”ppnade hon mj”lk- k„rlet och gav honom att
	dricka och h”ljde sedan †ter ”ver honom.
004:020 Och han sade till henne: ˝St„ll dig vid ing†ngen till t„ltet;
	och kommer n†gon och fr†gar dig om n†gon „r h„r, s† svara nej.˝
004:021 Men Jael, Hebers hustru, grep en t„ltplugg och tog en hammare i
	sin hand, gick d„refter sakta in till honom och slog pluggen
	genom tinningen p† honom, s† att den gick ned i marken.  S†
	d”dades han, d„r han l†g f”rs„nkt i tung s”mn, medtagen av
	tr”tthet.
004:022 I samma stund kom Barak jagande efter Sisera; d† gick Jael ut
	emot honom och sade till honom: ˝Kom hit, s† skall jag visa dig
	den man som du s”ker.˝  N„r han d† gick in till henne, fick han
	se Sisera ligga d”d d„r, med t„ltpluggen genom tinningen.

004:023 S† l„t Gud p† den dagen Jabin, konungen i Kanaan, bliva kuvad av
	Israels barn.
004:024 Och Israels barns hand vilade allt tyngre p† Jabin, konungen i
	Kanaan; och till slut f”rgjorde de Jabin, konungen i Kanaan.
005:001 De sj”ngo Debora och Barak, Abinoams son, denna s†ng:

005:002   Att h„rf”rare f”rde an i Israel,
	    att folket villigt f”ljde dem --
	    loven HERREN d„rf”r!
005:003   H”ren, I konungar;
	    lyssnen, I furstar.
	  Till HERRENS „ra
	    vill jag, vill jag sjunga,
	  lovs„ga HERREN,
	    Israels Gud.

005:004   HERRE, n„r du drog ut fr†n Seir,
	  n„r du gick fram ifr†n Edoms mark,
	  d† b„vade jorden,
	    d† str”mmade det fr†n himmelen,
	  d† str”mmade vatten
	    ned ifr†n molnen;
005:005   bergen sk„lvde
	    inf”r HERRENS ansikte,
	  ja, Sinai inf”r HERRENS,
	    Israels Guds, ansikte.

005:006   I Samgars dagar,
	    Anats sons,
	  i Jaels dagar
	    l†go v„garna ”de;
	  vandrarna m†ste f„rdas
	     sv†ra omv„gar.
005:007   Inga styresm„n funnos,
	    inga funnos mer i Israel,
	  f”rr„n du stod upp, Debora,
	  stod upp s†som en moder i Israel.
005:008   Man valde sig nya gudar;
	    d† n†dde striden fram till portarna.
	  Men ingen sk”ld, intet spjut var att se
	  hos de fyrtio tusen i Israel.

005:009   Mitt hj„rta tillh”r Israels h”vdingar
	  och dem bland folket, som villigt f”ljde;
005:010   ja, loven HERREN.
	  I som riden p† vita †sninnor,
	    I som sitten hemma p† mattor,
	  och I som vandren p† v„gen, talen h„rom.
005:011   N„r man under rop
	    skiftar byte mellan vattenhoarna,
	  d† lovprisar man d„r
	    HERRENS r„ttf„rdiga g„rningar,
	  att han i r„ttf„rdighet regerar i Israel.
	  D† drog HERRENS folk
	    ned till portarna.
005:012   Upp, upp, Debora!
	  Upp, upp, sjung din s†ng!
	  St† upp, Barak;
	    tag dig f†ngar,
	    du Abinoams son.

005:013   D† satte folkets kvarleva
	    de tappre till anf”rare,
	  HERREN satte mig
	    till anf”rare ”ver hj„ltarna.
005:014   Fr†n Efraim kommo m„n
	    som hade rotf„st sig i Amalek;
	  Benjamin f”ljde dig
	    och blandade sig med dina skaror.
	  Ned ifr†n Makir
	    drogo h”vdingar †stad,
	  och fr†n Sebulon m„n
	   som buro anf”rarstav.
005:015   Furstarna i Isaskar
	    sl”to sig till Debora;
	  och likasom Isaskar,
	   s† gjorde ock Barak;
	  ned i dalen skyndade man i dennes sp†r.

	    Bland Rubens „tter
	    h”llos stora r†dslag.
005:016   Men varf”r satt du kvar
	    ibland dina f†llor
	  och lyssnade till fl”jtspel vid hjordarna?
	  Ja, av Rubens „tter
	  f”rdes stora ”verl„ggningar.
005:017   Gilead stannade
	    p† andra sidan Jordan.
	  Och Dan varf”r -- dr”jer han
	    „nnu vid skeppen?
	  Aser satt kvar
	    vid havets strand,
	    vid sina vikar stannade han.
005:018   Men Sebulon var ett folk
	    som prisgav sitt liv †t d”den,
	  Naftali likas†,
	    p† stridsf„ltets h”jder.

005:019   Konungar drogo fram och stridde
	  ja, d† stridde Kanaans konungar
	  vid Taanak, invid Megiddos vatten;
	  men byte av silver vunno de icke.
005:020   Fr†n himmelen f”rdes strid,
	  stj„rnorna stridde
	  fr†n sina banor mot Sisera.

005:021   B„cken Kison ryckte dem bort,
	    urtidsb„cken,
	    b„cken Kison.
	  G† fram, min sj„l, med makt!
005:022   D† stampade h„starnas hovar,
	  n„r deras tappra ryttare jagade fram†t, fram†t.
005:023   F”rbannen Meros,
	    s„ger HERRENS „ngel,
	  ja, f”rbannen dess inbyggare,
	  d„rf”r att de ej kommo
	    HERREN till hj„lp,
	  HERREN till hj„lp bland hj„ltarna.

005:024   V„lsignad vare Jael framf”r andra kvinnor,
	  Hebers hustru, kain‚ens,
	  v„lsignad framf”r alla kvinnor som bo i t„lt!
005:025   Vatten beg„rde han;
	      d† gav hon honom mj”lk,
	  gr„ddmj”lk bar hon fram
	      i h”gtidssk†len.
005:026   Sin hand r„ckte hon ut efter t„ltpluggen,
	  sin h”gra hand efter arbetshammaren
	  med den slog hon Sisera
	      och krossade hans huvud,
	  spr„ckte hans tinning
	      och genomborrade den.
005:027   Vid hennes f”tter sj”nk han ihop,
	      f”ll omkull och blev liggande;
	  ja, vid hennes f”tter
	      sj”nk han ihop och f”ll omkull;
	  d„r han sj”nk ihop,
	      d„r f”ll han d”dsslagen.

005:028   Ut genom f”nstret
	      sk†dade hon och ropade,
	  Siseras moder,
	      ut genom gallret:
	  ˝Varf”r dr”jer v„l
	      hans vagn att komma?
	  Varf”r „ro de s† senf„rdiga,
	      hans vagnsh„stars f”tter?˝
005:029   D† svara de klokaste
	      av hennes hovt„rnor,
	  och sj„lv giver hon sig
	      detsamma svaret:
005:030   ˝F”rvisso vunno de byte,
	      som de nu utskifta:
	  en flicka, ja, tv†
	      †t envar av m„nnen,
	  byte av praktv„vnader f”r Siseras r„kning,
	  byte av praktv„vnader, brokiga tyger;
	  en pr„ktig duk, ja, tv† brokiga dukar
	  f”r de f†ngnas halsar.˝

005:031   S† m† alla dina fiender
	      f”rg†s, o HERRE.
	  Men de som „lska honom m† likna solen,
	      n„r den g†r upp i hj„ltekraft.

	Och landet hade nu ro i fyrtio †r.
006:001 Men n„r Israels barn gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, gav
	HERREN dem i Midjans hand, i sju †r.
006:002 Och Midjans hand blev Israel s† ”verm„ktig, att Israels barn
	till skydd mot Midjan gjorde sig de h†lor som nu „ro att se i
	bergen, s† ock grottorna och bergf„stena.
006:003 S† ofta israeliterna hade s†tt, drogo midjaniterna, amalekiterna
	och ”sterl„nningarna upp emot dem
006:004 och l„grade sig d„r och ”verf”llo dem och f”rd„rvade landets
	gr”da „nda fram emot Gasa; de l„mnade inga livsmedel kvar i
	Israel, inga f†r, oxar eller †snor.
006:005 Ty de drogo ditupp med sin boskap och sina t„lt och kommo s†
	talrika som gr„shoppor; de sj„lva och deras kameler voro
	or„kneliga.  Och de f”llo in i landet f”r att f”rd„rva det.
006:006 S† kom Israel i stort el„nde genom Midjan; d† ropade Israels
	barn till HERREN.
006:007 Och n„r Israels barn ropade till HERREN f”r Midjans skull,
006:008 s„nde HERREN en profet till Israels barn.  Denne sade till dem:
	˝S† s„ger HERREN, Israels Gud: Jag sj„lv har f”rt eder upp ur
	Egypten och h„mtat eder ut ur tr„ldomshuset.
006:009 Jag har r„ddat eder fr†n egyptiernas hand och fr†n alla edra
	f”rtryckares hand; jag har f”rjagat dem f”r eder och givit eder
	deras land.
006:010 Och jag sade till eder: Jag „r HERREN, eder Gud; I skolen icke
	frukta de gudar som dyrkas av amor‚erna, i vilkas land I bon.
	Men I villen icke h”ra min r”st.

006:011 Och HERRENS „ngel kom och satte sig under terebinten vid Ofra,
	som tillh”rde abiesriten Joas; dennes son Gideon h”ll d† p† att
	klappa ut vete i vinpressen, f”r att b„rga det undan Midjan.
006:012 F”r honom uppenbarade sig nu HERRENS „ngel och sade till honom:
	˝HERREN „r med dig, du tappre stridsman.˝
006:013 Gideon svarade honom: ˝Ack min herre, om HERREN „r med oss,
	varf”r har d† allt detta kommit ”ver oss?  Och var „ro alla hans
	under, om vilka v†ra f„der hava f”rt„ljt f”r oss och sagt: 'Se,
	HERREN har f”rt oss upp ur Egypten'?  Nu har ju HERREN
	f”rskjutit oss och givit oss i Midjans v†ld.˝
006:014 D† v„nde sig HERREN till honom och sade: ˝G† †stad i denna din
	kraft och fr„ls Israel ur Midjans v†ld; se, jag har s„nt dig.˝
006:015 Han svarade honom: ˝Ack Herre, varmed kan jag fr„lsa Israel?  Min
	„tt „r ju den oansenligaste i Manasse, och jag sj„lv den
	ringaste i min faders hus.˝
006:016 HERREN sade till honom: ˝Jag vill vara med dig, s† att du skall
	sl† Midjan, s†som voro det en enda man.˝
006:017 Men han svarade honom: ˝Om jag har funnit n†d f”r dina ”gon, s†
	l†t mig f† ett tecken att det „r du som talar med mig.
006:018 G† icke bort h„rifr†n, f”rr„n jag har kommit tillbaka till dig
	och h„mtat ut min offerg†va och lagt fram den f”r dig.˝  Han
	sade: ˝Jag vill stanna, till dess du kommer igen.˝

006:019 D† gick Gideon in och tillredde en killing, s† ock osyrat br”d
	av en efa mj”l; d„refter lade han k”ttet i en korg och h„llde
	spadet i en kruka; sedan bar han ut det till honom under
	terebinten och satte fram det.
006:020 Men Guds „ngel sade till honom: Tag k”ttet och det osyrade
	br”det, och l„gg det p† bergh„llen d„r, och gjut spadet
	d„r”ver.˝  Och han gjorde s†.
006:021 Och HERRENS „ngel r„ckte ut staven som han hade i sin hand och
	r”rde med dess „nda vid k”ttet och det osyrade br”det; d† kom
	eld ut ur klippan och f”rt„rde k”ttet och det osyrade br”det;
	och d„rvid f”rsvann HERRENS „ngel ur hans †syn.
006:022 D† s†g Gideon att det var HERRENS „ngel.  Och Gideon sade: ˝Ve
	mig, Herre, HERRE, eftersom jag nu har sett HERRENS „ngel
	ansikte mot ansikte!˝
006:023 Men HERREN sade till honom: ˝Frid vare med dig, frukta icke; du
	skall icke d”.˝
006:024 D† byggde Gideon d„r ett altare †t HERREN och kallade det HERREN
	„r frid; det finnes kvar „nnu i dag i det abiesritiska Ofra.

006:025 Den natten sade HERREN till honom: ˝Tag den tjur som tillh”r din
	fader och den andra sju†riga tjuren.  Riv sedan ned det
	Baalsaltare som tillh”r din fader, och hugg s”nder Aseran som
	st†r d„rinvid.
006:026 Bygg d„refter upp ett altare †t HERREN, din Gud, ”verst p† denna
	fasta plats, och uppf”r det p† ”vligt s„tt; tag s† den andra
	tjuren och offra den till br„nnoffer p† styckena av Aseran som
	du har huggit s”nder.˝
006:027 D† tog Gideon tio av sina tj„nare med sig och gjorde s†som
	HERREN sade sagt till honom.  Men eftersom han fruktade att g”ra
	det om dagen, av r„dsla f”r sin faders hus och f”r m„nnen i
	staden, gjorde han det om natten.
006:028 Bittida f”ljande morgon fingo mannen i staden se att Baals
	altare l†g nedbrutet, att Aseran d„rinvid var s”nderhuggen, och
	att den andra tjuren hade blivit offrad s†som br„nnoffer p† det
	nyuppbyggda altaret.
006:029 D† sade de till varandra: ˝Vem har gjort detta?˝  Och n„r de
	fr†gade och gjorde efterforskningar, fingo de veta att Gideon,
	Joas' son, hade gjort det.
006:030 D† sade m„nnen i staden till Joas: ˝F”r din son hitut, han m†ste
	d”; ty han har brutit ned Baals altare, och han har ock huggit
	s”nder Aseran som stod d„rinvid.˝
006:031 Men Joas svarade alla som stodo omkring honom: ˝Viljen I utf”ra
	Baals sak, viljen I komma honom till hj„lp?  Den som vill utf”ra
	hans sak, han skall bliva d”dad innan n„sta morgon.  Žr han Gud,
	s† utf”re han sj„lv sin sak, eftersom denne har brutit ned hans
	altare.
006:032 H„rav kallade man honom d† Jerubbaal, i det man sade: ˝Baal
	utf”re sin sak mot honom, eftersom han har brutit ned hans
	altare.˝

006:033 Och midjaniterna, amalekiterna och ”sterl„nningarna hade alla
	tillhopa f”rsamlat sig och g†tt ”ver floden och l„grat sig i
	Jisreels dal.
006:034 Men Gideon hade blivit bekl„dd med HERRENS Andes kraft; han
	st”tte i basun, och abiesriterna f”rsamlade sig och f”ljde efter
	honom.
006:035 Och han s„nde omkring budb„rare i hela Manasse, s† att ock de
	”vriga f”rsamlade sig och f”ljde efter honom; likaledes s„nde
	han budb„rare till Aser, Sebulon och Naftali, och dessa drogo d†
	ocks† upp, de andra till m”tes.

006:036 Och Gideon sade till Gud: ˝Om du verkligen vill genom min hand
	fr„lsa Israel, s†som du har lovat,
006:037 s† se nu h„r: jag l„gger denna avklippta ull p† tr”skplatsen;
	ifall dagg kommer allenast p† ullen, under det att marken eljest
	”verallt f”rbliver torr, d† vet jag att du genom min hand skall
	fr„lsa Israel, s†som du har lovat.˝
006:038 Och det skedde s†, ty n„r han bittida dagen d„refter kramade ur
	ullen, kunde han av den pressa ut s† mycket dagg, att en hel
	sk†l blev full med vatten.
006:039 Men Gideon sade till Gud: ˝M† din vrede icke uppt„ndas mot mig,
	d„rf”r att jag talar „nnu en enda g†ng.  L†t mig f† f”rs”ka
	blott en g†ng till med ullen: g”r nu s†, att allenast ullen
	f”rbliver torr, under det att dagg kommer eljest ”verallt p†
	marken.˝
006:040 Och Gud gjorde s† den natten; allenast ullen var torr, men
	eljest hade dagg kommit ”verallt p† marken.

007:001 Bittida f”ljande morgon drog Jerubbaal, det „r Gideon, †stad med
	allt folket som f”ljde honom, och de l„grade sig vid
	Harodsk„llan; han hade d† midjaniternas l„ger norr om sig, fr†n
	Moreh”jden ned i dalen.
007:002 Men HERREN sade till Gideon: ˝Folket som har f”ljt dig „r f”r
	talrikt f”r att jag skulle vilja giva Midjan i deras hand; ty
	Israel kunde d† ber”mma sig mot mig och s„ga: 'Min egen hand har
	fr„lst mig.'
007:003 L†t d„rf”r nu utropa f”r folket och s„ga: Om n†gon fruktar och
	„r r„dd, s† m† han v„nda tillbaka hem och skynda bort ifr†n
	Gileads berg.˝  D† v„nde tjugutv† tusen man av folket tillbaka,
	s† att allenast tio tusen man stannade kvar.
007:004 Men HERREN sade till Gideon: ˝Folket „r „nnu f”r talrikt; f”r
	dem ned till vattnet, s† skall jag d„r g”ra ett urval av dem †t
	dig.  Den om vilken jag d† s„ger till dig: 'Denne skall g† med
	dig', han f†r g† med dig, men var och en om vilken jag s„ger
	till dig: 'Denne skall icke g† med dig', han f†r icke g† med.˝
007:005 S† f”rde han d† folket ned till vattnet.  Och HERREN sade till
	Gideon: ˝Alla som l„ppja av vattnet, s†som hunden g”r, dem skall
	du st„lla f”r sig, och likas† alla som falla ned p† kn„ f”r att
	dricka.˝
007:006 D† befanns antalet av dem som hade l„ppjat av vattnet, genom att
	med handen f”ra det till munnen, vara tre hundra man; allt det
	”vriga folket hade fallit ned p† kn„ f”r att dricka vatten.
007:007 Och HERREN sade till Gideon: ˝Med de tre hundra m„n som hava
	l„ppjat av vattnet skall jag fr„lsa eder och giva Midjan i din
	hand; allt det andra folket m† begiva sig hem, var och en till
	sitt.˝
007:008 D† tog hans folk till sig sitt munf”rr†d och sina basuner,
	d„refter l„t han alla de andra israeliterna g† hem, var och en
	till sin hydda; han beh”ll allenast de tre hundra m„nnen.  Och
	midjaniternas l„ger hade han nedanf”r sig i dalen.

007:009 Och HERREN sade den natten till honom: ˝St† upp och drag ned i
	l„gret, ty jag har givit det i din hand.
007:010 Men om du fruktar f”r att draga ditned, s† m† du g† f”rut med
	din tj„nare Pura ned till l„gret
007:011 och h”ra efter, vad man d„r talar; sedan skall du f† mod till
	att draga ditned och bryta in i l„gret.˝  S† gick han d† med sin
	tj„nare Pura ned till f”rposterna i l„gret.
007:012 Och midjaniterna, amalekiterna och alla ”sterl„nningarna l†go
	d„r i dalen, talrika s†som gr„shoppor; och deras kameler voro
	or„kneliga, talrika s†som sanden p† havets strand.
007:013 D† nu Gideon kom dit, h”ll en man just p† att f”rt„lja en dr”m
	f”r en annan.  Han sade: ˝Jag har nyss haft en dr”m.  Jag tyckte
	att en kornbr”dskaka kom rullande in i midjaniternas l„ger.  Den
	kom „nda fram till t„ltet och slog emot det, s† att det f”ll, och
	v„nde upp och ned p† det, och t„ltet blev s† liggande.˝
007:014 D† svarade den andre och sade: ˝Detta betyder intet annat „n
	israeliten Gideons, Joas' sons, sv„rd; Gud har givit Midjan och
	hela l„gret i hans hand.˝
007:015 N„r Gideon h”rde denna dr”m f”rt„ljas och h”rde dess uttydning,
	f”ll han ned och tillbad.  D„refter v„nde han tillbaka till
	Israels l„ger och sade: ˝St†n upp, ty HERREN har givit
	midjaniternas l„ger i eder hand.

007:016 Och han delade sina tre hundra m„n i tre hopar och gav
	allasammans basuner i h„nderna, s† ock tomma krukor, med facklor
	inne i krukorna.
007:017 Och han sade till dem: ˝Sen p† mig och g”ren s†som jag; s† snart
	jag har kommit till utkanten av l„gret, skolen I g”ra s†som jag
	g”r.
007:018 N„r n„mligen jag och alla som jag har med mig st”ta i basunerna,
	skolen ock I st”ta i basunerna runt omkring hela l„gret och
	ropa: 'F”r HERREN och f”r Gideon!'˝

007:019 S† kommo nu Gideon och de hundra m„n, som han hade med sig, till
	utkanten av l„gret, n„r den mellersta nattv„kten ingick; och man
	hade just st„llt ut vakterna.  D† st”tte de i basunerna och
	krossade krukorna som de hade i sina h„nder.
007:020 De tre hoparna st”tte i basunerna och slogo s”nder krukorna; de
	fattade med v„nstra handen i facklorna och med h”gra handen i
	basunerna och st”tte i dem; och de ropade: ˝HERRENS och Gideons
	sv„rd!˝
007:021 Men de stodo stilla, var och en p† sin plats, runt omkring
	l„gret.  D† begynte alla i l„gret att l”pa hit och dit och skria
	och fly.
007:022 Och n„r de st”tte i de tre hundra basunerna, v„nde HERREN den
	enes sv„rd mot den andre i hela l„gret; och de som voro i l„gret
	flydde „nda till Bet-Hasitta, †t Serera till, „nda till stranden
	vid Abel-Mehola, f”rbi Tabbat.
007:023 Och †ter f”rsamlade sig israeliterna, fr†n Naftali och Aser och
	fr†n hela Manasse, och f”rf”ljde midjaniterna.

007:024 Och Gideon hade s„nt omkring budb„rare i hela Efraims bergsbygd
	och l†tit s„ga: ˝Dragen ned mot Midjan och bes„tten i deras v„g
	vattendragen „nda till Bet-Bara, „vensom Jordan.˝  S† f”rsamlade
	sig alla Efraims m„n och besatte vattendragen „nda till
	Bet-Bara, „vensom Jordan.
007:025 Och de togo tv† midjanitiska h”vdingar, Oreb och Seeb, till
	f†nga, och dr„pte Oreb vid Orebsklippan, och Seeb dr„pte de vid
	Seebspressen, och f”rf”ljde s† midjaniterna.  Men Orebs och
	Seebs huvuden f”rde de ”ver till Gideon p† andra sidan Jordan.
008:001 Men Efraims m„n sade till honom: ˝Huru har du kunnat handla s†
	mot oss?  Varf”r b†dade du icke upp oss, n„r du drog ut till
	strid mot Midjan?˝  Och de foro h„ftigt ut mot honom.
008:002 Han svarade dem: ˝Vad har jag d† utr„ttat i j„mf”relse med
	eder?  Žr icke Efraims eftersk”rd b„ttre „n Abiesers
	vinb„rgning?
008:003 I eder hand var det som Gud gav de midjanitiska h”vdingarna Oreb
	och Seeb.  Vad har jag kunnat utr„tta i j„mf”relse med eder?˝  D†
	han s† talade, stillades deras vrede mot honom.

008:004 N„r sedan Gideon kom till Jordan, gick han ”ver j„mte de tre
	hundra m„n som han hade med sig; och de voro tr”tta av
	f”rf”ljandet.
008:005 Han sade d„rf”r till m„nnen i Suckot: ˝Given n†gra kakor br”d †t
	folket som f”ljer mig, ty de „ro tr”tta; se, jag „r nu i f„rd
	med att f”rf”lja Seba och Salmunna, de midjanitiska konungarna.˝
008:006 Men de ”verste i Suckot svarade: ˝Har du d† redan Seba och
	Salmunna i ditt v†ld, eftersom du fordrar att vi skola giva br”d
	†t din h„r?˝
008:007 Gideon sade ˝N†v„l; n„r HERREN, giver Seba och Salmunna i min
	hand, skall jag s”ndertr”ska edert k”tt med ”kent”rnen och
	tistlar.˝
008:008 S† drog han vidare d„rifr†n upp till Penuel och talade p† samma
	s„tt till dem som voro d„r; och m„nnen i Penuel g†vo honom samma
	svar som m„nnen i Suckot hade givit.
008:009 D† sade han ock till m„nnen i Penuel: ˝N„r jag kommer
	v„lbeh†llen tillbaka, skall jag riva ned detta torn.˝

008:010 Men Seba och Salmunna befunno sig i Karkor och hade sin h„r hos
	sig, vid pass femton tusen man, allt som var kvar av
	”sterl„nningarnas hela h„r; ty de stupade utgjorde ett hundra
	tjugu tusen sv„rdbev„pnade m„n.
008:011 Och Gideon drog upp p† karavanv„gen, ”ster om Noba och Jogbeha,
	och ”verf”ll h„ren, d„r den l†g sorgl”s i sitt l„ger.
008:012 Och Seba och Salmunna flydde, men han satte efter dem; och han
	tog de tv† midjanitiska konungarna Seba och Salmunna till f†nga
	och skingrade hela h„ren.

008:013 N„r d„refter Gideon, Joas' son, v„nde tillbaka fr†n striden, ned
	fr†n Heresh”jden,
008:014 fick han fatt p† en ung man, en av inv†narna i Suckot, och
	utfr†gade denne, och han m†ste skriva upp †t honom de ”verste i
	Suckot och de „ldste d„r, sjuttiosju m„n.
008:015 N„r han sedan kom till m„nnen i Suckot, sade han: ˝Se h„r „ro nu
	Seba och Salmunna, om vilka I h†nfullt saden till mig: 'Har du
	redan Seba och Salmunna i ditt v†ld, eftersom du fordrar att vi
	skola giva br”d †t dina tr”tta m„n?'˝
008:016 D„refter l„t han gripa de „ldste i staden och tog ”kent”rnen och
	tistlar och l„t m„nnen i Suckot f† k„nna dem.
008:017 Och tornet i Penuel rev han ned och dr„pte m„nnen i staden.
008:018 Och till Seba och Salmunna sade han: ˝Hurudana voro de m„n som I
	dr„pten p† Tabor?˝  De svarade: ˝De voro lika dig; var och en s†g
	ut s†som en konungason.˝
008:019 Han sade: ˝D† var det mina br”der, min moders s”ner.  S† sant
	HERREN lever: om I haden l†tit dem leva, skulle jag icke hava
	dr„pt eder.˝
008:020 Sedan sade han till Jeter, sin f”rstf”dde: ˝St† upp och dr„p
	dem.˝  Men gossen drog icke ut sitt sv„rd, ty han var f”rsagd,
	eftersom han „nnu var allenast en gosse.
008:021 D† sade Seba och Salmunna: ˝St† upp, du sj„lv, och st”t ned oss;
	ty s†dan mannen „r, s†dan „r ock hans styrka.˝  S† stod d† Gideon
	upp och dr„pte Seba och Salmunna.  Och han tog f”r sin r„kning de
	prydnader som sutto p† deras kamelers halsar.

008:022 Och israeliterna sade till Gideon: ˝R†d du ”ver oss, och s†som
	du s† ock sedan din son och din sonson; ty du har fr„lst oss ur
	Midjans hand.˝
008:023 Men Gideon svarade dem: ˝Jag vill icke r†da ”ver eder, och min
	son skall icke heller r†da ”ver eder, utan HERREN skall r†da
	”ver eder.˝
008:024 Och Gideon sade ytterligare till dem: ˝Ett vill jag dock beg„ra
	av eder: var och en av eder m† giva mig den n„sring han har f†tt
	s†som byte.˝  Ty midjaniterna buro n„sringar av guld, eftersom de
	voro ismaeliter.
008:025 De svarade: ˝Ja, vi vilja giva dig dem.˝  Och de bredde ut ett
	kl„de, och var och en kastade p† detta den n„sring han hade f†tt
	s†som byte.
008:026 Och guldringarna, som han hade beg„rt, befunnos v„ga ett tusen
	sju hundra siklar i guld -- detta f”rutom de halsprydnader, de
	”rh„ngen och de purpurr”da kl„der som de midjanitiska konungarna
	hade burit, och f”rutom de kedjor som hade suttit p† deras
	kamelers halsar.
008:027 Och Gideon l„t d„rav g”ra en efod och satte upp den i sin stad,
	Ofra; och hela Israel lopp d„r i trol”s avf„llighet efter
	den.  Och den blev f”r Gideon och hans hus till en snara.

008:028 S† blev nu Midjan kuvat under Israels barn och upplyfte icke mer
	sitt huvud.  Och landet hade ro i fyrtio †r, s† l„nge Gideon
	levde.

008:029 Men Jerubbaal, Joas' son, gick hem och stannade sedan i sitt
	hus.
008:030 Och Gideon hade sjuttio s”ner, som hade utg†tt fr†n hans l„nd,
	ty han „gde m†nga hustrur.
008:031 En bihustru som han hade i Sikem f”dde honom ock en son; denne
	gav han namnet Abimelek.
008:032 Och Gideon, Joas' son, dog i en god †lder och blev begraven i
	sin fader Joas' grav i det abiesritiska Ofra

008:033 Men n„r Gideon var d”d, begynte Israels barn †ter i trol”s
	avf„llighet l”pa efter Baalerna; och de gjorde Baal-Berit till
	gud †t sig.
008:034 Israels barn t„nkte icke p† HERREN, sin Gud, som hade r„ddat
	dem fr†n alla deras fienders hand runt omkring.
008:035 Ej heller visade de Jerubbaals, Gideons, hus n†gon k„rlek, till
	geng„ld f”r allt det goda som han hade gjort mot Israel.
009:001 Men Abimelek, Jerubbaals son, gick bort till sin moders br”der i
	Sikem och talade till dem och till alla som voro besl„ktade med
	hans morfaders hus, och sade:
009:002 ˝Talen s† till alla Sikems borgare: Vilket „r b„st f”r eder: att
	sjuttio m„n, alla Jerubbaals s”ner, r†da ”ver eder, eller att en
	enda man r†der ”ver eder?  Kommen d„rj„mte ih†g att jag „r edert
	k”tt och ben.˝
009:003 D† talade hans moders br”der till hans f”rm†n allt detta inf”r
	alla Sikems borgare.  Och dessa blevo vunna f”r Abimelek, ty de
	t„nkte: ˝Han „r ju v†r broder.˝
009:004 Och de g†vo honom sjuttio siklar silver ur Baal-Berits tempel;
	f”r dessa lejde Abimelek l”st folk och „ventyrare, vilkas
	anf”rare han blev.
009:005 D„refter begav han sig till sin faders hus i Ofra och dr„pte d„r
	sina br”der, Jerubbaals s”ner, sjuttio m„n, och detta p† en och
	samma sten; dock blev Jotam, Jerubbaals yngste son, vid liv, ty
	han hade g”mt sig.
009:006 Sedan f”rsamlade sig alla Sikems borgare och alla som bodde i
	Millo och gingo †stad och gjorde Abimelek till konung vid
	V†rd-terebinten invid Sikem.
009:007 N„r man ber„ttade detta far Jotam, gick han †stad och st„llde
	sig p† toppen av berget Gerissim och hov upp sin r”st och ropade
	och sade till dem: ˝H”ren mig, I Sikems borgare, f”r att Gud ock
	m† h”ra eder.
009:008 Tr„den gingo en g†ng †stad f”r att sm”rja en konung ”ver
	sig.  Och de sade till olivtr„det: 'Bliv du konung ”ver oss'
009:009 Men olivtr„det svarade dem: 'Skulle jag avst† fr†n min fetma,
	som b†de gudar och m„nniskor „ra mig f”r, och g† bort f”r att
	svaja ”ver de andra tr„den?'
009:010 D† sade tr„den till fikontr„det: 'Kom du och bliv konung ”ver
	oss.'
009:011 Men fikontr„det svarade dem: 'Skulle jag avst† fr†n min s”tma
	och min goda frukt och g† bort f”r att svaja ”ver de andra
	tr„den?'
009:012 D† sade tr„den till vintr„det: 'Kom du och bliv konung ”ver
	oss.'
009:013 Men vintr„det svarade dem: 'Skulle jag avst† fr†n min vinmust,
	som g”r b†de gudar och m„nniskor glada, och g† bort f”r att
	svaja ”ver de andra tr„den?'
009:014 D† sade alla tr„den till t”rnbusken: 'Kom du och bliv konung
	”ver oss.'
009:015 T”rnbusken svarade tr„den: 'Om det „r eder uppriktiga mening att
	sm”rja mig till konung ”ver eder, s† kommen och tagen eder
	tillflykt under min skugga; varom icke, s† skall eld g† ut ur
	t”rnbusken och f”rt„ra cedrarna p† Libanon.'
009:016 S† h”ren nu: om I haven f”rfarit riktigt och redligt d„ri att I
	haven gjort Abimelek till konung, och om I haven f”rfarit v„l
	mot Jerubbaal och hans hus, och haven vederg„llt honom efter
	hans g„rningar --
009:017 ty I veten att min fader stridde f”r eder och v†gade sitt liv
	f”r att r„dda eder fr†n Midjans hand,
009:018 under det att I d„remot i dag haven rest eder upp mot min faders
	hus och dr„pt hans s”ner, sjuttio m„n, p† en och samma sten, och
	gjort Abimelek, hans tj„nstekvinnas son, till konung ”ver Sikems
	borgare, eftersom han „r eder broder --
009:019 om I allts† denna dag haven f”rfarit riktigt och redligt mot
	Jerubbaal och hans hus, d† m†n I gl„dja eder ”ver Abimelek, och
	han m† ock gl„dja sig ”ver eder;
009:020 varom icke, s† m† eld g† ut fr†n Abimelek och f”rt„ra Sikems
	borgare och dem som bo i Millo, och fr†n Sikems borgare och fr†n
	dem som bo i Millo m† eld g† ut och f”rt„ra Abimelek.˝
009:021 Och Jotam skyndade sig undan och flydde bort till Beer, och d„r
	bosatte han sig f”r att vara i s„kerhet f”r sin broder Abimelek.

009:022 N„r Abimelek hade h„rskat ”ver Israel i tre †r,
009:023 s„nde Gud en tvedr„ktsande mellan Abimelek och Sikems borgare,
	s† att Sikems borgare avf”llo fr†n Abimelek.
009:024 Detta skedde, f”r att v†ldet mot Jerubbaals sjuttio s”ner skulle
	bliva h„mnat, och f”r att deras blod skulle komma ”ver deras
	broder Abimelek som dr„pte dem, s† ock ”ver Sikems borgare, som
	l„mnade honom underst”d, s† att han kunde dr„pa sina br”der.
009:025 F”r att skada honom lade Sikems borgare nu folk i f”rs†t p†
	bergsh”jderna, och dessa plundrade alla som drogo v„gen fram
	d„rf”rbi.  Detta blev ber„ttat f”r Abimelek.

009:026 Men Gaal, Ebeds son, kom nu dit med sina br”der, och de drogo in
	i Sikem.  Och Sikems borgare fattade f”rtroende f”r honom.
009:027 S† h„nde sig en g†ng att de gingo ut p† f„ltet och avb„rgade
	sina ving†rdar och pressade druvorna och h”llo en gl„djefest,
	och de gingo d„rvid in i sin guds hus och †to och drucko, och
	uttalade f”rbannelser ”ver Abimelek.
009:028 Och Gaal, Ebeds son, sade: ˝Vad „r Abimelek, och vad „r Sikem,
	eftersom vi skola tj„na honom?  Han „r ju Jerubbaals son, och
	Sebul „r hans tillsyningsman.  Nej, tj„nen m„n som h„rstamma fr†n
	Hamor, Sikems fader.  Varf”r skulle vi tj„na denne?
009:029 Ack om jag hade detta folk under min v†rd!  D† skulle jag driva
	bort Abimelek.˝  Och i fr†ga om Abimelek sade han: ˝F”r”ka din
	h„r och drag ut.˝

009:030 Men n„r Sebul, h”vitsmannen i staden, fick h”ra vad Gaal, Ebeds
	son, hade sagt, uppt„ndes hans vrede.
009:031 Och han s„nde listeligen bud till Abimelek och l„t s„ga: ˝Se,
	Gaal, Ebeds son, och hans br”der hava kommit till Sikem, och de
	h†lla just nu p† att uppvigla staden mot dig.
009:032 Bryt d„rf”r nu upp om natten, du med ditt folk, och l„gg dig i
	bakh†ll p† f„ltet.
009:033 Sedan m† du i morgon bittida, n„r solen g†r upp, st”rta fram mot
	staden.  N„r han d† med sitt folk drager ut mot dig, m† du g”ra
	med honom vad tillf„llet giver vid handen.˝
009:034 D† br”t Abimelek med allt sitt folk upp om natten, och de lade
	sig i bakh†ll mot Sikem, i fyra hopar.

009:035 Och Gaal, Ebeds son, kom ut och st„llde sig vid ing†ngen till
	stadsporten; och i detsamma br”t Abimelek med sitt folk fram
	ifr†n bakh†llet.
009:036 N„r d† Gaal s†g folket, sade han till Sebul: ˝Se, d„r kommer
	folk ned fr†n bergsh”jderna.˝  Men Sebul svarade honom: ˝Det „r
	skuggan av bergen, som f”r dina ”gon ser ut s†som m„nniskor.˝
009:037 Gaal tog †ter till orda och sade: ˝Jo, d„r kommer folk ned fr†n
	Mittelh”jden, och en annan hop kommer p† v„gen fr†n
	Teckentydarterebinten.˝
009:038 D† sade Sebul till honom: ˝Var „r nu din stortalighet, du som
	sade: 'Vad „r Abimelek, eftersom vi skola tj„na honom?'  Se, h„r
	kommer det folk som du s† f”raktade.  Drag nu ut och strid mot
	dem.
009:039 S† drog d† Gaal ut i spetsen f”r Sikems borgare och gav sig i
	strid med Abimelek.
009:040 Men Abimelek jagade honom p† flykten, och han flydde undan f”r
	honom; och m†nga f”llo slagna „nda fram till stadsporten.
009:041 Och Abimelek stannade i Aruma; men Sebul drev bort Gaal och hans
	br”der och l„t dem icke l„ngre stanna i Sikem.

009:042 Dagen d„refter gick folket ut p† f„ltet; och man ber„ttade detta
	f”r Abimelek.
009:043 D† tog han sitt folk och delade dem i tre hopar och lade sig i
	bakh†ll p† f„ltet.  Och n„r han fick se att folket gick ut ur
	staden, br”t han upp och anf”ll dem och nedgjorde dem.
009:044 Abimelek och de hopar han hade med sig st”rtade n„mligen fram
	och st„llde sig vid ing†ngen till stadsporten; men de b†da andra
	hoparna st”rtade fram mot alla som voro p† f„ltet och nedgjorde
	dem.
009:045 N„r s† Abimelek hade ansatt staden hela den dagen, intog han den
	och dr„pte det folk som fanns d„rinne Sedan rev han ned staden
	och bestr”dde platsen med salt.

009:046 N„r bes„ttningen i Sikems torn h”rde detta, beg†vo de sig alla
	till det fasta valvet i El-Berits tempelbyggnad.
009:047 Och n„r det blev ber„ttat for Abimelek att hela bes„ttningen i
	Sikems torn hade f”rsamlat sig d„r,
009:048 gick han med allt sitt folk upp till berget Salmon; och Abimelek
	tog en yxa i sin hand och h”gg av en tr„dgren och lyfte upp den
	och lade den p† axeln; och han sade till sitt folk: ˝G”ren med
	hast detsamma som I haven sett mig g”ra.˝
009:049 D† h”gg ocks† allt folket av var sin gren och f”ljde efter
	Abimelek, och de lade grenarna intill det fasta valvet och t„nde
	upp eld till att f”rbr„nna valvet j„mte dem som voro d„r.  S†
	omkommo ock alla de m„nniskor som bodde i Sikems torn, vid pass
	tusen m„n och kvinnor.

009:050 Och Abimelek drog †stad till Tebes och bel„grade Tebes och intog
	det.
009:051 Men mitt i staden var ett starkt torn, och dit flydde alla m„n
	och kvinnor, alla borgare i staden, och st„ngde igen om sig;
	sedan stego de upp p† tornets tak.
009:052 Och Abimelek kom till tornet och angrep det; och han gick fram
	till porten p† tornet f”r att br„nna upp den i eld.
009:053 Men en kvinna kastade en kvarnsten ned p† Abimeleks huvud och
	br„ckte s† hans huvudsk†l.
009:054 D† ropade han med hast p† sin vapendragare och sade till honom:
	˝Drag ut ditt sv„rd och d”da mig, f”r att man icke m† s„ga om
	mig: En kvinna dr„pte honom.˝  D† genomborrade hans tj„nare
	honom, s† att han dog.
009:055 N„r nu israeliterna s†go att Abimelek var d”d, gingo de hem, var
	och en till sitt.
009:056 Allts† l„t Gud det onda som Abimelek hade gjort mot sin fader,
	d† han dr„pte sina sjuttio br”der, komma tillbaka ”ver honom.
009:057 Och allt det onda som Sikems m„n hade gjort l„t Gud ock komma
	tillbaka ”ver deras huvuden.  S† gick Jotams, Jerubbaals sons,
	f”rbannelse i fullbordan p† dem.
010:001 Efter Abimelek uppstod till Israels fr„lsning Tola, son till
	Pua, son till Dodo, en man fr†n Isaskar; och han bodde i Samir,
	i Efraims bergsbygd.
010:002 Han var domare i Israel i tjugutre †r; sedan dog han och blev
	begraven i Samir.

010:003 Efter honom uppstod gileaditen Jair.  Han var domare i Israel i
	tjugutv† †r.
010:004 Han hade trettio s”ner, som pl„gade rida p† trettio †snor; och
	de hade trettio st„der.  Dessa kallar man „nnu i dag Jairs byar,
	och de ligga i Gileads land.
010:005 Och Jair dog och blev begraven i Kamon.

010:006 Men Israels barn gjorde †ter vad ont var i HERRENS ”gon och
	tj„nade Baalerna och Astarterna, s† ock Arams, Sidons, Moabs,
	Ammons barns och filist‚ernas gudar och ”verg†vo HERREN och
	tj„nade honom icke.
010:007 D† uppt„ndes HERRENS vrede mot Israel, och han s†lde dem i
	filist‚ernas och Ammons barns hand.
010:008 Och dessa pl†gade Israels barn och f”rforo v†ldsamt mot dem det
	†ret; i aderton †r gjorde de s† mot alla de israeliter som bodde
	p† andra sidan Jordan, i amor‚ernas land, i Gilead.
010:009 D„rtill gingo Ammons barn ”ver Jordan och g†vo sig i strid ocks†
	med Juda, Benjamin och Efraims hus, s† att Israel kom i stor
	n”d.
010:010 D† ropade Israels barn till HERREN och sade: ˝Vi hava syndat mot
	dig, ty vi hava ”vergivit v†r Gud och tj„nat Baalerna.˝
010:011 Men HERREN sade till Israels barn: ˝Har jag icke fr„lst eder
	fr†n egyptierna, amor‚erna, Ammons barn och filist‚erna?
010:012 Likaledes bleven I f”rtryckta av sidonierna, amalekiterna och
	maoniterna; och n„r I ropaden till mig, fr„lste jag eder fr†n
	deras hand.
010:013 Men I haven nu ”vergivit mig och tj„nat andra gudar; d„rf”r vill
	jag icke mer fr„lsa eder.
010:014 G†n bort och ropen till de gudar som I haven utvalt; m† de
	fr„lsa eder, om I nu „ren i n”d.
010:015 D† sade Israels barn till HERREN: ˝Vi hava syndat; g”r du med
	oss alldeles s†som dig t„ckes.  Allenast r„dda oss nu denna
	g†ng.˝
010:016 D„refter skaffade de bort ifr†n sig de fr„mmande gudarna och
	tj„nade HERREN.  D† kunde han icke l„ngre lida att se Israels
	vederm”da.

010:017 Och Ammons barn blevo uppb†dade och l„grade sig i Gilead; men
	Israels barn f”rsamlade sig och l„grade sig i Mispa.
010:018 D† sade folket, n„mligen de ”verste i Gilead, till varandra:
	˝Vem vill begynna striden mot Ammons barn?  Den som det vill
	skall bliva h”vding ”ver alla Gileads inbyggare.˝
011:001 Gileaditen Jefta var en tapper stridsman, men han var son till
	en sk”ka; och Jeftas fader var Gilead.
011:002 Nu f”dde ock Gileads hustru honom s”ner; och n„r dessa hans
	hustrus s”ner hade v„xt upp, drevo de ut Jefta och sade till
	honom: ˝Du skall icke taga arv i v†r faders hus, ty du „r son
	till en kvinna som icke „r hans hustru.˝
011:003 D† flydde Jefta bort ifr†n sina br”der och bosatte sig i landet
	Tob; d„r s„llade sig l”st folk till Jefta och gjorde str”vt†g
	med honom.

011:004 N†gon tid d„refter g†vo Ammons barn sig i strid med Israel.
011:005 Men n„r Ammons barn g†vo sig i strid med Israel, gingo de „ldste
	i Gilead †stad f”r att h„mta Jefta fr†n landet Tob.
011:006 Och de sade till Jefta: ˝Kom och bliv v†r anf”rare, s† vilja vi
	strida mot Ammons barn.˝
011:007 Men Jefta svarade de „ldste i Gilead: ˝I haven ju hatat mig och
	drivit mig ut ur min faders hus.  Huru kunnen I d† nu, n„r I
	„ren i n”d, komma till mig?˝
011:008 De „ldste i Gilead sade till Jefta: ˝Just d„rf”r hava vi nu
	kommit tillbaka till dig, och du m†ste g† med oss och strida mot
	Ammons barn; ty du skall bliva h”vding ”ver oss, alla Gileads
	inbyggare.˝
011:009 Jefta svarade de „ldste i Gilead: ˝Om I nu f”ren mig tillbaka
	f”r att strida mot Ammons barn och HERREN giver dem i mitt v†ld,
	s† vill jag ock sedan vara eder h”vding.˝
011:010 D† sade de „ldste i Gilead till Jefta: ˝HERREN h”re v†rt avtal.
	F”rvisso skola vi l†ta det bliva s† om du har sagt.˝
011:011 S† gick d† Jefta med de „ldste i Gilead, och folket satte honom
	till h”vding och anf”rare ”ver sig.  Och Jefta uttalade inf”r
	HERREN i Mispa allt vad han hade sagt.

011:012 Och Jefta skickade s„ndebud till Ammons barns konung och l„t
	s„ga: ˝Vad har du med mig att g”ra, eftersom du har kommit emot
	mig och angripit mitt land?˝
011:013 D† svarade Ammons barns konung Jeftas s„ndebud: ˝N„r Israel drog
	upp fr†n Egypten, togo de ju mitt land fr†n Arnon „nda till
	Jabbok och till Jordan; s† giv mig nu detta tillbaka i godo.˝
011:014 Źter skickade Jefta s„ndebud till Ammons barns konung
011:015 och l„t s„ga till honom: ˝S† s„ger Jefta: Israel har icke tagit
	n†got land vare sig fr†n Moab eller fr†n Ammons barn.
011:016 Ty n„r de drogo upp fr†n Egypten och Israel hade t†gat genom
	”knen „nda till R”da havet och sedan kommit till Kades,
011:017 skickade Israel s„ndebud till konungen i Edom och l„t s„ga: 'L†t
	mig t†ga genom ditt land.'  Men konungen i Edom h”rde icke d„rp†.
	De skickade ock till konungen i Moab, men denne ville icke
	heller D† stannade Israel i Kades.
011:018 D„refter t†gade de genom ”knen och gingo omkring Edoms land och
	Moabs land och kommo ”ster om Moabs land och l„grade sig p†
	andra sidan Arnon; de kommo icke in p† Moabs omr†de, ty Arnon „r
	Moabs gr„ns.
011:019 Sedan skickade Israel s„ndebud till Sihon, amor‚ernas konung,
	konungen i Hesbon; och Israel l„t s„ga till honom: 'L†t oss
	genom ditt land t†ga dit vi skola.'
011:020 Men Sihon litade icke p† Israel och l„t dem icke t†ga genom sitt
	land, utan f”rsamlade allt sitt folk, och de l„grade sig i
	Jahas; d„r in- l„t han sig i strid med Israel.
011:021 Men HERREN, Israels Gud, gav Sihon och allt hans folk i Israels
	hand, s† att de slogo dem; och Israel intog hela amor‚ernas
	land, ty dessa bodde d† i detta land.
011:022 De intogo hela amor‚ernas omr†de, fr†n Arnon „nda till Jabbok,
	och fr†n ”knen „nda till Jordan.
011:023 Och nu, d† HERREN, Israels Gud, har f”rdrivit amor‚erna f”r sitt
	folk Israel, skulle du taga deras land i besittning!
011:024 Žr det icke s†: vad din gud Kemos giver dig till besittning, det
	tager du i besittning?  S† taga ock vi, n„rhelst HERREN, v†r Gud,
	f”rdriver ett folk f”r oss, deras land i besittning.
011:025 Menar du att du „r s† mycket f”rmer „n Balak, Sippors sons
	konungen i Moab?  Han dristade ju icke att inl†ta sig i tvist med
	Israel eller giva sig i strid med dem.
011:026 N„r Israel nu i tre hundra †r har bott i Hesbon och underlydande
	orter, i Aror och underlydande orter och i alla st„der p† b†da
	sidor om Arnon, varf”r haven I d† under hela den tiden icke
	tagit detta ifr†n oss?
011:027 Jag har icke f”rsyndat mig mot dig, men du g”r illa mot mig, d†
	du nu ”verfaller mig.  HERREN, domaren, m† i dag d”ma mellan
	Israels barn och Ammons barn.˝
011:028 Men Ammons barns konung h”rde icke p† vad Jefta l„t s„ga honom
	genom s„ndebuden.

011:029 D† kom HERRENS Ande ”ver Jefta; och han t†gade genom Gilead och
	Manasse och t†gade s† genom Mispe i Gilead, och fr†n Mispe i
	Gilead t†gade han fram mot Ammons barn.
011:030 Och Jefta gjorde ett l”fte †t HERREN och sade: ˝Om du giver
	Ammons barn i min hand,
011:031 s† lovar jag att vadhelst som ur d”rrarna till mitt hus g†r ut
	emot mig, n„r jag v„lbeh†llen kommer tillbaka fr†n Ammons barn,
	det skall h”ra HERREN till, och det skall jag offra till
	br„nnoffer.˝
011:032 S† drog nu Jefta †stad mot Ammons barn f”r att strida mot dem;
	och HERREN gav dem i hans hand.
011:033 Och han tillfogade dem ett mycket stort nederlag och intog
	landet fr†n Aroer „nda till fram emot Minnit, tjugu st„der, och
	„nda till Abel-Keramim.  Allts† blevo Ammons barn kuvade under
	Israels barn.
011:034 N„r sedan Jefta kom hem till sitt hus i Mispa, d† gick hans
	dotter ut emot honom med pukor och dans.  Och hon var hans enda
	barn, han hade utom henne varken son eller dotter.
011:035 I detsamma han nu fick se henne, rev han s”nder sina kl„der och
	ropade: ˝Ve mig, min dotter, du kommer mig att sjunka till
	jorden, du drager olycka ”ver mig!  Ty jag har ”ppnat min mun
	inf”r HERREN till ett l”fte och kan icke taga mitt ord
	tillbaka.˝
011:036 Hon svarade honom: ˝Min fader, har du ”ppnat din mun inf”r
	HERREN, s† g”r med mig enligt din muns tal, eftersom HERREN nu
	har skaffat dig h„mnd p† dina fiender, Ammons barn.˝
011:037 Och hon sade ytterligare till sin fader: ˝Uppfyll dock denna min
	beg„ran: unna mig tv† m†nader, s† att jag f†r g† †stad ned p†
	bergen och begr†ta min jungfrudom med mina v„ninnor.
011:038 Han svarade: ˝Du f†r g† †stad.˝  Och han tillstadde henne att
	vara borta i tv† m†nader.  D† gick hon †stad med sina v„ninnor
	och begr„t sin jungfrudom p† bergen.
011:039 Men efter tv† m†nader v„nde hon tillbaka till sin fader, och han
	f”rfor d† med henne efter det l”fte han hade gjort.  Och hon hade
	icke k„nt n†gon man.
011:040 Sedan blev det en sedv„nja i Israel att Israels d”ttrar †r efter
	†r gingo †stad f”r att lovprisa gileaditen Jeftas dotter, under
	fyra dagar vart †r.
012:001 Men Efraims m„n f”rsamlade sig och drogo till Safon; och de sade
	till Jefta: ˝Varf”r drog du †stad till strid mot Ammons barn
	utan att kalla p† oss till att t†ga med dig?  Nu vilja vi br„nna
	upp ditt hus j„mte dig sj„lv i eld.
012:002 Jefta svarade dem: ˝Jag och mitt folk l†go i sv†r fejd med
	Ammons barn; d† manade jag eder att komma, men I villen icke
	fr„lsa mig ur deras hand.
012:003 Och n„r jag s†g att I icke villen fr„lsa mig, tog jag min
	sj„l i min hand och drog †stad mot Ammons barn, och HERREN
	gav dem i min hand.  Varf”r haven I d† nu dragit upp emot mig
	till att strida emot mig?˝

012:004 Och Jefta f”rsamlade alla Gileads m„n och gav sig i strid med
	Efraim.  Och Gileads m„n slogo efraimiterna; dessa hade n„mligen
	sagt: ˝Flyktingar ifr†n Efraim „ren I; Gilead „r ett mellanting,
	varken Efraim eller Manasse.˝
012:005 Och gileaditerna besatte vadst„llena ”ver Jordan f”r
	efraimiterna.  D† nu n†gon av de efraimitiska flyktingarna sade:
	˝L†t mig komma ”ver˝, fr†gade Gileads m„n honom: ˝Žr du en
	efraimit?˝  Om han d† svarade nej,
012:006 s† sade de till honom: ˝S„g 'schibbolet'.˝  Sade han d†
	˝sibbolet˝, d„rf”r att han icke nog lade sig vinn om att uttala
	ordet r„tt, s† grepo de honom och h”ggo ned honom d„r vid
	vadst„llena ”ver Jordan.  P† detta s„tt f”llo vid det tillf„llet
	fyrtiotv† tusen efraimiter.

012:007 Och Jefta var domare i Israel i sex †r.  Sedan dog gileaditen
	Jefta och blev begraven i en av Gileads st„der.

012:008 Efter honom var Ibsan fr†n Bet-Lehem domare i Israel.
012:009 Han hade trettio s”ner, och trettio d”ttrar gifte han bort; han
	fick ock trettio d”ttrar genom att skaffa hustrur †t sina s”ner
	utifr†n.  Och han var domare i Israel i sju †r.
012:010 Sedan dog Ibsan och blev begraven i Bet-Lehem.

012:011 Efter honom var sebuloniten Elon domare i Israel; i tio †r var
	han domare i Israel.
012:012 Sedan dog sebuloniten Elon och blev begraven i Ajalon, i
	Sebulons land.

012:013 Efter honom var pirgatoniten Abdon, Hillels son, domare i Israel.
012:014 Han hade fyrtio s”ner och trettio sons”ner, vilka pl„gade rida
	p† sjuttio †snor.  Och han var domare i Israel i †tta †r.
012:015 Sedan dog pirgatoniten Abdon, Hillels son, och blev begraven i
	Pirgaton i Efraims land, i amalekiternas bergsbygd.

013:001 Men Israels barn gjorde †ter vad ont var i HERRENS ”gon; d† gav
	HERREN dem i filist‚ernas hand, i fyrtio †r.

013:002 I Sorga levde nu en man av daniternas sl„kt, vid namn Manoa;
	hans hustru var ofruktsam och hade icke f”tt n†gra barn.
013:003 Men HERRENS „ngel uppenbarade sig f”r hustrun och sade till
	henne: ˝Se, du „r ofruktsam och har icke f”tt n†gra barn, men du
	skall bliva havande och f”da en son.
013:004 Tag dig nu till vara, s† att du icke dricker vin eller starka
	drycker ej heller „ter n†got orent.
013:005 Ty se, du skall bliva havande och f”da en son, p† vilkens huvud
	ingen rakkniv skall komma, ty gossen skall vara en Guds nasir
	allt ifr†n moderlivet; och han skall g”ra begynnelse till att
	fr„lsa Israel ur filist‚ernas hand.˝
013:006 D† gick hustrun in och omtalade detta f”r sin man och sade: ˝En
	gudsman kom till mig; han s†g ut s†som en Guds „ngel, mycket
	fruktansv„rd.  Jag fr†gade honom icke varifr†n han var, och sitt
	namn l„t han mig icke veta.
013:007 Och han sade till mig: 'Se, du skall bliva havande och f”da en
	son; drick nu icke vin eller starka drycker och „t icke n†got
	orent, ty gossen skall vara en Guds nasir, fr†n moderlivet „nda
	till sin d”d.'˝

013:008 Och Manoa bad till HERREN och sade: ˝Ack Herre, l†t gudsmannen
	som du s„nde hit †ter komma till oss, f”r att han m† l„ra oss
	huru vi skola g”ra med gossen som skall f”das.˝
013:009 Och Gud h”rde Manoas r”st; Guds „ngel kom †ter till hans hustru,
	n„r hon en g†ng satt ute p† marken och hennes man Manoa icke var
	hos henne.
013:010 D† skyndade hustrun strax †stad och ber„ttade det f”r sin man;
	hon sade till honom: ˝Mannen som kom till mig h„romdagen har
	uppenbarat sig f”r mig.˝
013:011 Manoa stod upp och f”ljde sin hustru; och n„r han kom till
	mannen, fr†gade han honom: ˝Žr du den man som f”rut talade med
	min hustru?˝  Han svarade: ˝Ja.˝
013:012 D† sade Manoa: ˝N„r det som du har sagt g†r i fullbordan, vad „r
	d† att iakttaga med gossen?  Hur skall man g”ra med honom?˝
013:013 HERRENS „ngel svarade Manoa ˝Din hustru skall taga sig till
	vara f”r allt varom jag har talat med henne.
013:014 Hon skall icke „ta n†got som ha vuxit p† vintr„d, och vin eller
	starka drycker f†r hon icke dricka, ej heller f†r hon „ta n†got
	orent.  Allt vad jag har bjudit henne skall hon h†lla.˝
013:015 Och Manoa sade till HERRENS „ngel: ˝L†t oss f† h†lla dig kvar,
	s† vilja vi tillreda en killing och s„tta fram f”r dig.˝
013:016 Men HERRENS „ngel svarade Manoa: ˝Om du ock h†ller mig kvar,
	skall jag dock icke „ta av din mat; men om du vill tillreda ett
	br„nnoffer, s† offra detta †t HERREN.˝  Ty Manoa f”rstod icke att
	det var HERRENS „ngel.
013:017 Och Manoa sade till HERRENS „ngel: ˝Vad „r ditt namn?  S„g oss
	det, f”r att vi m† kunna „ra dig, n„r det som du har sagt g†r i
	fullbordan.˝
013:018 HERRENS „ngel sade till honom: ˝Varf”r fr†gar du efter mitt
	namn?  Det „r alltf”r underbart.˝
013:019 Och Manoa tog killingen med tillh”rande spisoffer och lade upp
	den p† klippan †t HERREN.  D† l„t han n†got underbart ske i
	Manoas och hans hustrus †syn.
013:020 N„r l†gan steg upp fr†n altaret mot himmelen, for n„mligen
	HERRENS „ngel upp, i l†gan fr†n altaret.  D† Manoa och hans
	hustru s†go detta, f”llo de ned till jorden p† sitt ansikte
013:021 Sedan visade sig HERRENS „ngel icke mer f”r Manoa och hans
	hustru.  D† f”rstod Manoa att det hade varit HERRENS „ngel.
013:022 Och Manoa sade till sin hustru: ˝Nu m†ste vi d”, eftersom vi
	hava sett Gud.˝
013:023 Men hans hustru svarade honom: ˝Om HERREN hade velat d”da oss,
	s† hade han icke tagit emot n†got br„nnoffer och spisoffer av
	v†r hand, och icke l†tit oss se allt detta, ej heller hade han
	nu l†tit oss h”ra s†dant.˝
013:024 D„refter f”dde hans hustru en son och gav honom namnet Simson;
	och gossen v„xte upp, och HERREN v„lsignade honom.
013:025 Och HERRENS Ande begynte att verka p† honom, medan han var i
	Dans l„ger, mellan Sorga och Estaol.
014:001 N„r Simson en g†ng gick ned till Timna, fick han d„r i Timna se
	en kvinna, en av filist‚ernas d”ttrar.
014:002 Och n„r han kom upp d„rifr†n, omtalade han det f”r sin fader och
	moder och sade: ˝Jag har i Timna sett en kvinna, en av
	filist‚ernas d”ttrar; henne m†n I nu skaffa mig till hustru.˝
014:003 Hans fader och moder sade till honom: ˝Finnes d† ingen kvinna
	bland dina br”ders d”ttrar och i hela mitt folk, eftersom du
	vill g† bort f”r att skaffa dig en hustru fr†n de oomskurna
	filist‚erna?˝  Simson sade till sin fader: ˝Skaffa mig denna, ty
	hon behagar mig.˝
014:004 Men hans fader och moder visste icke att detta kom fr†n HERREN,
	som s”kte sak med filist‚erna.  P† den tiden r†dde n„mligen
	filist‚erna ”ver Israel.
014:005 Och Simson gick med sin fader och moder ned till Timna; men just
	som de hade hunnit fram till ving†rdarna vid Timna, kom ett ungt
	lejon rytande emot honom.
014:006 D† f”ll HERRENS Ande ”ver honom, och han slet s”nder lejonet,
	s†som hade han slitit s”nder en killing, fast„n han icke hade
	n†gonting i sin hand; men han talade icke om f”r sin fader och
	moder vad han hade gjort.
014:007 N„r han s† kom ditned, talade han med kvinnan; och hon behagade
	Simson.
014:008 En tid d„refter v„nde han tillbaka f”r att h„mta henne och vek
	d† av v„gen f”r att se p† det d”da lejonet; d† fick han i
	lejonets kropp se en bisv„rm med honung.
014:009 Och han skrapade ut honungen i sina h„nder och †t d„rav, medan
	han gick, han kom s† till sin fader och moder och gav dem, och
	de †to.  Men han talade icke om f”r dem att det var ur lejonets
	kropp han hade skrapat honungen.

014:010 N„r nu hans fader kom ned till kvinnan, gjorde Simson d„r ett
	g„stabud, ty s† pl„gade de unga m„nnen g”ra.
014:011 Och n„r de fingo se honom, skaffade de trettio br”llopssvenner,
	som skulle vara hos honom.
014:012 Till dem sade Simson: ˝Jag vill f”rel„gga eder en g†ta; om I
	under de sju g„stabudsdagarna s„gen mig l”sningen p† den och
	gissen r„tt, s† skall jag giva eder trettio fina linneskjortor
	och trettio h”gtidsdr„kter.
014:013 Men om I icke kunnen s„ga mig l”sningen, s† skolen I giva mig
	trettio fina linneskjortor och trettio h”gtidsdr„kter.˝  De sade
	till honom: ˝F”rel„gg oss din g†ta, l†t oss h”ra den.˝
014:014 D† sade han till dem:
	  ˝Fr†n stor„taren utgick „tbart,
	  fr†n den grymme kom s”tma.˝

	Men under tre dagar kunde de icke l”sa g†tan.
014:015 P† sjunde dagen sade de d† till Simsons hustru: ˝Locka din man
	till att s„ga oss l”sningen p† g†tan; eljest skola vi br„nna upp
	dig och din faders hus i eld.  Icke haven I v„l bjudit oss hit
	f”r att utarma oss?˝
014:016 D† l†g Simsons hustru ”ver honom med gr†t och sade: ˝Du hatar
	mig allenast och „lskar mig alls icke; du har f”relagt mina
	landsm„n en g†ta, men mig har du icke sagt l”sningen p† den.˝
	Han svarade henne: ˝Icke ens †t min fader eller min moder har
	jag sagt l”sningen; skulle jag d† s„ga den †t dig?˝
014:017 Men hon l†g ”ver honom med gr†t under de sju dagar de h”llo
	g„stabudet.  Och p† sjunde dagen sade han henne l”sningen,
	eftersom hon s† h†rt ansatte honom; sedan sade hon l”sningen p†
	g†tan †t sina landsm„n.
014:018 Innan solen gick ned p† sjunde dagen, g†vo honom allts† m„nnen i
	staden det svaret:
	  ˝Vad „r s”tare „n honung,
	  och vad „r grymmare „n ett lejon?˝

	Men han sade till dem: ˝Haden I icke pl”jt med min kviga, s†
	haden I icke gissat min g†ta.˝

014:019 Och HERRENS Ande kom ”ver honom, och han gick ned till Askelon
	och slog d„r ihj„l trettio m„n och tog deras kl„der och gav
	h”gtidsdr„kterna †t dem som hade sagt l”sningen p† g†tan.  Och
	hans vrede uppt„ndes, och han v„nde tillbaka upp till sin faders
	hus.
014:020 D† blev Simsons hustru given †t den av hans br”llopssvenner, som
	han hade haft till sin s„rskilda f”ljesven.
015:001 En tid d„refter, medan vetesk”rden p†gick, ville Simson bes”ka
	sin hustru, och f”rde med sig en killing.  Och han sade: ˝L†t
	mig g† in till min hustru i kammaren.˝  Men hennes fader ville
	icke tillst„dja honom att g† in;
015:002 hennes fader sade: ˝Jag h”ll f”r s„kert att du hade fattat hat
	till henne, och d„rf”r gav jag henne †t din br”llopssven.  Men
	hon har ju en yngre syster, som „r fagrare „n hon; tag denna i
	st„llet f”r den andra.˝
015:003 Men Simson svarade dem: ˝Denna g†ng „r jag utan skuld gent emot
	filist‚erna, om jag g”r dem n†got ont.˝
015:004 Och Simson gick bort och f†ngade tre hundra r„var; sedan tog han
	facklor, band s† ihop tv† och tv† r„var med svansarna och satte
	in en fackla mitt emellan de tv† svansarna.
015:005 D„refter t„nde han eld p† facklorna och sl„ppte djuren in p†
	filist‚ernas s„desf„lt och ant„nde s† b†de s„desskylar och
	oskuren s„d, ving†rdar och olivplanteringar.
015:006 D† nu filist‚erna fr†gade efter vem som hade gjort detta, fingo
	de det svaret: ˝Det har Simson, timnitens m†g, d„rf”r att denne
	tog hans hustru och gav henne †t hans br”llopssven.˝  D† drogo
	filist‚erna †stad och br„nde upp b†de henne och hennes fader i
	eld.
015:007 Men Simson sade till dem: ˝Om I beten eder s†, skall jag
	sannerligen icke vila, f”rr„n jag har tagit h„mnd p† eder.˝
015:008 Och han for v†ldsamt fram med dem, s† att de varken kunde g†
	eller st†.  Sedan gick han ned d„rifr†n och bodde i bergsklyftan
	vid Etam.

015:009 D† drogo filist‚erna upp och l„grade sig i Juda; och de spridde
	sig i Lehi.
015:010 Och Juda m„n sade: ˝Varf”r haven I dragit hitupp mot oss?˝  De
	svarade: ˝Vi hava dragit hitupp f”r att binda Simson och f”r att
	g”ra mot honom s†som han har gjort mot oss.˝
015:011 D† drogo tre tusen m„n fr†n Juda ned till bergsklyftan vid Etam
	och sade till Simson: ˝Du vet ju att filist‚erna r†da ”ver oss;
	huru har du d† kunnat g”ra s† mot oss?˝  Han svarade dem: ˝S†som
	de hava gjort mot mig, s† har jag gjort mot dem.˝
015:012 De sade till honom: ˝Vi hava kommit hitned f”r att binda dig och
	sedan l„mna dig i filist‚ernas hand.˝  Simson sade till dem: ˝S†
	given mig nu eder ed p† att I icke sj„lva viljen st”ta ned mig.˝
015:013 De svarade honom: ˝Nej, vi vilja allenast binda dig och sedan
	l„mna dig i deras hand, men vi skola icke d”da dig.˝  S† bundo de
	honom med tv† nya t†g och f”rde honom upp, bort ifr†n klippan.
015:014 N„r han nu kom till Lehi, skriade filist‚erna och sprungo emot
	honom.  D† kom HERRENS Ande ”ver honom, och t†gen omkring hans
	armar blevo s†som lintr†dar, n„r de ant„ndas av eld, och banden
	likasom sm„lte bort ifr†n hans h„nder.
015:015 Och han fick fatt i en †snek„ke som „nnu var frisk; och han
	r„ckte ut sin hand och tog den, och med den slog han ihj„l tusen
	m„n.
015:016 Sedan sade Simson:
	  ˝Med †snek„ken slog jag
	      en skara, ja, tv†;
	  med †snek„ken slog jag
	      tusen man.˝

015:017 N„r han hade sagt detta, kastade han k„ken ifr†n sig.  Och man
	kallade den platsen <sp„rr>Ramat-Lehi</sp„rr>.
015:018 Men d† han d„refter blev mycket t”rstig, ropade han till HERREN
	och sade: ˝Du sj„lv har genom din tj„nare givit denna stora
	seger; och nu m†ste jag d” av t”rst, och s† falla i de
	oomskurnas hand!˝
015:019 D† l„t Gud f”rdjupningen i Lehi ”ppna sig, och d„rur gick ut
	vatten, s† att han kunde dricka; och hans ande kom tillbaka, och
	han fick liv igen.  D„rav kallades k„llan <sp„rr>Den ropandes
	k„lla i Lehi</sp„rr>, s†som den heter „nnu i dag.

015:020 Och han var domare i Israel under filist‚ernas tid, i tjugu †r.

016:001 Och Simson gick till Gasa; d„r fick han se en sk”ka och gick in
	till henne.
016:002 N„r d† gasiterna fingo h”ra att Simson hade kommit dit,
	omringade de platsen och l†go i f”rs†t f”r honom hela natten vid
	stadsporten.  Men hela natten h”llo de sig stilla; de t„nkte:
	˝Vi vilja v„nta till i morgon, n„r det bliver dager; d† skola vi
	dr„pa honom.˝
016:003 Och Simson l†g d„r intill midnatt; men vid midnattstiden stod
	han upp och grep tag i stadsportens d”rrar och i de b†da
	d”rrposterna och ryckte loss dem j„mte bommen, och lade
	alltsammans p† sina axlar och bar upp det till toppen p† det
	berg som ligger gent emot Hebron.
016:004 D„refter fattade han k„rlek till en kvinna som hette Delila, vid
	b„cken Sorek.
016:005 D† kommo filist‚ernas h”vdingar upp till henne och sade till
	henne: ˝Locka honom till att uppenbara f”r dig varav det beror
	att han „r s† stark, och huru vi skola bliva honom ”verm„ktiga,
	s† att vi kunna binda honom och kuva honom; vi vilja d† giva dig
	ett tusen ett hundra siklar silver var.˝
016:006 D† sade Delila till Simson: ˝S„g mig varav det beror att du „r
	s† stark, och huru man skulle kunna binda och kuva dig.˝
016:007 Simson svarade henne: ˝Om man bunde mig med sju friska
	senstr„ngar, som icke hade hunnit torka, s† bleve jag svag och
	vore s†som en vanlig m„nniska.˝
016:008 D† buro filist‚ernas h”vdingar till henne sju friska
	senstr„ngar, som icke hade hunnit torka; och hon band honom med
	dem.
016:009 Men hon hade lagt folk i f”rs†t i den inre kammaren.  Sedan
	ropade hon till honom: ˝Filist‚erna „ro ”ver dig, Simson!˝  D†
	slet han s”nder senstr„ngarna s† l„tt som en bl†ngarnssnodd
	slites s”nder, n„r den kommer intill elden.  Allts† hade man
	ingenting f†tt veta om hans styrka.
016:010 D† sade Delila till Simson: ˝Du har ju bedragit mig och ljugit
	f”r mig.  Men s„g mig nu huru man skulle kunna binda dig.˝
016:011 Han svarade henne: ˝Om man bunde mig med nya t†g, som „nnu icke
	hade blivit begagnade till n†got, s† bleve jag svag och vore
	s†som en vanlig m„nniska.˝
016:012 D† tog Delila nya t†g och band honom med dem och ropade s† till
	honom: ˝Filist‚erna „ro ”ver dig, Simson!˝; och folk l†g i
	f”rs†t i den inre kammaren.  Men han slet t†gen av sina armar,
	s†som hade det varit tr†dar.
016:013 D† sade Delila till Simson: ˝Hittills har du bedragit mig och
	ljugit f”r mig; s„g mig nu huru man skulle kunna binda dig.˝  Han
	svarade henne: ˝Jo, om du v„vde in de sju fl„torna p† mitt huvud
	i r„nningen till din v„v.˝
016:014 Hon slog allts† fast dem med pluggen och ropade sedan till
	honom: ˝Filist‚erna „ro ”ver dig, Simson!˝  N„r han d† vaknade
	upp ur s”mnen, ryckte han loss v„vpluggen j„mte r„nningen till
	v„ven.
016:015 D† sade hon till honom: ˝Huru kan du s„ga att du har mig k„r, du
	som icke „r uppriktig mot mig?  Tre g†nger har du nu bedragit
	mig och icke velat s„ga mig varp† det beror att du „r s† stark.˝
016:016 D† hon nu dag efter dag h†rt ansatte honom med denna sin beg„ran
	och pl†gade honom d„rmed, blev han s† ot†lig att han kunde d”,
016:017 och yppade s† f”r henne hela sin hemlighet och sade till henne:
	˝Ingen rakkniv har kommit p† mitt huvud, ty jag „r en Guds nasir
	allt ifr†n min moders liv.  D„rf”r, om man rakar h†ret av mig,
	viker min styrka ifr†n mig, s† att jag bliver svag och „r s†som
	alla andra m„nniskor.˝

016:018 D† nu Delila ins†g att han hade yppat f”r henne hela sin
	hemlighet, s„nde hon bud och kallade till sig filist‚ernas
	h”vdingar; hon l„t s„ga: ˝Kommen hitupp „nnu en g†ng, ty han har
	nu yppat f”r mig hela sin hemlighet.˝  D† kommo filist‚ernas
	h”vdingar ditupp till henne och f”rde med sig penningarna.
016:019 Nu lagade hon s†, att han somnade in p† hennes kn„n; och sedan
	hon hade kallat till sig en man som p† hennes befallning skar av
	de sju fl„torna p† hans huvud, begynte hon att f† makt ”ver
	honom, och hans styrka vek ifr†n honom.
016:020 D„refter ropade hon: ˝Filist‚erna „ro ”ver dig, Simson!˝  N„r han
	d† vaknade upp ur s”mnen, t„nkte han: ˝Jag g”r mig v„l fri, nu
	s†som de f”rra g†ngerna, och skakar mig l”s˝; ty han visste icke
	att HERREN hade vikit ifr†n honom.
016:021 Men filist‚erna grepo honom och stucko ut ”gonen p†
	honom.  D„refter f”rde de honom ned till Gasa och bundo honom med
	kopparfj„ttrar, och han m†ste mala i f„ngelset.
016:022 Men hans huvudh†r begynte †ter v„xa ut, sedan det hade blivit
	avrakat.

016:023 Och filist‚ernas h”vdingar f”rsamlade sig f”r att anst„lla en
	stor offerfest †t sin gud Dagon och g”ra sig glada, ty de sade:
	˝V†r gud har givit v†r fiende Simson i v†r hand.˝
016:024 Och n„r folket s†g honom, lovade de likaledes sin gud och sade:
	˝V†r gud har givit v†r fiende i v†r hand honom som f”r”dde v†rt
	land och slog s† m†nga av oss ihj„l.˝
016:025 D† nu deras hj„rtan hade blivit glada, sade de: ˝L†t h„mta
	Simson, f”r att han m† f”rlusta oss.˝  Och Simson blev h„mtad ur
	f„ngelset och m†ste vara dem till f”rlustelse.  Och de hade
	st„llt honom mellan pelarna.
016:026 Men Simson sade till den gosse som h”ll honom vid handen: ˝Sl„pp
	mig och l†t mig komma intill pelarna som huset vilar p†, s† att
	jag f†r luta mig mot dem.˝
016:027 Och huset var fullt med m„n och kvinnor, och filist‚ernas alla
	h”vdingar voro d„r; och p† taket voro vid pass tre tusen m„n och
	kvinnor, som s†go p†, huru Simson f”rlustade dem.
016:028 Men Simson ropade till HERREN och sade: ˝Herre, HERRE, t„nk p†
	mig och styrk mig allenast denna g†ng, o Gud, s† att jag f†r
	taga h„mnd p† filist‚erna f”r ett av mina b†da ”gon.˝
016:029 D„refter fattade Simson i de b†da mittelpelare som huset vilade
	p†, och tog fast tag mot dem; han fattade i den ena med h”gra
	handen och i den andra med v„nstra.
016:030 Och Simson sade: ˝M† jag nu sj„lv d” med filist‚erna.˝  Sedan
	b”jde han sig fram†t med s†dan kraft, att huset f”ll omkull ”ver
	h”vdingarna och allt folket som fanns d„r.  Och de som han s†
	d”dade vid sin d”d voro flera „n de som han hade d”dat, medan
	han levde.

016:031 Och hans br”der och hela hans familj kommo ditned och togo honom
	upp med sig och begrovo honom mellan Sorga och Estaol, i hans
	fader Manoas grav.  Han hade d† i tjugu †r varit domare i Israel.
017:001 I Efraims bergsbygd levde en man som hette Mika.
017:002 Denne sade till sin moder: ˝De ett tusen ett hundra silversiklar
	som blevo dig fr†ntagna, och f”r vilkas skull du uttalade en
	f”rbannelse, som jag sj„lv h”rde, se, de penningarna finnas hos
	mig.  Det var jag som tog dem.˝  D† sade hans moder: ˝V„lsignad
	vare du, min son, av HERREN!˝
017:003 S† gav han de ett tusen ett hundra silversiklarna tillbaka †t
	sin moder.  Men hans moder sade: ˝H„rmed helgar jag dessa
	penningar †t HERREN och l„mnar dem †t min son, f”r att han m†
	l†ta g”ra en skuren och en gjuten gudabild.  H„r l„mnar jag dem
	nu tillbaka †t dig.˝
017:004 Men han gav penningarna tillbaka †t sin moder.  D† tog hans moder
	tv† hundra siklar silver och gav dem †t en guldsmed, och denne
	gjorde d„rav en skuren och en gjuten gudabild, vilka sedan
	st„lldes in i Mikas hus.
017:005 Mannen Mika hade s† ett gudahus; han l„t ock g”ra en efod och
	husgudar och insatte genom handfyllning en av sina s”ner till
	pr„st †t sig.
017:006 P† den tiden fanns ingen konung i Israel; var och en gjorde vad
	honom behagade.

017:007 I Bet-Lehem i Juda levde d† en ung man av Juda sl„kt; han var
	levit och bodde d„r s†som fr„mling.
017:008 Denne man vandrade bort ifr†n sin stad, Bet-Lehem i Juda, f”r
	att se om han funne n†gon annan ort d„r han kunde bo; och under
	sin f„rd kom han till Efraims bergsbygd, fram till Mikas hus.
017:009 D† fr†gade Mika honom: ˝Varifr†n kommer du?˝  Han svarade honom:
	˝Jag „r en levit fr†n Bet-Lehem i Juda, och jag „r nu stadd p†
	vandring, f”r att se om jag finner n†gon annan ort d„r jag kan
	bo.˝
017:010 Mika sade till honom: ˝Stanna kvar hos mig, och bliv fader
	och pr„st †t mig, s† skall jag †rligen giva dig tio siklar
	silver och vad kl„der du beh”ver, och d„rtill din f”da.˝  D†
	f”ljde leviten med honom.
017:011 Och leviten gick in p† att stanna hos mannen, och denne
	behandlade den unge mannen s†som sin son.
017:012 Och Mika insatte leviten genom handfyllning, s† att den unge
	mannen blev pr„st †t honom; och han var sedan kvar i Mikas hus.
017:013 Och Mika sade: ˝Nu vet jag att HERREN skall g”ra mig gott,
	eftersom jag har f†tt leviten till pr„st.˝

018:001 P† den tiden fanns ingen konung i Israel.  Och p† den tiden s”kte
	sig daniternas stam en arvedel till att bo i, ty „nda dittills
	hade icke n†got omr†de tillfallit den s†som arvedel bland
	Israels ”vriga stammar.
018:002 S† s„nde d† Dans barn ur sin sl„kt fem m„n, uttagna bland dem,
	tappra m„n, fr†n Sorga och Estaol, till att bespeja landet och
	unders”ka det; och de sade till dem: ˝G†n †stad och unders”ken
	landet.˝  S† kommo de till Efraims bergsbygd, fram till Mikas
	hus; d„r stannade de ”ver natten.
018:003 N„r de nu voro vid Mikas hus och k„nde igen den unge levitens
	s„tt att tala, gingo de fram till honom och fr†gade honom: ˝Vem
	har f”rt dig hit?  Och vad g”r du p† detta st„lle, och huru har
	du det h„r?˝
018:004 Han omtalade d† f”r dem: ˝S† och s† gjorde Mika med mig; han gav
	mig l”n, och jag blev pr„st †t honom.˝
018:005 D† sade de till honom: ˝Fr†ga d† Gud, s† att vi f† veta om den
	resa som vi „ro stadda p† skall bliva lyckosam.˝
018:006 Pr„sten svarade dem: ˝G†n i frid.  Den resa som I „ren stadda p†
	st†r under HERRENS beskydd.˝
018:007 D† gingo de fem m„nnen vidare och kommo till Lais; och de s†go
	huru folket d„rinne bodde i trygghet, p† sidoniernas s„tt,
	stilla och trygga, och att ingen gjorde n†gon skada i landet
	genom att tillv„lla sig makten; och de bodde l†ngt ifr†n
	sidonierna och hade intet att skaffa med andra m„nniskor.

018:008 N„r de sedan kommo †ter till sina br”der i Sorga och Estaol,
	fr†gade deras br”der dem: ˝Vad haven I att s„ga?˝
018:009 De svarade: ˝Upp, l†t oss draga †stad mot dem!  Ty vi hava besett
	landet och funnit det mycket gott.  Skolen d† I sitta stilla?
	Nej, varen ej sena till att t†ga †stad, s† att I kommen dit och
	intagen landet.
018:010 N„r I kommen dit, kommen I till ett folk som k„nner sig tryggt,
	och landet har utrymme nog.  Ja, Gud har givit det i eder hand --
	en ort d„r ingen brist „r p† n†got som jorden kan b„ra.˝

018:011 S† br”to sex hundra man av daniternas sl„kt, omgjordade med
	vapen, upp d„rifr†n, n„mligen fr†n Sorga och Estaol.
018:012 De drogo upp och l„grade sig vid Kirjat-Jearim i Juda.  D„rf”r
	kallar man „nnu i dag det st„llet f”r Dans l„ger; det ligger
	bakom Kirjat-Jearim.
018:013 D„rifr†n drogo de vidare till Efraims bergsbygd och kommo s†
	fram till Mikas hus.
018:014 De fem m„n som hade varit †stad f”r att bespeja Lais' land togo
	d† till orda och sade till sina br”der: ˝I m†n veta att h„r i
	husen finnas en efod och husgudar och en skuren och en gjuten
	Gudabild.  S† bet„nken nu vad I b”ren g”ra.˝
018:015 D† drogo de ditfram och kommo till den unge levitens hus, till
	Mikas hus, och h„lsade honom.
018:016 Men de sex hundra m„nnen av Dans barn st„llde sig vid ing†ngen
	till porten, omgjordade med sina vapen som de voro.
018:017 Och de fem m„n som hade varit †stad f”r att bespeja landet gingo
	upp och kommo ditin och togo den skurna gudabilden och efoden,
	s† ock husgudarna och den gjutna gudabilden, under det att
	pr„sten stod vid ing†ngen till porten j„mte de sex hundra
	vapenomgjordade m„nnen.
018:018 N„r nu de fem m„nnen hade g†tt in i Mikas hus och tagit den
	skurna gudabilden med efoden och husgudarna och den gjutna
	gudabilden, sade pr„sten till dem: ˝Vad „r det I g”ren!˝
018:019 De svarade honom: ˝Tig, l„gg handen p† din mun, och g† med oss
	och bliv fader och pr„st †t oss.  Vilket „r b„st f”r dig: att
	vara pr„st f”r en enskild mans hus eller att vara pr„st f”r en
	hel stam och sl„kt i Israel?˝
018:020 D† blev pr„stens hj„rta glatt, och han tog emot efoden och
	husgudarna och den skurna gudabilden och sl”t sig till folket.

018:021 Sedan v„nde de sig †t annat h†ll och gingo vidare, och l„to
	d„rvid kvinnor och barn och boskapen och det dyrbaraste godset
	f”ras fr„mst i t†get.
018:022 Men n„r Dans barn hade kommit ett l†ngt stycke v„g fr†n Mikas
	hus, upphunnos de av de m„n som voro bosatta i n„rheten av Mikas
	hus, och som under tiden hade samlat sig.
018:023 Vid dessas tillrop v„nde sig nu Dans barn om och fr†gade Mika:
	˝Vad fattas dig, eftersom du kommer med en s†dan hop?˝
018:024 Han svarade: ˝I haven tagit de gudar som jag har gjort †t mig,
	d„rtill ock pr„sten, och s† g†n I eder v„g.  Vad har jag nu mer
	kvar?  Och „nd† fr†gen I mig: 'Vad fattas dig?'!˝
018:025 Men Dans barn sade till honom: ˝L†t oss icke h”ra ett ord mer
	fr†n dig.  Eljest kan det h„nda att n†gra m„n i f”rbittring hugga
	ned eder, och d† bliver du orsak till att I f”rloren livet, b†de
	du sj„lv och ditt husfolk.˝
018:026 D„refter fortsatte Dans barn sin v„g; och n„r Mika s†g att de
	voro starkare „n han, v„nde han om och drog tillbaka hem igen.
018:027 Sedan de s† hade tagit b†de vad Mika hade l†tit f”rf„rdiga och
	d„rtill hans pr„st, f”llo de ”ver folket i Lais, som levde
	stilla och i trygghet, och slogo dem med sv„rdsegg; men staden
	br„nde de upp i eld.
018:028 Och ingen kunde komma den till hj„lp, ty den l†g l†ngt ifr†n
	Sidon, och folket d„ri hade intet att skaffa med andra
	m„nniskor; den l†g i Bet-Rehobs dal.  Sedan byggde de †ter upp
	staden och bosatte sig d„r.
018:029 Och de g†vo staden namnet Dan efter sin fader Dan, som var son
	till Israel; f”rut hade staden hetat Lais.
018:030 Och Dans barn st„llde d„r upp †t sig den skurna gudabilden; och
	Jonatan, son till Gersom, Manasses son, och hans s”ner voro
	pr„ster †t daniternas stam, „nda till dess att landets folk
	f”rdes bort i f†ngenskap.
018:031 De st„llde upp †t sig den skurna gudabild som Mika hade gjort,
	och de hade denna kvar under hela den tid Guds hus var i
	Silo.

019:001 P† den tiden, d† „nnu ingen konung fanns i Israel, bodde en
	levitisk man l„ngst uppe i Efraims bergsbygd.  Denne tog till
	bihustru †t sig en kvinna fr†n Bet-Lehem i Juda.
019:002 Men hans bihustru blev honom otrogen och gick ifr†n honom till
	sin faders hus i Bet-Lehem i Juda; d„r uppeh”ll hon sig en tid
	av fyra m†nader.
019:003 D† stod hennes man upp och begav sig †stad efter henne, f”r att
	tala v„nligt med henne och s† f”ra henne tillbaka; och han hade
	med sig sin tj„nare och ett par †snor.  Hon f”rde honom d† in i
	sin faders hus, och n„r kvinnans fader fick se honom, gick han
	glad emot honom.
019:004 Och hans sv„rfader, kvinnans fader, h”ll honom kvar, s† att han
	stannade hos honom i tre dagar; de †to och drucko och voro d„r
	n„tterna ”ver.
019:005 N„r de nu p† fj„rde dagen stodo upp bittida om morgonen och han
	gjorde sig redo att resa, sade kvinnans fader till sin m†g:
	˝Vederkvick dig med ett stycke br”d; sedan m†n I resa.˝
019:006 D† satte de sig ned och †to b†da tillsammans och
	drucko.  D„refter sade kvinnans fader till mannen: ˝Beslut dig
	f”r att stanna h„r ”ver natten, och l†t ditt hj„rta vara glatt.˝
019:007 Och n„r mannen „nd† gjorde sig redo att resa, bad hans sv„rfader
	honom s† entr„get, att han „nnu en g†ng stannade kvar d„r ”ver
	natten.
019:008 P† femte dagen stod han †ter upp bittida om morgonen f”r att
	resa; d† sade kvinnans fader: ˝Vederkvick dig f”rst, och dr”jen
	s† till eftermiddagen.˝  D„refter †to de b†da tillsammans.
019:009 N„r sedan mannen gjorde sig redo att resa med sin bihustru och
	sin tj„nare, sade hans sv„rfader, kvinnans fader, till honom:
	˝Se, det lider mot aftonen; stannen kvar ”ver natten, dagen
	nalkas ju sitt slut; ja, stanna kvar h„r ”ver natten, och l†t
	ditt hj„rta vara glatt.  Sedan kunnen I i morgon bittida f”retaga
	eder f„rd, s† att du f†r komma hem till din hydda.˝
019:010 Men mannen ville icke stanna ”ver natten, utan gjorde sig redo
	och reste sin v„g, och kom s† fram till platsen mitt emot Jebus,
	det „r Jerusalem.  Och han hade med sig ett par sadlade †snor;
	och hans bihustru f”ljde honom.

019:011 D† de nu voro vid Jebus och dagen var l†ngt framliden, sade
	tj„naren till sin herre: ˝Kom, l†t oss taga in i denna
	jebus‚stad och stanna d„r ”ver natten.˝
019:012 Men hans herre svarade honom: ˝Vi skola icke taga in i en
	fr„mmande stad, d„r inga israeliter bo; l†t oss draga vidare,
	fram till Gibea.˝
019:013 Och han sade ytterligare till sin tj„nare: ˝Kom, l†t oss f”rs”ka
	hinna fram till en av orterna h„r och stanna ”ver natten i Gibea
	eller Rama.˝
019:014 S† drogo de vidare; och n„r de voro invid Gibea i Benjamin, gick
	solen ned.
019:015 D† togo de in d„r och kommo f”r att stanna ”ver natten i
	Gibea.  Och n„r mannen kom ditin, satte han sig p† den ”ppna
	platsen i staden, men ingen ville taga emot dem i sitt hus ”ver
	natten.
019:016 Men d†, om aftonen, kom en gammal man fr†n sitt arbete p†
	f„ltet, och denne man var fr†n Efraims bergsbygd och bodde s†som
	fr„mling i Gibea; ty folket d„r p† orten voro benjaminiter.
019:017 N„r denne nu lyfte upp sina ”gon, fick han se den v„gfarande
	mannen p† den ”ppna platsen i staden.  D† sade den gamle mannen:
	˝Vart skall du resa, och varifr†n kommer du?˝
019:018 Han svarade honom: ˝Vi „ro p† genomresa fr†n Bet-Lehem i Juda
	till den del av Efraims bergsbygd, som ligger l„ngst uppe;
	d„rifr†n „r jag, och jag har gjort en resa till Bet-Lehem i
	Juda.  Nu „r jag p† v„g till HERRENS hus, men ingen vill h„r taga
	emot mig i sitt hus.
019:019 Jag har b†de halm och foder †t v†ra †snor, s† ock br”d och vin
	†t mig sj„lv och †t din tj„narinna och †t mannen som †tf”ljer
	oss, dina tj„nare, s† att intet fattas oss.˝
019:020 D† sade den gamle mannen: ˝Frid vare med dig!  Men l†t mig f†
	s”rja f”r allt som kan fattas dig.  H„rute p† den ”ppna platsen
	m† du icke stanna ”ver natten.˝
019:021 D„refter f”rde han honom till sitt hus och fodrade †snorna.  Och
	sedan de hade tv†tt sina f”tter, †to de och drucko.

019:022 Under det att de s† gjorde sina hj„rtan glada, omringades
	pl”tsligt huset av m„nnen i staden, onda m„n, som bultade p†
	d”rren; och de sade till den gamle mannen, som r†dde om huset:
	˝F”r hitut den man som har kommit till ditt hus, s† att vi f†
	k„nna honom.˝
019:023 D† gick mannen som r†dde om huset ut till dem och sade till dem:
	˝Nej, mina br”der, g”ren icke s† illa.  Eftersom nu denne man har
	kommit in i mitt hus, m†n I icke g”ra en s†dan galenskap.
019:024 Se, jag har en dotter som „r jungfru, och han har sj„lv en
	bihustru.  Dem vill jag f”ra hitut, s† kunnen I kr„nka dem och
	g”ra med dem vad I finnen f”r gott.  Men med denne man m†n I icke
	g”ra n†gon s†dan galenskap.
019:025 Men m„nnen ville icke h”ra p† honom; d† tog mannen sin bihustru
	och f”rde henne ut till dem.  Och de k„nde henne och hanterade
	henne sk„ndligt hela natten „nda till morgonen; f”rst n„r
	morgonrodnaden gick upp, l„to de henne g†.
019:026 D† kom kvinnan mot morgonen och f”ll ned vid ing†ngen till
	mannens hus, d„r hennes herre var, och l†g s†, till dess det
	blev dager.
019:027 N„r nu hennes herre stod upp om morgonen och ”ppnade d”rren till
	huset och gick ut f”r att forts„tta sin f„rd, fick han se sin
	bihustru ligga vid ing†ngen till huset med h„nderna p† tr”skeln.
019:028 Han sade till henne: ˝St† upp och l†t oss g†.˝  Men hon gav intet
	svar.  D† tog han och lade henne p† †snan; sedan gjorde mannen
	sig redo och reste hem till sitt.
019:029 Men n„r han hade kommit hem, fattade han en kniv och tog sin bi-
	hustru och styckade henne, efter benen i hennes kropp, i tolv
	stycken och s„nde styckena omkring ”ver hela Israels land.
019:030 Och var och en som s†g detta sade: ˝N†got s†dant har icke h„nt
	eller blivit sett allt ifr†n den dag d† Israels barn drogo upp
	ur Egyptens land „nda till denna dag.  ™verv„gen detta, r†dsl†n
	och s„gen edert ord.˝
020:001 D† drogo alla Israels barn ut, och menigheten f”rsamlade sig
	s†som en man, fr†n Dan „nda till Beer-Seba, s† ock fr†n Gileads
	land, inf”r HERREN i Mispa.
020:002 Och de f”rn„msta i hela folket alla Israels stammar, tr„dde fram
	i Guds folks f”rsamling: fyra hundra tusen sv„rdbev„pnade m†n
	till fots.
020:003 Men Benjamins barn fingo h”ra att de ”vriga israeliterna hade
	dragit upp till Mispa.

	Och Israels barn sade: ˝Omtalen huru denna og„rning har
	tillg†tt.˝
020:004 D† tog den levitiske mannen, den m”rdade kvinnans man, till orda
	och sade: ˝Jag och min bihustru kommo till Gibea i Benjamin f”r
	att stanna d„r ”ver natten.
020:005 D† blev jag ”verfallen av Gibeas borgare; de omringade huset om
	natten f”r att v†ldf”ra sig p† mig.  Mig t„nkte de dr„pa, och
	min bihustru kr„nkte de, s† att hon dog.
020:006 D† tog jag min bihustru och styckade henne och s„nde styckena
	omkring ”ver Israels arvedels hela omr†de, eftersom de hade
	gjort en s†dan sk„ndlighet och galenskap i Israel.
020:007 Se, nu „ren I allasammans h„r, I Israels barn.  L„ggen nu fram
	f”rslag och r†d h„r p† st„llet.˝
020:008 D† stod allt folket upp s†som en man och sade: ˝Ingen av oss m†
	g† hem till sin hydda, ingen m† begiva sig hem till sitt hus.
020:009 Detta „r vad vi nu vilja g”ra med Gibea: vi skola l†ta lotten g†
	”ver det.
020:010 P† vart hundratal i alla Israels stammar m† vi taga ut tio m„n,
	och p† vart tusental hundra, och p† vart tiotusental tusen, f”r
	att dessa m† skaffa munf”rr†d †t folket, s† att folket, n„r det
	kommer till Geba i Benjamin, kan g”ra med staden s†som
	tillb”rligt „r f”r all den galenskap som den har gjort i
	Israel.˝
020:011 S† f”rsamlade sig vid staden alla m„n i Israel, endr„ktigt s†som
	en man.

020:012 Och Israels stammar s„nde †stad m„n till alla Benjamins stammar
	och l„to s„ga; ˝Vad „r det f”r en og„rning som har blivit
	beg†ngen ibland eder!
020:013 L„mnen nu ut de onda m„n som bo i Gibea, s† att vi f† d”da dem
	och skaffa bort ifr†n Israel vad ont „r.˝  Men benjaminiterna
	ville icke lyssna till sina br”ders, de ”vriga israeliternas,
	ord.
020:014 I st„llet f”rsamlade sig Benjamins barn fr†n sina st„der till
	Gibea, f”r att draga ut till strid mot de ”vriga israeliterna.
020:015 P† den dagen m”nstrades Benjamins barn, de utgjorde fr†n dessa
	st„der tjugusex tusen sv„rdbev„pnade m„n; vid denna m”nstring
	medr„knades icke de som bodde i Gibea, vilka utgjorde sju hundra
	utvalda m„n.
020:016 Bland allt detta folk funnos sju hundra utvalda m„n som voro
	v„nsterh„nta; alla dessa kunde med slungstenen tr„ffa p† h†ret,
	utan att fela.
020:017 Och n„r Israels m„n -- Benjamin fr†nr„knad -- m”nstrades,
	utgjorde de fyra hundra tusen sv„rdbev„pnade m„n; alla dessa
	voro krigsm„n.
020:018 Dessa br”to nu upp och drogo †stad till Betel och fr†gade Gud.
	Israels barn sade: ˝Vem bland oss skall f”rst draga ut i striden
	mot Benjamins barn?˝  HERREN svarade: ˝Juda f”rst.˝

020:019 D† br”to Israels barn upp f”ljande morgon och l„grade sig
	framf”r Gibea.
020:020 D„refter drogo Israels m„n ut till strid mot Benjamin; Israels
	m„n st„llde upp sig till strid mot dem vid Gibea.
020:021 Men Benjamins barn drogo ut ur Gibea och nedgjorde p† den dagen
	tjugutv† tusen man av Israel.
020:022 Folket, Israels m„n, tog dock †ter mod till sig och st„llde upp
	sig „nnu en g†ng till strid p† samma plats d„r de hade st„llt
	upp sig f”rsta dagen.
020:023 Israels barn gingo n„mligen upp och gr„to inf”r HERRENS ansikte
	„nda till aftonen; och de fr†gade HERREN: ˝Skall jag „nnu en
	g†ng inl†ta mig i strid med min broder Benjamins barn?˝  Och
	HERREN svarade: ˝Dragen ut mot honom.˝

020:024 N„r s† Israels barn dagen d„refter ryckte fram mot Benjamins
	barn,
020:025 drog ock Benjamin p† andra dagen ut fr†n Gibea mot Israels barn
	och nedgjorde av dem ytterligare aderton tusen man, allasammans
	sv„rdbev„pnade m„n.
020:026 D† drogo alla Israels barn upp, allt folket, och kommo till
	Betel och gr„to och stannade d„r inf”r HERRENS ansikte och
	fastade p† den dagen „nda till aftonen; och de offrade
	br„nnoffer och tackoffer inf”r HERRENS ansikte.
020:027 Och Israels barn fr†gade HERREN (ty Guds f”rbundsark stod p† den
	tiden d„r,
020:028 och Pinehas, son till Eleasar, Arons son, gjorde tj„nst inf”r
	den p† den tiden); de sade: ˝Skall jag „nnu en g†ng draga ut
	till strid mot min broder Benjamins barn, eller skall jag avst†
	d„rifr†n?˝  HERREN svarade: ˝Dragen upp; ty i morgon skall jag
	giva honom i din hand.˝

020:029 D† lade Israel manskap i bakh†ll mot Gibea, runt omkring det.
020:030 Och d„refter drogo Israels barn upp mot Benjamins barn, p†
	tredje dagen, och st„llde upp sig i slagordning mot Gibea
	likasom de f”rra g†ngerna.
020:031 Och Benjamins barn drogo ut mot folket och blevo lockade l†ngt
	bort ifr†n staden; och likasom det hade skett de f”rra g†ngerna,
	fingo de i b”rjan sl† ihj„l n†gra av folket p† v„garna (b†de p†
	den som g†r upp till Betel och p† den som g†r till Gibea ”ver
	f„ltet), kanh„nda ett trettiotal av Israels m„n.
020:032 D† t„nkte Benjamins barn: ˝De „ro slagna av oss, nu likasom
	f”rut.˝  Men Israels barn hade tr„ffat det avtalet: ˝Vi vilja fly
	och s† locka dem l†ngt bort ifr†n staden, ut p† v„garna.
020:033 Och alla Israels m„n hade brutit upp fr†n platsen d„r de voro,
	och hade st„llt upp sig i slagordning vid Baal-Tamar, under det
	att de israeliter som l†go i bakh†ll br”to fram ifr†n sin plats
	vid Maare-Geba.
020:034 S† kommo d† tio tusen man, utvalda ur hela Israel, fram gent
	emot Gibea, och striden blev h†rd, utan att n†gon visste att
	olyckan var dem s† n„ra.
020:035 Och HERREN l„t Benjamin bliva slagen av Israel, och Israels barn
	nedgjorde av Benjamin p† den dagen tjugufem tusen ett hundra
	man, allasammans sv„rdbev„pnade m„n.

020:036 Nu s†go Benjamins barn att de voro slagna.  Israels m„n g†vo
	n„mligen plats †t Benjamin, ty de f”rlitade sig p† bakh†llet som
	de hade lagt mot Gibea.
020:037 D† skyndade sig de som l†go i bakh†ll att falla in i Gibea; de
	som l†go i bakh†ll drogo †stad och slogo alla inv†narna i staden
	med sv„rdsegg.
020:038 Men de ”vriga israeliterna hade tr„ffat det avtalet med dem som
	l†go i bakh†ll, att dessa skulle l†ta en tjock r”k s†som tecken
	stiga upp fr†n staden.
020:039 Israels m„n v„nde allts† ryggen i striden.  Men sedan Benjamin i
	b”rjan hade f†tt sl† ihj„l n†gra av Israels man, kanh„nda ett
	trettiotal, och d„rvid hade t„nkt: ˝F”rvisso „ro de slagna av
	oss, nu likasom i den f”rra striden˝,
020:040 d† kommo de att v„nda sig om, vid det att r”kpelaren, det
	avtalade tecknet, begynte stiga upp fr†n staden.  Och de fingo nu
	se hela staden f”rvandlad i l†gor som slogo upp mot himmelen.
020:041 N„r d† Israels m„n †ter v„nde om, blevo Benjamins m„n
	f”rskr„ckta, ty nu s†go de att olyckan var dem n„ra.
020:042 Och de v„nde om f”r Israels m„n, bort †t ”knen till, men
	fienderna hunno upp dem; och de som bodde i st„derna d„r
	nedgjorde dem som hade kommit mitt emellan.
020:043 De omringade benjaminiterna, de satte efter dem och trampade ned
	dem p† deras viloplats, „nda fram emot Gibea, ”sterut.
020:044 S† f”llo av Benjamin aderton tusen man, allasammans tappert
	folk.
020:045 D† v„nde de ”vriga sig mot ”knen och flydde dit, till Rimmons
	klippa; men de andra gjorde en eftersk”rd bland dem p† v„garna,
	fem tusen man, och satte s† efter dem „nda till Gideom och slogo
	av dem tv† tusen man.
020:046 Allts† utgjorde de som p† den dagen f”llo av Benjamin
	tillsammans tjugufem tusen sv„rdbev„pnade m„n; alla dessa voro
	tappert folk.
020:047 Men av dem som v„nde sig mot ”knen och flydde dit, till Rimmons
	klippa, hunno sex hundra man ditfram; dessa stannade p† Rimmons
	klippa i fyra m†nader.
020:048 Emellertid v„nde Israels m„n tillbaka till Benjamins barn och
	slogo dem med sv„rdsegg, b†de dem av stadens befolkning, som
	„nnu voro oskadda, och j„mv„l boskapen, korteligen, allt vad de
	tr„ffade p†; d„rtill satte de eld p† alla st„der som de tr„ffade
	p†.
021:001 Men Israels m„n hade svurit i Mispa och sagt: ˝Ingen av oss
	skall giva sin dotter till hustru †t n†gon benjaminit.˝
021:002 Och nu kom folket till Betel och stannade d„r „nda till aftonen
	inf”r Guds ansikte; och de brusto ut i bitter gr†t
021:003 och sade: ˝Varf”r, o HERRE, Israels Gud, har s†dant f†tt ske i
	Israel, att i dag en hel stam fattas i Israel?˝
021:004 Dagen d„refter stod folket bittida upp och byggde d„r ett altare
	och offrade br„nnoffer och tackoffer.
021:005 och Israels barn sade: ˝Finnes n†gon bland Israels alla stammar,
	som icke kom upp till HERREN med den ”vriga f”rsamlingen?˝  Ty
	man hade svurit en dyr ed, att den som icke komme upp till
	HERREN i Mispa skulle straffas med d”den.
021:006 Och Israels barn ”mkade sig ”ver sin broder Benjamin och sade:
	˝Nu har en hel stam blivit borthuggen fr†n Israel.
021:007 Vad skola vi g”ra f”r dem som „ro kvar, s† att de kunna f†
	hustrur?  Ty sj„lva hava vi ju svurit vid HERREN att icke †t dem
	giva hustrur av v†ra d”ttrar.˝
021:008 Och d† fr†gade †ter: ˝Finnes bland Israels stammar n†gon som
	icke kom upp till HERREN i Mispa?˝  Och se, fr†n Jabes i Gilead
	hade ingen kommit till l„gret, till f”rsamlingen d„r.
021:009 Ty n„r folket m”nstrades, befanns det att ingen av inv†narna i
	Jabes i Gilead var d„r.

021:010 D† s„nde menigheten dit tolv tusen av de tappraste m„nnen och
	bj”d dessa och sade: ˝G†n †stad och sl†n inv†narna i Jabes i
	Gilead med sv„rdsegg, ocks† kvinnor och barn.
021:011 Ja, detta „r vad I skolen g”ra: allt mank”n och alla de kvinnor
	som hava haft med mank”n att skaffa skolen I giva till spillo.
021:012 Men bland inv†narna i Jabes i Gilead funno de fyra hundra unga
	kvinnor som voro jungfrur och icke hade haft med m„n, med
	mank”n, att skaffa.  Dessa f”rde de d† till l„gret i Silo i
	Kanaans land.
021:013 Sedan s„nde hela menigheten †stad och underhandlade med de
	benjaminiter som befunno sig p† Rimmons klippa, och tillbj”d dem
	fred.
021:014 S† v„nde nu Benjamin tillbaka; och man gav dem till hustrur de
	kvinnor fr†n Jabes i Gilead, som man hade l†tit leva.  Men dessa
	r„ckte ingalunda till f”r dem.

021:015 Och folket ”mkade sig ”ver Benjamin, eftersom HERREN hade gjort
	en r„mna bland Israels stammar.
021:016 Och de „ldste i menigheten sade: ˝Vad skola vi g”ra med dem som
	„ro kvar, s† att de kunna f† hustrur?  Ty alla kvinnor „ro ju
	utrotade ur Benjamin.˝
021:017 Och de sade ytterligare: ˝De undkomna av Benjamin m†ste f† en
	besittning, s† att icke en stam bliver utpl†nad ur Israel.
021:018 Men sj„lva kunna vi icke †t dem giva hustrur av v†ra d”ttrar, ty
	Israels barn hava svurit och sagt: F”rbannad vare den som giver
	en hustru †t Benjamin.˝
021:019 Och de sade vidare: ˝En HERREN h”gtid pl„gar ju h†llas †r efter
	†r i Silo, som ligger norr om Betel, ”ster om den v„g som g†r
	fr†n Betel upp till Sikem, och s”der om Lebona.˝
021:020 Och de bj”do Benjamins barn och sade: ˝G†n †stad och l„ggen eder
	i f”rs†t i ving†rdarna.
021:021 N„r I d† f†n se Silos d”ttrar komma ut f”r att uppf”ra sina
	dansar, skolen I komma fram ur ving†rdarna, och var och en av
	eder skall bland Silos d”ttrar rycka till sig en som kan bliva
	hans hustru; d„refter skolen I begiva eder hem till Benjamins
	land.
021:022 Om sedan deras f„der eller deras br”der komma och beklaga sig
	f”r oss, vilja vi s„ga till dem: 'F”runnen oss dem; ty ingen av
	oss har tagit sig n†gon hustru i kriget.  I haven ju d† icke
	sj„lva givit dem †t dessa; ty i s†dant fall haden I †dragit eder
	skuld.'˝
021:023 Och Benjamins barn gjorde s† och skaffade sig hustrur, lika
	m†nga som de sj„lva voro, bland de dansande kvinnor som de
	r”vade.  Sedan beg†vo de sig tillbaka till sin arvedel och byggde
	†ter upp st„derna och bosatte sig i dem.
021:024 Ocks† de ”vriga israeliterna beg†vo sig bort d„rifr†n, var och
	en till sin stam och sin sl„kt, och drogo ut d„rifr†n, var och
	en till sin arvedel.

021:025 P† den tiden fanns ingen konung i Israel; var och en gjorde vad
	honom behagade.



Book 08 Rut


001:001 P† den tid d† domarna regerade uppstod hungersn”d i landet.  D†
	drog en man fr†n Bet-Lehem i Juda †stad med sin hustru och sina
	b†da s”ner f”r att bos„tta sig i Moabs land under n†gon tid.
001:002 Mannen hette Elimelek, hans hustru Noomi, och hans b†da s”ner
	Mahelon och Kiljon; och de voro efratiter, fr†n Bet-Lehem i Juda.
	S† kommo de nu till Moabs land och vistades d„r.
001:003 Och Elimelek, Noomis man, dog; men hon levde kvar med sina b†da
	s”ner.
001:004 Dessa skaffade sig moabitiska hustrur; den ena hette Orpa och
	den andra Rut.
001:005 Och sedan de hade bott d„r vid pass tio †r, dogo ocks† de b†da,
	Mahelon och Kiljon; men kvinnan levde kvar efter sina b†da s”ner
	och sin man.
001:006 D† stod hon upp med sina sonhustrur f”r att v„nda tillbaka fr†n
	Moabs land; ty hon hade h”rt i Moabs land att HERREN hade sett
	till sitt folk och givit det br”d.

001:007 S† begav hon sig, j„mte sina b†da sonhustrur, fr†n det st„lle
	d„r hon hade vistats.  Men n„r de nu gingo sin v„g fram, f”r att
	komma tillbaka till Juda land,
001:008 sade Noomi till sina b†da sonhustrur: ˝V„nden om och g† hem
	igen, var och en till sin moder.
001:009 HERREN bevise godhet mot eder, s†som I haven gjort mot de b†da
	d”da och mot mig.  HERREN give eder att I m†n finna ro, var i sin
	mans hus.˝  D„refter kysste hon dem.  Men de brusto ut i gr†t
001:010 och sade till henne: ˝Nej, vi vilja f”lja med dig tillbaka till
	ditt folk.˝
001:011 Men Noomi svarade: ˝V„nden om, mina d”ttrar.  Varf”r skullen I g†
	med mig?  Kan v„l jag „nnu en g†ng f† s”ner i mitt liv, vilka
	kunna bliva m„n †t eder?
001:012 V„nden om, mina d”ttrar, och g†n hem, ty jag „r nu f”r gammal
	att ”verl„mna mig †t en man.  Och om jag „n kunde t„nka: 'Jag har
	„nnu hopp', ja, om jag ock redan i natt ”verl„mnade mig †t en
	man och s† verkligen f”dde s”ner,
001:013 icke skullen I d„rf”r v„nta, till dess att de hade blivit
	fullvuxna, icke skullen I d„rf”r st„nga eder inne och f”rbliva
	utan m„n?  Bort det, mina d”ttrar!  Jag k„nner redan bedr”velse
	nog f”r eder skull, eftersom HERRENS hand s† har drabbat mig.˝
001:014 D† brusto de †ter ut i gr†t.  Och Orpa kysste sin sv„rmoder till
	avsked, men Rut h”ll sig alltj„mt intill henne.
001:015 D† sade hon: ˝Se, din sv„gerska har v„nt tillbaka till sitt folk
	och till sin gud; v„nd ock du tillbaka och f”lj din sv„gerska.˝
001:016 Men Rut svarade: ˝S”k icke intala mig att ”vergiva dig och v„nda
	tillbaka ifr†n dig.  Ty dit du g†r vill ock jag g†, och d„r du
	stannar vill ock jag stanna.  Ditt folk „r mitt folk, och din Gud
	„r min Gud.
001:017 D„r du d”r vill ock jag d”, och d„r vill jag bliva begraven.
	HERREN straffe mig nu och framgent, om n†got annat „n d”den
	kommer att skilja mig fr†n dig.˝
001:018 D† hon nu s†g att denna stod fast i sitt beslut att g† med
	henne, upph”rde hon att tala d„rom med henne.

001:019 S† gingo de b†da med varandra, till dess att de kommo till
	Bet-Lehem.  Och n„r de kommo till Bet-Lehem, kom hela staden i
	r”relse f”r deras skull, och kvinnorna sade: ˝Detta „r ju
	Noomi!˝
001:020 Men hon sade till dem: ˝Kallen mig icke Noomi, utan kallen mig
	Mara, ty den Allsm„ktige har l†tit mycken bedr”velse komma ”ver
	mig.
001:021 Rik drog jag h„rifr†n, och tomh„nt har HERREN l†tit mig komma
	tillbaka.  Varf”r kallen I mig d† Noomi, n„r HERREN har vittnat
	emot mig, n„r den Allsm„ktige har l†tit det g† mig s† illa?˝

001:022 S† kom d† Noomi tillbaka med sin sonhustru, moabitiskan Rut, i
	det hon v„nde tillbaka fr†n Moabs land.  Och de kommo till
	Bet-Lehem, n„r kornsk”rden begynte.
002:001 Men Noomi hade en fr„nde p† sin mans sida, en rik man av
	Elimeleks sl„kt, vid namn Boas.
002:002 Och moabitiskan Rut sade till Noomi: ˝L†t mig g† ut p† †kern och
	plocka ax efter n†gon inf”r vilkens ”gon jag finner n†d.˝  Hon
	svarade henne: ˝Ja, g†, min dotter.˝
002:003 D† gick hon †stad och kom till en †ker och plockade d„r ax efter
	sk”rdem„nnen; och det h„nde sig s† f”r henne att †kerstycket
	tillh”rde Boas, som var av Elimeleks sl„kt.
002:004 Och Boas kom just d† dit fr†n Bet-Lehem; och han sade till
	sk”rdem„nnen: ˝HERREN vare med eder.˝  De svarade honom: ˝HERREN
	v„lsigne dig.˝
002:005 Och Boas fr†gade den bland tj„narna, som hade uppsikt ”ver
	sk”rdem„nnen: ˝Vem tillh”r den unga kvinnan d„r?˝
002:006 Tj„naren som hade uppsikt ”ver sk”rdem„nnen svarade och sade:
	˝Det „r en moabitisk kvinna, den kvinna som med Noomi har kommit
	hit fr†n Moabs land.
002:007 Hon bad att hon skulle f† plocka och hopsamla ax bland k„rvarna,
	efter sk”rdem„nnen; och s† kom hon, och hon har h†llit p† allt
	sedan i morse „nda till denna stund, utom att hon nyss har vilat
	n†got litet d„rinne.˝
002:008 D† sade Boas till Rut: ˝H”r, min dotter: du skall icke g† bort
	och plocka ax p† n†gon annan †ker, ej heller g† h„rifr†n, utan
	du skall h†lla dig till mina tj„narinnor h„r.
002:009 Se efter, var sk”rdem„nnen arbeta p† †kern, och g† efter dem;
	jag har f”rbjudit mina tj„nare att g”ra dig n†got f”r n„r.  Och
	om du bliver t”rstig, s† g† till k„rlen och drick av det som
	mina tj„nare h„mta.˝
002:010 D† f”ll hon ned p† sitt ansikte och bugade sig mot jorden och
	sade till honom: ˝Varf”r har jag funnit s†dan n†d f”r dina ”gon,
	att du tager dig an mig, fast„n jag „r en fr„mling?˝
002:011 Boas svarade och sade till henne: ˝F”r mig har blivit ber„ttat
	allt vad du har gjort mot din sv„rmoder efter din mans d”d, huru
	du har ”vergivit din fader och din moder och ditt f„dernesland,
	och vandrat †stad till ett folk som du f”rut icke k„nde.
002:012 HERREN vederg„lle dig f”r vad du har gjort; ja, m† full l”n
	tillfalla dig fr†n HERREN, Israels Gud, till vilken du har
	kommit, f”r att finna tillflykt under hans vingar.˝
002:013 Hon sade: ˝S† m† jag d† finna n†d f”r dina ”gon, min herre; ty
	du har tr”stat mig och talat v„nligt med din tj„narinna, fast„n
	jag icke „r s†som n†gon av dina tj„narinnor.˝

002:014 Och n„r m†ltidsstunden var inne, sade Boas till henne: ˝Kom
	hitfram och „t av br”det och doppa ditt br”dstycke i vinet.˝  D†
	satte hon sig vid sidan av sk”rdem„nnen; och han lade f”r henne
	rostade ax, och hon †t och blev m„tt och fick d„rtill ”ver.
002:015 Och n„r hon d„refter stod upp f”r att plocka ax, bj”d Boas sina
	tj„nare och sade: ˝L†ten henne ock f† plocka ax mellan k„rvarna,
	och f”rf”rdelen henne icke.
002:016 Ja, I m†n till och med draga ut str†n ur knipporna †t henne och
	l†ta dem ligga, s† att hon f†r plocka upp dem, och ingen m†
	banna henne d„rf”r.˝
002:017 S† plockade hon ax p† †kern „nda till aftonen; och n„r hon
	klappade ut det som hon hade plockat, var det vid pass en efa
	korn.

002:018 Och hon tog sin b”rda och gick in i staden, och hennes sv„rmoder
	fick se vad hon hade plockat.  D„refter tog hon fram och gav
	henne vad hon hade f†tt ”ver, sedan hon hade „tit sig m„tt.
002:019 D† sade hennes sv„rmoder till henne: ˝Var har du i dag plockat
	ax, och var har du arbetat?  V„lsignad vare han som har tagit sig
	an dig!˝  D† ber„ttade hon f”r sin sv„rmoder hos vem hon hade
	arbetat; hon sade: ˝Den man som jag i dag har arbetat hos heter
	Boas.˝
002:020 D† sade Noomi till sin sonhustru: ˝V„lsignad vare han av HERREN,
	d„rf”r att han icke har undandragit sig att bevisa godhet b†de
	mot de levande och mot de d”da!˝  Och Noomi sade ytterligare till
	henne: ˝Den mannen „r v†r n„ra fr„nde, en av v†ra b”rdem„n.˝
002:021 Moabitiskan Rut sade: ˝Han sade ock till mig: 'H†ll dig till
	mina tj„nare, „nda till dess att de hava inb„rgat hela min
	sk”rd.'˝
002:022 D† sade Noomi till sin sonhustru Rut: ˝Ja, det „r b„st, min
	dotter, att du g†r med hans tj„narinnor, s† att man icke
	behandlar dig illa, s†som det kunde ske p† en annan †ker.˝
002:023 S† h”ll hon sig d† till Boas' tj„narinnor och plockade ax d„r,
	till dess b†de korn- och vetesk”rden voro avslutade.  Men hon
	bodde hos sin sv„rmoder.
003:001 Och hennes sv„rmoder Noomi sade till henne: ˝Min dotter, jag
	vill s”ka skaffa dig ro, f”r att det m† g† dig v„l.
003:002 S† h”r d†: Boas, med vilkens tj„narinnor du har varit
	tillsammans, „r ju v†r fr„nde.  Och just i natt kastar han korn
	p† sin tr”skplats.
003:003 S† tv† dig nu och sm”rj dig och kl„d dig, och g† ned till
	tr”skplatsen.  Men laga s†, att mannen icke f†r se dig, f”rr„n
	han har „tit och druckit.
003:004 N„r han d† l„gger sig, s† se efter, var han l„gger sig, och g†
	dit och lyft upp t„cket vid hans f”tter och l„gg dig d„r; han
	skall d† sj„lv s„ga dig vad du b”r g”ra.˝
003:005 Hon svarade: ˝Allt vad du s„ger vill jag g”ra.˝

003:006 Och hon gick ned till tr”skplatsen och gjorde alldeles s†som
	hennes sv„rmoder hade bjudit henne.
003:007 Ty n„r Boas hade „tit och druckit, s† att hans hj„rta blev
	glatt, och sedan han hade g†tt †stad och lagt sig invid
	s„desh”gen, kom hon of”rm„rkt och lyfte upp t„cket vid hans
	f”tter och lade sig d„r.
003:008 Vid midnattstiden blev mannen uppskr„md och b”jde sig fram†t och
	fick d† se en kvinna ligga vid hans f”tter.
003:009 Och han sade: ˝Vem „r du?˝  Hon svarade: ˝Jag „r Rut, din
	tj„narinna.  Bred ut din mantelflik ”ver din tj„narinna, ty du „r
	min b”rdeman.˝
003:010 D† sade han: ˝V„lsignad vare du av HERREN, min dotter!  Du har nu
	givit ett st”rre bevis p† din k„rlek „n f”rut, d„rigenom att du
	icke har lupit efter unga m„n, vare sig fattiga eller rika.
003:011 S† frukta nu icke, min dotter; allt vad du s„ger vill jag g”ra
	dig.  Ty allt folket i min stad vet att du „r en r„ttskaffens
	kvinna.
003:012 Nu „r det visserligen sant att jag „r din b”rdeman; men en annan
	b”rdeman finnes, som „r n„rmare „n jag.
003:013 Stanna nu kvar i natt; om han i morgon vill taga dig efter
	b”rdesr„tt, gott, m† han d† g”ra det, s† sant HERREN lever.  Ligg
	nu kvar „nda till morgonen.˝

003:014 S† l†g hon vid hans f”tter „nda till morgonen, men hon fick st†
	upp, innan „nnu n†gon kunde k„nna igen den andre; ty han t„nkte:
	˝Det f†r icke bliva k„nt att kvinnan har kommit hit till
	tr”skplatsen.˝
003:015 Och han sade: ˝R„ck hit manteln som du har p† dig, och h†ll fram
	den.˝  Och hon h”ll fram den.  D† m„tte han upp sex m†tt korn och
	gav henne att b„ra; d„refter gick hon in i staden.

003:016 Och n„r hon kom till sin sv„rmoder, sade denna: ˝Huru har det
	g†tt f”r dig, min dotter?˝  D† ber„ttade hon f”r henne allt vad
	mannen hade gjort mot henne;
003:017 och hon sade: ˝Dessa sex m†tt korn gav han mig, i det han sade:
	'Du skall icke komma tomh„nt hem till din sv„rmoder.'˝
003:018 D† svarade hon: ˝Bida, min dotter, till dess du f†r se huru
	saken avl”per; ty mannen skall icke giva sig till ro, med mindre
	han i dag f”r saken till sitt slut.˝
004:001 Och Boas hade g†tt upp till stadsporten och satt sig d„r.  D†
	h„nde sig att den b”rdeman som Boas hade talat om gick d„r fram;
	d† n„mnde han honom vid namn och sade: ˝Kom hit och s„tt dig
	h„r.˝  Och han kom och satte sig.
004:002 D„refter tog Boas till sig tio m„n av de „ldste i staden och
	sade: ˝S„tten eder h„r.˝  Och de satte sig.
004:003 Sedan sade han till b”rdemannen: ˝Det †kerstycke som tillh”rde
	v†r broder Elimelek har Noomi s†lt, hon som kom tillbaka fr†n
	Moabs land.
004:004 D„refter t„nkte jag att jag skulle underr„tta dig d„rom och
	s„ga: K”p det inf”r dem som h„r sitta och inf”r mitt folks
	„ldste.  Om du vill taga det efter b”rdesr„tt, s† s„g mig det, s†
	att jag f†r veta det, ty ingen annan „ger b”rdesr„tt „n du
	och, n„st dig, jag sj„lv.˝  Han sade: ˝Jag vill taga det efter
	b”rdesr„tt.˝
004:005 D† sade Boas: ˝N„r du k”per †kern av Noomis hand, d† k”per du
	den ock av moabitiskan Rut, den d”des hustru, med skyldighet att
	uppv„cka den d”des namn och f„sta det vid hans arvedel.˝
004:006 B”rdemannen svarade: ˝D† kan jag icke begagna mig av min
	b”rdesr„tt, ty jag skulle d„rmed f”rd„rva min egen arvedel.
	B”rda du †t dig vad jag skulle hava b”rdat, ty jag kan icke g”ra
	det.˝

004:007 Men n„r n†gon b”rdade n†got eller avtalade ett byte, var det
	fordom sed i Israel att han, till stadf„stelse av ett s†dant
	avtal, drog av sig sin sko och gav den †t den andre; och detta
	g„llde s†som ett vittnesb”rd i Israel.
004:008 S† sade nu b”rdemannen till Boas: ˝K”p du det˝; och han drog
	d„rvid av sig sin sko.
004:009 D† sade Boas till de „ldste och till allt folket: ˝I „ren i dag
	vittnen till att jag nu har k”pt av Noomis hand allt vad som har
	tillh”rt Kiljon och Mahelon.
004:010 D„rj„mte har jag ock k”pt moabitiskan Rut, Mahelons hustru, till
	hustru †t mig, f”r att uppv„cka den d”des namn och f„sta det vid
	hans arvedel, p† det att den d”des namn icke m† bliva utrotat
	bland hans br”der eller ur porten till hans stad.  I „ren i dag
	vittnen h„rtill.˝
004:011 Och allt folket i stadsporten, s† ock de „ldste, svarade: ˝Ja,
	och HERREN l†te den kvinna som nu g†r in i ditt hus bliva lik
	Rakel och Lea, de b†da som hava byggt upp Israels hus.  Och m† du
	f”rkovra dig storligen i Efrata och g”ra dig ett namn i
	Bet-Lehem.
004:012 Och blive ditt hus s†som Peres' hus, hans som Tamar f”dde †t
	Juda, genom de avkomlingar som HERREN skall giva dig med denna
	unga kvinna.˝

004:013 S† tog d† Boas Rut till sig, och hon blev hans hustru, och han
	gick in till henne; och HERREN gav henne livsfrukt, och hon
	f”dde en son.
004:014 D† sade kvinnorna till Noomi: ˝Lovad vare HERREN, som i dag har
	s† gjort, att det icke fattas dig en b”rdeman som skall f† ett
	namn i Israel!
004:015 Han skall bliva dig en tr”stare och en f”rs”rjare p† din
	†lderdom; ty din sonhustru, som har dig k„r, har f”tt honom, hon
	som „r mer f”r dig „n sju s”ner.˝
004:016 Och Noomi tog barnet och lade det i sin famn och blev dess
	sk”terska.
004:017 Och grannkvinnorna sade: ˝Noomi har f†tt en son˝; och de g†vo
	honom namn, de kallade honom Obed.  Han blev fader till Isai,
	Davids fader.

004:018 Och detta „r Peres' sl„ktregister: Peres f”dde Hesron;
004:019 Hesron f”dde Ram; Ram f”dde Amminadab;
004:020 Amminadab f”dde Naheson; Naheson f”dde Salma;
004:021 Salmon f”dde Boas; Boas f”dde Obed;
004:022 Obed f”dde Isai, och Isai f”dde David.




Book 09 F”rsta Samuelsboken (1 Sam.)


001:001 I Ramataim-Sofim, i Efraims bergsbygd, levde en man som hette
	Elkana, son till Jeroham, son till Elihu, son till Tohu, son
	till Suf, en efraimit.
001:002 Han hade tv† hustrur; den ena hette Hanna, den andra Peninna.
	Och Peninna hade barn, men Hanna var barnl”s.
001:003 Den mannen begav sig †r efter †r upp fr†n sin stad f”r att
	tillbedja och offra †t HERREN Sebaot i Silo, d„r Elis b†da
	s”ner, Hofni och Pinehas, d† voro HERRENS pr„ster.
001:004 En dag offrade nu Elkana.  Och han pl„gade giva sin hustru
	Peninna och alla hennes s”ner och d”ttrar var sin andel av
	offret;
001:005 men †t Hanna gav han d† en dubbelt s† stor andel, ty han hade
	Hanna k„r, fast„n HERREN hade gjort henne ofruktsam.
001:006 Men hennes medt„vlerska pl„gade, f”r att v„cka hennes vrede,
	mycket retas med henne, d„rf”r att HERREN hade gjort henne
	ofruktsam.
001:007 F”r vart †r, s† ofta hon hade kommit upp till HERRENS hus,
	gjorde han p† samma s„tt, och den andra retades d† med henne p†
	samma s„tt.  Och nu gr„t hon och †t intet.
001:008 D† sade hennes man Elkana till henne: ˝Hanna, varf”r gr†ter du?
	Varf”r „ter du icke?  Varf”r „r du s† sorgsen?  Žr jag icke mer
	f”r dig „n tio s”ner?

001:009 En g†ng n„r de hade „tit och druckit i Silo h„nde sig, medan
	pr„sten Eli satt p† sin stol vid d”rren till HERRENS tempel, att
	Hanna stod upp
001:010 och i sin djupa bedr”velse begynte bedja till HERREN under
	bitter gr†t.
001:011 Och hon gjorde ett l”fte och sade: HERRE Sebaot, om du vill se
	till din tj„narinnas lidande och t„nka p† mig och icke f”rg„ta
	din tj„narinna, utan giva din tj„narinna en manlig avkomling, s†
	vill jag giva denne †t HERREN f”r hela hans liv, och ingen
	rakkniv skall komma p† hans huvud.˝
001:012 N„r hon nu l„nge s† bad inf”r HERREN och Eli d„rvid gav akt p†
	hennes mun
001:013 -- Hanna talade n„mligen i sitt hj„rta; allenast hennes
	l„ppar r”rde sig, men hennes r”st h”rdes icke -- d† trodde Eli
	att hon var drucken.
001:014 D„rf”r sade Eli till henne: ˝Huru l„nge skall du bete dig s†som
	en drucken?  Laga s†, att ruset g†r av dig.˝
001:015 Men Hanna svarade och sade: ˝Nej, min herre, jag „r en h†rt
	pr”vad kvinna; vin och starka drycker har jag icke druckit, men
	jag utg”t nu min sj„l f”r HERREN.
001:016 Anse icke din tj„narinna f”r en ond kvinna, ty det „r mitt
	myckna bekymmer och min myckna sorg som har drivit mig att tala
	„nda till denna stund.˝
001:017 D† svarade Eli och sade: ˝G† i frid.  Israels Gud skall giva dig
	vad du har utbett dig av honom.˝
001:018 Hon sade: ˝L†t din tj„narinna finna n†d f”r dina ”gon.˝  S† gick
	kvinnan sin v„g och fick sig mat, och hon s†g sedan icke mer s†
	sorgsen ut.

001:019 Bittida f”ljande morgon, sedan de hade tillbett inf”r HERREN,
	v„nde de tillbaka och kommo hem igen till Rama.  Och Elkana k„nde
	sin hustru Hanna, och HERREN t„nkte p† henne,
001:020 Och Hanna blev havande och f”dde en son, n„r tiden hade g†tt om;
	denne gav hon namnet Samuel, ˝ty˝, sade hon, ˝av HERREN har jag
	utbett mig honom.˝
001:021 N„r sedan mannen Elkana med hela sitt hus begav sig upp f”r att
	offra †t HERREN sitt †rliga slaktoffer och sitt l”ftesoffer,
001:022 gick Hanna icke med ditupp, utan sade till sin man: ˝Jag vill
	v„nta, till dess att gossen har blivit avvand, d† skall jag f”ra
	honom med mig, f”r att han m† st„llas fram inf”r HERRENS ansikte
	och sedan stanna d„r f”r alltid.˝
001:023 Hennes man Elkana sade till henne: ˝G”r vad du finner f”r gott;
	stanna, till dess du har avvant honom; m† HERREN allenast
	uppfylla sitt ord.˝  S† stannade d† hustrun hemma och gav sin son
	di, till dess hon skulle avv„nja honom.

001:024 Men sedan hon hade avvant honom, tog hon honom med sig
	ditupp, j„mte tre tjurar, en efa mj”l och en vinl„gel; s† f”rde
	hon honom in i HERRENS hus i Silo.  Men gossen var „nnu helt ung.
001:025 Och de slaktade tjuren och f”rde s† gossen fram till Eli.
001:026 Och hon sade: ˝H”r mig, min herre; s† sant du lever, min herre,
	jag „r den kvinna som stod h„r bredvid dig och bad till HERREN.
001:027 Om denne gosse bad jag; nu har HERREN givit mig vad jag utbad
	mig av honom.
001:028 D„rf”r vill ock jag nu giva honom tillbaka †t HERREN; s† l„nge
	han lever, skall han vara given †t HERREN.˝  Och de tillb†do d„r
	HERREN.

002:001 Och Hanna bad och sade:

	  ˝Mitt hj„rta fr”jdar sig i HERREN;
	  mitt horn „r upph”jt genom HERREN.
	  Min mun „r vitt uppl†ten mot mina fiender;
	  ty jag gl„der mig ”ver din fr„lsning.
002:002   Ingen „r helig s†som HERREN
	  ty ingen finnes f”rutom dig;
	  ingen klippa „r s†som v†r Gud.

002:003   F”ren icke best„ndigt s† mycket h”gmodigt tal;
	  vad fr„ckt „r g†nge icke ut ur eder mun.
	  Ty HERREN „r en Gud som vet allt,
	  och hos honom v„gas g„rningarna.
002:004   Hj„ltarnas b†gar „ro s”nderbrutna,
	  men de stapplande omgjorda sig med kraft.
002:005   De som voro m„tta m†ste taga lega f”r br”d,
	  men de som ledo hunger hungra icke mer.
	  Ja, den ofruktsamma f”der sju barn,
	  men den moder som fick m†nga
	  barn vissnar bort.

002:006   HERREN d”dar och g”r levande,
	  han f”r ned i d”dsriket och upp
	  d„rifr†n.
002:007   HERREN g”r fattig, han g”r ock rik;
	  han ”dmjukar, men han upph”jer ock.
002:008   Han uppr„ttar den ringe ur stoftet,
	  ur dyn lyfter han den fattige upp,
	  ty han vill l†ta dem sitta bredvid furstar,
	  och en h„rlig tron giver han dem till arvedel.
	  Ty jordens grundf„sten „ro HERRENS,
	  och jordkretsen har han st„llt p† dem.

002:009   Sina frommas f”tter bevarar han,
	  men de ogudaktiga f”rg”ras i m”rkret,
	  ty ingen f”rm†r n†got genom egen kraft.
002:010   De som strida mot HERREN bliva krossade,
	  ovan dem dundrar han i himmelen;
	  ja, HERREN d”mer jordens „ndar.
	  Men han giver makt †t sin konung,
	  han upph”jer sin smordes horn.

002:011 Och Elkana gick hem igen till Rama; gossen d„remot gjorde tj„nst
	inf”r HERREN under pr„sten Eli.
002:012 Men Elis s”ner voro onda m„n, de ville icke veta av HERREN.
002:013 P† f”ljande s„tt pl„gade n„mligen pr„sterna g† till v„ga med
	folket: s† ofta n†gon offrade ett slaktoffer, kom pr„stens
	tj„nare, medan k”ttet koktes, och hade en treuddig gaffel i sin
	hand;
002:014 den stack han ned i kitteln eller pannan eller krukan eller
	grytan, och allt vad han s† fick upp med gaffeln, det tog
	pr„sten.  S† gjorde de mot alla israeliter som kommo dit till
	Silo.
002:015 Ja, till och med innan man hade f”rbr„nt det feta, kom pr„stens
	tj„nare och sade till den som offrade: ˝Giv hit k”tt, s† att jag
	kan steka det †t pr„sten, ty han vill icke hava kokt k”tt av
	dig, utan r†tt.˝
002:016 Om d† mannen svarade honom: ˝F”rst skall man nu f”rbr„nna det
	feta; tag sedan vad dig lyster˝, s† sade han: ˝Nej, nu strax
	skall du l„mna det, eljest tager jag det med v†ld.˝
002:017 Och de unga m„nnens synd var s† mycket st”rre inf”r HERREN som
	folket d„rigenom l„rde sig att f”rakta HERRENS offer.

002:018 Men Samuel gjorde tj„nst inf”r HERRENS ansikte, och var redan
	s†som gosse ikl„dd linne-efod.
002:019 D„rtill pl„gade hans moder vart †r g”ra †t honom en liten k†pa,
	som hon hade med sig till honom, n„r hon j„mte sin man begav sig
	upp f”r att offra det †rliga slaktoffret.
002:020 D† pl„gade Eli v„lsigna Elkana j„mte hans hustru och s„ga:
	˝HERREN sk„nke dig ytterligare avkomma med denna kvinna, i
	st„llet f”r den som hon utbad sig genom sin b”n till HERREN.˝
	Och s† gingo de hem igen.
002:021 Och HERREN s†g till Hanna, och hon blev havande och f”dde tre
	s”ner och tv† d”ttrar.  Men gossen Samuel v„xte upp i HERRENS
	hus.

002:022 D† nu Eli, som var mycket gammal, fick h”ra allt vad hans s”ner
	gjorde mot hela Israel, och att de l†go hos de kvinnor som hade
	tj„nstg”ring vid ing†ngen till uppenbarelset„ltet,
002:023 sade han till dem: ˝Varf”r g”ren s†dant, allt detta onda som jag
	h”r allt folket h„r tala om eder?
002:024 Icke s†, mina s”ner!  Det rykte jag h”r vara g„ngse bland HERRENS
	folk „r icke gott.
002:025 Om en m„nniska f”rsyndar sig mot en annan, s† kan Gud medla f”r
	henne; men om en m„nniska f”rsyndar sig mot HERREN, vem kan d†
	g”ra sig till medlare f”r henne?˝  Men de lyssnade icke till sin
	faders ord, ty HERREN ville d”da dem.
002:026 Gossen Samuel d„remot v„xte till i †lder och v„lbehag b†de f”r
	HERREN och f”r m„nniskor.

002:027 Och en gudsman kom till Eli och sade till honom: ˝S† s„ger
	HERREN: Har jag icke uppenbarat mig f”r din faders hus, n„r de
	„nnu voro i Egypten och tj„nade Faraos hus?
002:028 Och har jag icke utvalt honom bland alla Israels stammar till
	pr„st †t mig, till att offra p† mitt altare och ant„nda r”kelse
	och b„ra efod inf”r mitt ansikte?  Och gav jag icke †t din faders
	hus Israels barns alla eldsoffer?
002:029 Varf”r f”rtrampen I d† de slaktoffer och spisoffer som jag har
	p†bjudit i min boning?  Och huru kan du „ra dina s”ner mer „n
	mig, s† att I g”den eder med det b„sta av var offerg†va som mitt
	folk Israel b„r fram?
002:030 D„rf”r s„ger HERREN, Israels Gud: V„l har jag sagt att ditt och
	din faders hus skulle f† g”ra tj„nst inf”r mig ev„rdligen.  Men
	nu s„ger HERREN: Bort det!  Ty dem som „ra mig vill jag ock „ra,
	men de som f”rakta mig skola komma p† skam.
002:031 Se, dagar skola komma, d† jag skall avhugga din arm och din
	faders hus' arm, s† att ingen skall bliva gammal i ditt hus.
002:032 Och du skall f† se min boning lida n”d, trots allt det goda som
	vederfares Israel.  Och ingen skall n†gonsin bliva gammal i ditt
	eget hus.
002:033 Dock vill jag icke fr†n mitt altare utrota var man av din slakt,
	s† att jag kommer dina ”gon att f”rtvina och din sj„l att
	f”rsm„kta; men alla som v„xa upp i ditt hus skola d”, n„r de
	hava hunnit till manlig †lder.
002:034 Och tecknet h„rtill skall f”r dig vara det som skall ”verg† dina
	b†da s”ner Hofni och Pinehas: p† en och samma dag skola de b†da
	d”.
002:035 Men jag skall l†ta en pr„st uppst† †t mig, som bliver
	best†ndande, en som g”r efter vad i mitt hj„rta och min sj„l „r;
	†t honom skall jag bygga ett hus som bliver best†ndande, och han
	skall g”ra tj„nst inf”r min smorde best„ndigt.
002:036 Och var och en som bliver kvar: av ditt hus skall komma och
	falla ned f”r honom, f”r att f† en silverpenning eller en kaka
	br”d; han skall s„ga: 'Anst„ll mig vid n†gon pr„stsyssla, s† att
	jag f†r en bit br”d att „ta.'˝
003:001 S† gjorde nu den unge Samuel tj„nst inf”r HERREN under Eli.  Och
	HERRENS ord var s„llsynt p† den tiden, profetsyner voro icke
	vanliga.
003:002 D† nu en g†ng Eli, vilkens ”gon hade begynt att bliva skumma, s†
	att han icke kunde se, l†g och sov p† sin plats,
003:003 innan „nnu Guds lampa hade slocknat, och medan ocks† Samuel l†g
	och sov, d† h„nde sig i HERRENS tempel, d„r Guds ark stod,
003:004 att HERREN ropade p† Samuel Denne svarade: ˝H„r „r jag.˝
003:005 D„refter skyndade han till Eli och sade: ˝H„r „r jag; du ropade
	ju p† mig.˝  Men han svarade: ˝Jag har icke ropat; g† tillbaka
	och l„gg dig.˝  Och han gick och lade sig.
003:006 Men HERREN ropade „nnu en g†ng p† Samuel; och Samuel stod upp
	och gick till Eli och sade: ˝H„r „r jag; du ropade ju p† mig.˝
	Men han svarade: ˝Jag har icke ropat, min son; g† tillbaka och
	l„gg dig.˝
003:007 Samuel hade n„mligen „nnu icke l„rt att k„nna igen HERREN, och
	„nnu hade icke n†got HERRENS ord blivit uppenbarat f”r honom.
003:008 Men HERREN ropade †ter p† Samuel, f”r tredje g†ngen; och han
	stod upp och gick till Eli och sade: ˝H„r „r jag; du ropade ju
	p† mig.  D† f”rstod Eli att det var HERREN som ropade p†
	ynglingen.
003:009 D„rf”r sade Eli till Samuel: ˝G† och l„gg dig; och om han vidare
	ropar p† dig, s† s„g: 'Tala, HERRE; din tj„nare h”r.˝  Och Samuel
	gick och lade sig p† sin plats.

003:010 D† kom HERREN och st„llde sig d„r och ropade s†som de f”rra
	g†ngerna: ˝Samuel!  Samuel!˝  Samuel svarade: ˝Tala, din tj„nare
	h”r.˝
003:011 D† sade HERREN till Samuel: ˝Se, jag skall i Israel g”ra n†got
	som kommer att genljuda i b†da ”ronen p† var och en som f†r h”ra
	det.
003:012 P† den dagen skall jag l†ta komma ”ver Eli allt vad jag har
	uttalat ”ver hans hus, det f”rsta till det sista.
003:013 Ty jag har f”rkunnat f”r honom att jag skall vara domare ”ver
	hans hus till evig tid, d„rf”r att han har syndat, i det han
	visste huru hans s”ner drogo f”rbannelse ”ver sig och dock icke
	h”ll dem tillbaka.
003:014 D„rf”r har jag ock med ed betygat om Elis hus: Sannerligen, Elis
	hus' missg„rning skall icke n†gonsin kunna f”rsonas, vare sig
	med slaktoffer eller med n†gon annat offerg†va.˝

003:015 Och Samuel l†g kvar „nda tills morgonen, d† han ”ppnade
	d”rrarna till HERRENS hus.  Och Samuel fruktade f”r att omtala
	synen for Eli.
003:016 Men Eli ropade p† Samuel och sade: ˝Samuel, min son!  Denne
	svarade: ˝H„r „r jag.˝
003:017 Han sade: ˝Vad var det han ta lade till dig?  D”lj det icke f”r
	mig.  Gud straffe dig nu och framgent, om du d”ljer for mig
	n†got enda ord av det han talade till dig.˝
003:018 D† omtalade Samuel f”r honom alltsammans och dolde intet f”r
	honom.  Och han sade: ˝Han „r HERREN; han g”re vad honom t„ckes.

003:019 Men Samuel v„xte upp, och HERREN var med honom och l„t intet av
	allt vad han hade talat falla till jorden.
003:020 Och hela Israel, fr†n Dan „nda till Beer-Seba, f”rstod att
	Samuel var betrodd att vara HERRENS profet.
003:021 Och HERREN fortfor att l†ta se sig i Silo; ty HERREN uppenbarade
	sig f”r Samuel i Silo genom HERRENS ord.
003:022 Och Samuels ord kom till hela Israel.
004:001 Och Israel drog ut till strid mot filist‚erna och l„grade sig
	vid Eben-Haeser, under det filist‚erna hade l„grat sig vid
	Afek.
004:002 Filist‚erna st„llde d† upp sig i slagordning mot Israel, och
	striden utbredde sig, och israeliterna blevo slagna av
	filist‚erna; dessa nedgjorde p† slagf„ltet vid pass fyra tusen
	man.
004:003 N„r folket kom tillbaka till l„gret sade de „ldste i Israel:
	˝Varf”r har HERREN i dag l†tit oss bliva slagna av filist‚erna?
	L†t oss h„mta hit till oss fr†n Silo HERRENS f”rbundsark, f”r
	att den m† komma och vara ibland oss och fr„lsa oss fr†n v†ra
	fienders hand.˝
004:004 S† s„nde d† folket till Silo, och de buro d„rifr†n HERREN
	Sebaots f”rbundsark, hans som tronar p† keruberna; och Elis b†da
	s”ner, Hofni och Pinehas, f”ljde d„rvid med Guds f”rbundsark.

004:005 D† nu HERRENS f”rbundsark kom in i l„gret, hov hela Israel upp
	ett stort jubelrop, s† att det d†nade i marken.
004:006 N„r d† filist‚erna h”rde jubelropet, sade de: ˝Vad betyder detta
	stora jubelrop i hebr‚ernas l„ger?˝  Och de fingo veta att
	HERRENS ark hade kommit in i l„gret.
004:007 D† blevo filist‚erna f”rskr„ckta, ty de t„nkte: ˝Gud har kommit
	in i l„gret.˝  Och de sade: ˝Ve oss!  N†got s†dant har f”rut icke
	h„nt.
004:008 Ve oss!  Vem kan r„dda oss fr†n denne v„ldige Guds hand?  Det var
	denne Gud som slog egyptierna med alla slags pl†gor i ”knen.
004:009 Men fatten dock mod och varen m„n, I filist‚er, s† att I icke
	bliven tr„lar †t hebr‚erna, s†som de hava varit tr„lar †t
	eder.  Ja, varen m„n och striden.˝
004:010 S† stridde nu filist‚erna, och israeliterna blevo slagna och
	flydde var och en till sin hydda, och nederlaget blev mycket
	stort: av Israel f”llo trettio tusen man fotfolk.
004:011 D„rtill blev Guds ark tagen, och Elis b†da s”ner, Hofni och
	Pinehas, blevo d”dade.
004:012 Och en benjaminit sprang fr†n slagf„ltet och kom till Silo samma
	dag, med s”nderrivna kl„der och med jord p† sitt huvud.
004:013 Och n„r han kom dit, satt Eli p† sin stol vid sidan av v„gen och
	s†g ut†t, ty hans hj„rta b„vade av oro f”r Guds ark.  D† nu
	mannen kom in i staden med budskapet, h”jde hela staden upp
	klagorop.
004:014 Och n„r Eli h”rde klagoropet, sade han: ˝Vad betyder detta
	larm?˝  D† kom mannen skyndsamt dit och ber„ttade det f”r Eli.
004:015 Men Eli var nittio†tta †r gammal och hans ”gon voro starrblinda,
	s† att han icke kunde se.
004:016 Och mannen sade till Eli: ˝Jag „r den som har kommit fr†n
	slagf„ltet; jag har i dag flytt ifr†n slagf„ltet.˝  D† sade han:
	˝Huru har det g†tt, min son?˝
004:017 Budb„raren svarade och sade: ˝Israel har flytt f”r filist‚erna,
	mycket folk har ocks† stupat; dina b†da s”ner, Hofni och
	Pinehas, „ro ock d”da, och d„rtill har Guds ark blivit tagen.˝
004:018 N„r han n„mnde om Guds ark, f”ll Eli bakl„nges av stolen vid
	sidan av porten och br”t nacken av sig och dog; ty mannen var
	gammal och tung.  Han hade d† varit domare i Israel i fyrtio †r.
004:019 Och n„r hans sonhustru, Pinehas' hustru, som var havande och
	n„ra att f”da, fick h”ra ryktet om att Guds ark var tagen, och
	att hennes sv„rfader och hennes man voro d”da, sj”nk hon ned och
	f”dde sitt barn, ty f”dslov†ndorna kommo ”ver henne.
004:020 Och n„r hon d† h”ll p† att d”, sade kvinnorna som stodo omkring
	henne: ˝Frukta icke; du har f”tt en son.˝  Men hon svarade intet
	och aktade icke d„rp†.
004:021 Och hon kallade gossen I-Kabod, och sade: ˝H„rligheten „r
	borta fr†n Israel.˝  D„rmed syftade hon p† att Guds ark var
	tagen, s† ock p† sin sv„rfader och sin man.
004:022 Hon sade: ˝H„rligheten „r borta fr†n Israel˝, eftersom Guds ark
	var tagen.

005:001 N„r filist‚erna hade tagit Guds ark, f”rde de den fr†n
	Eben-Haeser till Asdod.
005:002 D„r togo filist‚erna Guds ark och f”rde in den i Dagons tempel
	och st„llde den bredvid Dagon.
005:003 Men n„r asdoditerna bittida dagen d„refter kommo dit, fingo de
	se Dagon ligga framstupa p† jorden framf”r HERRENS ark.  D† togo
	de Dagon och satte honom upp igen p† hans plats.
005:004 Men n„r de dagen d„refter †ter kommo dit bittida om morgonen,
	fingo de †nyo se Dagon ligga framstupa p† jorden framf”r HERRENS
	ark; och Dagons huvud och hans b†da h„nder l†go avslagna p†
	tr”skeln, allenast fiskdelen satt kvar p† honom.
005:005 I Asdod trampar d„rf”r „nnu i dag ingen p† Dagons tr”skel,
	varken n†gon av Dagons pr„ster, ej heller n†gon annan som g†r in
	i Dagons tempel.
005:006 Och HERRENS hand var tung ”ver asdoditerna; han anst„llde
	f”r”delse bland dem, i det han slog dem med b”lder, s†v„l i
	Asdod som inom tillh”rande omr†den.
005:007 D† nu inv†narna i Asdod s†go att s† skedde, sade de: ˝Israels
	Guds ark f†r icke stanna hos oss, ty hans hand vilar h†rt p† oss
	och p† v†r gud Dagon.˝
005:008 Och de s„nde bud och l„to f”rsamla till sig alla filist‚ernas
	h”vdingar och sade: ˝Vad skola vi g”ra med Israels Guds ark?˝  De
	svarade: ˝Israels Guds ark m† flyttas till Gat.˝  D† flyttade de
	Israels Guds ark dit.
005:009 Men sedan de hade flyttat den dit, kom genom HERRENS hand en
	mycket stor f”rvirring i staden; han slog inv†narna i staden,
	b†de sm† och stora, s† att b”lder slogo upp p† dem.
005:010 D† s„nde de Guds ark till Ekron.  Men n„r Guds ark kom till
	Ekron, ropade ekroniterna: ˝De hava flyttat Israels Guds ark
	till oss f”r att d”da oss och v†rt folk.˝
005:011 Och de s„nde bud och l„to f”r samla alla filist‚ernas h”vdingar
	och sade: ˝S„nden bort Israels Guds ark, s† att den f†r komma
	tillbaka till sin plats igen och icke d”dar oss och v†rt folk.˝
	Ty en d”dlig f”rvirring hade uppst†tt i hela staden; Guds hand
	l†g mycket tung p† den.
005:012 De av inv†narna som icke dogo blevo slagna med b”lder; och ropet
	fr†n staden steg upp mot himmelen.

006:001 Sedan nu HERRENS ark hade varit i filist‚ernas land i sju
	m†nader,
006:002 tillkallade filist‚erna sina pr„ster och sp†m„n och sade: ˝Vad
	skola vi g”ra med HERRENS ark?  L†ten oss veta p† vilket s„tt vi
	skola s„nda den till dess plats igen.˝
006:003 De svarade: ˝Om I viljen s„nda bort Israels Guds ark, skolen I
	icke s„nda bort den utan sk„nker; I m†sten giva †t honom ett
	skuldoffer.  D† skolen I bliva botade, och det skall d† ocks†
	bliva eder kunnigt varf”r hans hand icke drager sig tillbaka
	fr†n eder.˝
006:004 D† fr†gade de: ˝Vad f”r ett skuldoffer skola vi giva †t honom?˝
	De svarade: ˝Fem b”lder av guld och fem jordr†ttor av guld, lika
	m†nga som filist‚ernas h”vdingar; ty en och samma hems”kelse har
	tr„ffat alla, ocks† edra h”vdingar.
006:005 I skolen g”ra avbildningar av edra b”lder och avbildningar av
	jordr†ttorna som f”rd„rva edert land; given s† „ra †t Israels
	Gud.  Kanh„nda tager han d† bort sin tunga hand fr†n eder, s† ock
	fr†n eder gud och fr†n edert land.
006:006 Varf”r tillsluten I edra hj„rtan, s†som egyptierna och Farao
	tillsl”to sina hj„rtan?  M†ste icke dessa, sedan han hade utf”rt
	stora g„rningar bland dem, sl„ppa israeliterna, s† att de fingo
	g†?
006:007 S† g”ren eder nu en ny vagn, och tagen tv† kor som giva di, och
	som icke hava burit n†got ok, och sp„nnen korna f”r vagnen, men
	skiljen deras kalvar ifr†n dem och l†ten dem stanna hemma.
006:008 Tagen s† HERRENS ark och s„tten den p† vagnen, och l„ggen de
	gyllene klenoder I given honom s†som skuldoffer ned i ett skrin
	vid sidan av den, och l†ten den s† g† †stad.
006:009 Sedan skolen I se efter: om den tager v„gen till sitt land, upp
	mot Bet-Semes, s† var det han som gjorde oss allt detta stora
	onda; men om s† icke sker, d† veta vi att det icke var hans hand
	som hems”kte oss.  Detta har d† tr„ffat oss allenast av en
	h„ndelse.˝

006:010 M„nnen gjorde s†; de togo tv† kor som g†vo di och sp„nde dem f”r
	vagnen; men deras kalvar beh”llo de hemma.
006:011 Och de satte HERRENS ark p† vagnen, d„rtill ock skrinet med
	jordr†ttorna av guld och med avbildningarna av svulsterna.
006:012 Och korna gingo raka v„gen fram †t Bet-Semes till; de h”llo
	alltj„mt samma str†t och gingo d„r r†mande, utan att vika av
	vare sig till h”ger eller till v„nster.  Och filist‚ernas
	h”vdingar gingo efter dem „nda till Bet-Semes' omr†de.
006:013 Men betsemesiterna h”llo p† med vetesk”rd i dalen.  N„r de nu
	lyfte upp sina ”gon, fingo de se arken; och de blevo glada, d†
	de s†go den.
006:014 Men n„r vagnen kom till betsemesiten Josuas †ker, stannade den
	d„r; och d„r l†g en stor sten.  D† h”ggo de s”nder tr„virket p†
	vagnen och offrade korna till br„nnoffer †t HERREN.
006:015 Leviterna hade n„mligen lyft ned HERRENS ark j„mte skrinet som
	stod d„rbredvid, det vari de gyllene klenoderna funnos, och hade
	satt detta p† den stora stenen.  Sedan offrade inv†narna i
	Bet-Semes p† den dagen br„nnoffer och slaktoffer †t HERREN.
006:016 Och n„r filist‚ernas fem h”vdingar hade sett detta, v„nde de
	samma dag tillbaka till Ekron.

006:017 De svulster av guld som filist‚erna g†vo s†som skuldoffer †t
	HERREN utgjorde: f”r Asdod en, f”r Gasa en, f”r Askelon en, f”r
	Gat en, f”r Ekron en.
006:018 Men jordr†ttorna av guld voro lika m†nga som filist‚ernas alla
	st„der under de fem h”vdingarna, varvid medr„knas b†de bef„sta
	st„der och landsbygdens byar, intill den stora Sorgestenen, p†
	vilken de satte ned HERRENS ark, och som finnes kvar „nnu i dag,
	p† betsemesiten Josuas †ker.
006:019 Av inv†narna i Bet-Semes blevo ock m†nga slagna, d„rf”r att de
	hade sett p† HERRENS ark; han slog sjuttio man bland folket,
	femtio tusen man.  Och folket s”rjde d„r”ver att HERREN hade
	slagit s† m†nga bland folket.
006:020 Och inv†narna i Bet-Semes sade: ˝Vem kan best† inf”r HERREN,
	denne helige Gud?  Och till vem skall han draga bort ifr†n oss?˝
006:021 Och de skickade s„ndebud till dem som bodde i Kirjat-Jearim och
	l„to s„ga: ˝Filist‚erna hava s„nt tillbaka HERRENS ark; kommen
	hitned och h„mten den upp till eder.
007:001 D† kommo Kirjat-Jearims m„n och h„mtade HERRENS ark ditupp och
	f”rde den in i Abinadabs hus p† h”jden.  Och hans son Eleasar
	helgade de till att hava v†rden om HERRENS ark.
007:002 Och fr†n den dag d† arken fick sin plats i Kirjat-Jearim f”rfl”t
	en l†ng tid: tjugu †r f”rgingo; och hela Israels hus suckade nu
	efter HERREN.
007:003 Men Samuel sade till hela Israels hus: ˝Om I av allt edert
	hj„rta viljen v„nda om till HERREN, s† skaffen bort ifr†n eder
	de fr„mmande gudarna och Astarterna, och rikten edra hj„rtan
	till HERREN och tj„nen honom allena, s† skall han r„dda eder
	ifr†n filist‚ernas hand.˝
007:004 D† skaffade Israels barn bort Baalerna och Astarterna och
	tj„nade HERREN allena.

007:005 Och Samuel sade: ˝F”rsamlen hela Israel i Mispa, s† vill jag d„r
	bedja till HERREN f”r eder.˝
007:006 D† f”rsamlade de sig i Mispa och ”ste upp vatten och g”to ut det
	in.  f”r HERREN och fastade den dagen; och de sade d„r: ˝Vi hava
	syndat mot HERREN.˝  Och Samuel d”mde Israels barn i Mispa.

007:007 Men n„r filist‚erna h”rde att Israels barn hade f”rsamlat sig i
	Mispa, drogo filist‚ernas h”vdingar ditupp mot Israel.  D†
	Israels barn h”rde detta, blevo de f”rskr„ckta f”r filist‚erna.
007:008 Och Israels barn sade till Samuel: ˝H”r icke upp att ropa f”r
	oss till HERREN, v†r Gud, att han m† fr„lsa oss ifr†n
	filist‚ernas hand.˝
007:009 D† tog Samuel ett dilamm och offrade det s†som ett heloffer,
	till br„nnoffer †t HERREN; och Samuel ropade till HERREN f”r
	Israel, och HERREN b”nh”rde honom.
007:010 Under det att Samuel offrade br„nnoffret, ryckte n„mligen
	filist‚erna fram till strid mot Israel; men HERREN l„t ett
	starkt tord”n dundra ”ver filist‚erna p† den dagen och
	f”rvirrade dem, s† att de blevo slagna av Israel.
007:011 Och Israels m„n drogo ut fr†n Mispa och f”rf”ljde filist‚erna
	och nedgjorde dem, under det att de f”rf”ljde dem „nda till
	trakten nedanf”r Bet-Kar.
007:012 D† tog Samuel en sten och reste den mellan Mispa och Sen och gav
	den namnet Eben-Haeser, i det han sade: ˝Allt h„rintill har
	HERREN hj„lpt oss.˝

007:013 S† blevo filist‚erna kuvade och kommo icke mer in i Israels land
	Och HERRENS hand var emot filist‚erna, s† l„nge Samuel levde.
007:014 Och de st„der som filist‚erna hade tagit fr†n Israel kommo
	tillbaka till Israel, allasammans, fr†n Ekron „nda till Gat; och
	det tillh”rande omr†det tog Israel ocks† igen ifr†n
	filist‚erna.  Och mellan Israel och amor‚erna blev fred.
007:015 Och Samuel var domare i Israel, s† l„nge han levde.
007:016 Vart †r f„rdades han omkring till Betel, Gilgal och Mispa; och
	han d”mde Israel p† alla dessa platser.
007:017 Sedan pl„gade han v„nda tillbaka till Rama, ty d„r var hans hem,
	och d„r d”mde han eljest Israel d„r byggde han ock ett altare †t
	HERREN.

008:001 Men n„r Samuel blev gammal, satte han sina s”ner till domare
	”ver Israel
008:002 Hans f”rstf”dde son hette Joel, och hans andre son Abia; de hade
	sitt domars„te i Beer-Seba.
008:003 Men hans s”ner vandrade icke p† hans v„g, utan veko av d„rifr†n
	och s”kte or„tt vinning; de togo mutor och vr„ngde r„tten.

008:004 D† f”rsamlade sig alla de „ldste i Israel och kommo till Samuel
	i Rama.
008:005 Och de sade till honom: ˝Du „r ju nu gammal, och dina s”ner
	vandra icke p† dina v„gar.  S† s„tt nu en konung ”ver oss till
	att d”ma oss, s†som alla andra folk hava.˝
008:006 Men det misshagade Samuel, detta att de sade d†: ˝Giv oss en
	konung, for att han m† d”ma oss.˝  Och Samuel bad till HERREN.
008:007 D† sade HERREN till Samuel ˝Lyssna till folkets ord, och g”r
	allt vad de beg„ra av dig; ty det „r icke dig de hava f”rkastat,
	nej, mig hava de f”rkastat, i det de icke vilja att jag skall
	vara konung ”ver dem.
008:008 S†som de alltid hava gjort, fr†n den dag d† jag f”rde dem upp ur
	Egypten „nda till denna dag, i det att de hava ”vergivit mig och
	tj„nat andra gudar, s† g”ra de nu ock mot dig.
008:009 S† lyssna nu till deras ord.  Dock m† du h”gtidligt varna dem och
	f”rkunna f”r dem den konungs r„tt, som kommer att regera ”ver
	dem.˝

008:010 Och Samuel sade till folket, som hade beg„rt en konung av honom,
	allt vad HERREN hade talat.
008:011 Han sade: ˝Detta bliver den konungs r„tt, som kommer att regera
	”ver eder: Edra s”ner skall han taga och skall s„tta dem p† sina
	vagnar och h„star, till sin tj„nst, eller ock skola de n”dgas
	l”pa framf”r hans vagnar.
008:012 Andra av dem skall han taga och s„tta till sina ”ver- och
	underh”vitsm„n, och andra skola n”dgas pl”ja hans †kerjord och
	inb„rga hans sk”rd och f”rf„rdiga hans krigsredskap och hans
	vagnsredskap.
008:013 Edra d”ttrar skall han taga till salvoberederskor, kokerskor och
	bagerskor.
008:014 Edra b„sta †krar, ving†rdar och olivplanteringar skall han taga
	och skall giva dem †t sina tj„nare;
008:015 och han skall taga tionde av edra s„desf„lt och edra ving†rdar
	och giva †t sina hovm„n och tj„nare.
008:016 D„rtill skall han taga edra tj„nare och edra tj„narinnor och
	edra b„sta ynglingar, s† ock edra †snor, och bruka dem f”r sitt
	behov.
008:017 Av eder sm†boskap skall han taga tionde, och I skolen vara hans
	tr„lar.
008:018 N„r I d† ropen om hj„lp f”r dem konungs skull som I sj„lva haven
	utvalt †t eder, d† skall HERREN icke svara eder.

008:019 Men folket ville icke lyssna till Samuels ord, utan sade: ˝Nej,
	en konung m†ste vi hava ”ver oss.˝
008:020 Vi vilja bliva lika alla andra folk; vi vilja hava en konung som
	d”mer oss, och som drager ut i spetsen f”r oss till att f”ra
	v†ra krig.˝
008:021 D† nu Samuel h”rde allt detta som folket sade, framf”rde han det
	till HERREN.
008:022 Men HERREN sade till Samuel: ˝Lyssna till deras ord, och s„tt en
	konung ”ver dem.˝  D† sade Samuel till Israels m„n: ˝G†n hem, var
	och en till sin stad.˝
009:001 I Benjamin levde en man som hette Kis, son till Abiel, son till
	Seror, son till Bekorat, son till Afia, son till en benjaminit;
	och han var en rik man.
009:002 Han hade en son som hette Saul, en st†tlig och fager man; bland
	Israels barn fanns ingen man som var fagrare „n han; han var
	huvudet h”gre „n allt folket.
009:003 Nu hade Kis', Sauls faders, †sninnor kommit bort f”r honom;
	d„rf”r sade Kis till sin son Saul: ˝Tag med dig en av tj„narna
	och st† upp och g† †stad och s”k efter †sninnorna.˝
009:004 D† gick han genom Efraims bergsbygd och d„refter genom
	Salisalandet; men de funno dem icke.  S† gingo de genom
	Saalimslandet, men d„r voro de icke; sedan gick han genom
	Benjamins land, men de funno dem icke heller d„r.
009:005 N„r de s† hade kommit in i Sufs land, sade Saul till tj„naren
	som han hade med sig: ˝Kom, l†t oss g† hem igen; min fader kunde
	eljest, st„llet f”r att t„nka p† †sninnorna, bliva orolig f”r
	v†r skull.˝
009:006 Men han svarade honom: ˝Se, i denna stad finnes en gudsman; han
	„r en ansedd man; allt vad han s„ger, det sker.  L†t oss nu g†
	dit; m†h„nda kan han s„ga oss n†got om den f„rd vi hava
	f”retagit oss.˝
009:007 D† sade Saul till sin tj„nare: ˝Men om vi g† dit, vad skola vi
	d† taga med oss †t mannen?  Br”det „r ju slut i v†ra r„nslar, och
	vi hava icke heller n†gon annan g†va att taga med oss †t
	gudsmannen.  Eller vad hava vi v„l?˝
009:008 Tj„naren svarade Saul „nnu en g†ng och sade: ˝Se, h„r har jag i
	min „go en fj„rdedels sikel silver; den vill jag giva †t
	gudsmannen, f”r att han m† s„ga oss vilken v„g vi b”ra g†.˝
009:009 (Fordom sade man s† i Israel, n„r man gick f”r att fr†ga Gud:
	˝Kom, l†t oss g† till siaren.˝  Ty den som man nu kallar profet
	kallade man fordom siare.)
009:010 Saul sade till sin tj„nare: ˝Ditt f”rslag „r gott; kom, l†t oss
	g†.˝  S† gingo de till staden d„r gudsmannen fanns.

009:011 N„r de nu gingo uppf”r h”jden d„r staden l†g, tr„ffade de n†gra
	flickor som hade g†tt ut f”r att h„mta vatten; dem fr†gade de:
	˝Žr siaren h„r?˝
009:012 De svarade dem och sade: ˝Ja, helt n„ra.  Skynda dig nu, ty han
	har i dag kommit till staden; folket firar n„mligen i dag en
	offerfest p† offerh”jden.
009:013 Om I nu g†n in i staden, tr„ffen I honom, innan han g†r upp p†
	h”jden till m†ltiden, ty folket „ter icke, f”rr„n han
	kommer.  Han skall v„lsigna offret; f”rst sedan begynna de
	inbjudna att „ta.  G†n d„rf”r nu ditupp, ty just nu kunnen I
	tr„ffa honom.˝
009:014 S† gingo de upp till staden.  Och just n„r de kommo in i staden,
	m”tte de Samuel, som var stadd p† v„g upp till offerh”jden.

009:015 Men dagen innan Saul kom hade HERREN uppenbarat f”r Samuel och
	sagt:
009:016 ˝I morgon vid denna tid skall jag s„nda till dig en man fr†n
	Benjamins land, och honom skall du sm”rja till furste ”ver mitt
	folk Israel; han skall fr„lsa mitt folk ifr†n filist‚ernas
	hand.  Ty jag har sett till mitt folk, eftersom deras rop har
	kommit till mig.˝
009:017 N„r nu Samuel fick se Saul, gav HERREN honom den uppenbarelsen:
	˝Se d„r „r den man om vilken jag sade till dig: Denne skall
	styra mitt folk.˝

009:018 Men Saul gick fram till Samuel i porten och sade: ˝S„g mig var
	siaren bor.˝
009:019 Samuel svarade Saul och sade: ˝Jag „r siaren.  G† f”re mig upp p†
	offerh”jden, ty I skolen „ta d„r med mig i dag.  Men i morgon
	vill jag l†ta dig g†; och om allt vad du har p† hj„rtat vill jag
	giva dig besked.
009:020 Och vad ang†r †sninnorna, som nu i tre dagar hava varit borta
	f”r dig, skall du icke bekymra dig f”r dem, ty de „ro
	†terfunna.  Vem tillh”r f”r ”vrigt allt vad h„rligt „r i Israel,
	om icke dig och hela din faders hus?˝
009:021 Saul svarade och sade: ˝Jag „r ju en benjaminit, fr†n en av de
	minsta stammarna i Israel, och min sl„kt „r ju den ringaste
	bland alla sl„kter i Benjamins stammar.  Varf”r talar du d† till
	mig p† det s„ttet?˝
009:022 Men Samuel tog Saul och hans tj„nare och f”rde dem upp i salen
	och gav dem plats ”verst bland de inbjudna, vilka voro vid pass
	trettio m„n.
009:023 Och Samuel sade till kocken: ˝Giv hit det stycke som jag gav
	dig, och som jag sade att du skulle f”rvara hos dig.˝
009:024 D† tog kocken fram l†rstycket med vad d„rtill h”rde, och satte
	det fram f”r Saul; och Samuel sade: ˝Se, h„r s„ttes nu fram f”r
	dig det som har blivit sparat; „t d„rav.  Ty just f”r denna stund
	blev det undanlagt †t dig, d† n„r jag sade att jag hade inbjudit
	folket.˝  S† †t Saul den dagen med Samuel.

009:025 D„refter gingo de ned fr†n offerh”jden och in i staden.  Sedan
	samtalade han med Saul uppe p† taket.
009:026 Men bittida f”ljande dag, n„r morgonrodnaden gick upp, ropade
	Samuel upp†t taket till Saul och sade: ˝St† upp, s† vill jag
	ledsaga dig till v„gs.˝  D† stod Saul upp, och de gingo b†da
	†stad, han och Samuel.
009:027 N„r de s† voro p† v„g ned mot „ndan av staden, sade Samuel till
	Saul: ˝S„g till tj„naren att han skall g† f”re oss˝ -- och han
	fick g† -- ˝men du sj„lv m† nu stanna h„r, s† vill jag l†ta dig
	h”ra vad Gud har talat.˝
010:001 Och Samuel tog sin oljeflaska och g”t olja p† hans huvud och
	kysste honom och sade: ˝Se, HERREN har smort dig till furste
	”ver sin arvedel.
010:002 N„r du nu g†r ifr†n mig, skall du invid Rakels grav, vid
	Benjamins gr„ns, vid Selsa, tr„ffa tv† m„n; dessa skola s„ga
	till dig: 'Źsninnorna som du gick †stad att s”ka „ro †terfunna;
	din fader t„nker d„rf”r icke mer p† †sninnorna, men han „r
	orolig f”r eder skull och s„ger: Vad skall jag g”ra f”r att
	finna min son?'
010:003 Och n„r du har g†tt d„rifr†n ett stycke fram och kommit till
	Tabors terebint skall du d„r m”ta tre m„n som „ro p† v„g upp
	till Gud i Betel.  En b„r tre killingar, en bar tre br”dkakor,
	och en b„r en vinl„gel.
010:004 Dessa skola h„lsa dig och giv dig tv† br”d, och du skall taga
	emot vad de giva.
010:005 Sedan kommer du till Guds Gibea, d„r filist‚ernas fogdar
	„ro.  Och n„r du kommer dit in i staden, skall du tr„ffa p† en
	skara profeter, som komma ned fr†n offerh”jden d„r, med
	psaltare, puka, fl”jt och harpa f”re sig, under det att de
	sj„lva „ro i profetisk h„nryckning.
010:006 Och HERRENS Ande skall komma ”ver dig, s† att ocks† du fattas av
	h„nryckning likasom de; och du skall d† bliva f”rvandlad till en
	annan m„nniska.
010:007 N„r du nu ser att dessa tecken intr„ffa, d† m† du g”ra vad
	tillf„llet giver vid handen, ty Gud „r med dig.
010:008 Sedan m† du g† ned f”re mig till Gilgal, s† skall jag komma
	ditned till dig, f”r att offra br„nnoffer och tackoffer; sju
	dagar skall du v„nta till dess jag kommer till dig och f”rkunnar
	f”r dig vad du skall g”ra.

010:009 I det han nu v„nde sig om f”r att g† ifr†n Samuel, f”rvandlade
	Gud hans sinne och gav honom ett annat hj„rta; och alla dessa
	tecken intr„ffade samma dag.
010:010 N„r de kommo till Gibea, m”tte honom d„r en skara profeter; d†
	kom Guds Ande ”ver honom, s† att han, mitt ibland dem, sj„lv
	fattades av profetisk h„nryckning.
010:011 D† nu alla som f”rut k„nde honom fingo se honom vara i
	h„nryckning likasom profeterna, sade folket sinsemellan: ˝Vad
	har skett med Kis' son?  Žr ock Saul bland profeterna?˝
010:012 Men en av m„nnen d„rifr†n svarade och sade: ˝Vem „r d† dessas
	fader?˝  -- H„rav uppkom ordspr†ket: ˝Žr ock Saul bland
	profeterna?˝

010:013 Men n„r hans profetiska h„nryckning hade upph”rt, gick han upp
	p† offerh”jden.
010:014 D† fr†gade Sauls farbroder honom och hans tj„nare: ˝Var haven I
	varit?˝  Han svarade: ˝Borta f”r att s”ka †sninnorna.  Men n„r vi
	s†go att de ingenst„des voro att finna, gingo vi till Samuel.˝
010:015 D† sade Sauls farbroder: ˝Tala om for mig vad Samuel sade till
	eder.˝
010:016 Saul svarade sin farbroder: ˝Han omtalade f”r oss att †sninnorna
	voro †terfunna.˝  Men vad Samuel hade sagt om konungad”met
	omtalade han icke f”r honom.

010:017 D„refter kallade Samuel folket tillsammans till HERREN, i Mispa.
010:018 Och han sade till Israels barn: ˝S† s„ger HERREN, Israels Gud:
	Jag har f”rt Israel upp ur Egypten, och jag r„ddade eder icke
	allenast undan Egypten, utan ock undan alla andra konungad”men
	som f”rtryckte eder.
010:019 Men nu haven I f”rkastat eder Gud, som sj„lv fr„lste eder ur
	alla edra olyckor och tr†ngm†l, och haven sagt till honom: 'S„tt
	en konung ”ver oss.'  S† tr„den nu fram inf”r HERREN efter edra
	stammar och edra „tter.˝
010:020 D„rp† l„t Samuel alla Israels stammar g† fram; d† tr„ffades
	Benjamin stam av lotten.
010:021 N„r han sedan l„t Benjamins stam g† fram efter dess sl„kter,
	tr„ffade Matris sl„kt av lotten; d„rp† tr„ffades Saul, Kis' son,
	av lotten, men n„r de d† s”kte efter honom, stod han icke att
	finna.
010:022 D† fr†gade de HERREN „nnu en g†ng: ˝Har n†gon mer kommit hit?
	HERREN svarade: ˝Han har g”mt sig bland trossen.˝
010:023 D† skyndade de dit och h„mtad honom d„rifr†n, och n„r han nu
	tr„dde fram bland folket, var han huvudet h”gre „n allt folket.
010:024 Och Samuel sade till allt folket: ˝H„r sen I nu den som HERREN
	har utvalt; ingen „r honom lik bland allt folket.˝  D† jublade
	allt folket och ropade: ˝Leve konungen!˝

010:025 Och Samuel kungjorde f”r folket konungad”mets r„tt och tecknade
	upp den i en bok och lade ned den inf”r HERREN.  Sedan l„t Samuel
	allt folket g† hem, var och en till sitt.
010:026 Ocks† Saul gick hem till Gibea; och honom f”ljde en h„rskara av
	m„n vilkas hj„rtan Gud hade r”rt.
010:027 Men n†gra onda m„n sade: ˝Vad hj„lp skulle denne kunna giva
	oss?˝  Och de f”raktade honom och buro icke fram sk„nker till
	honom.  Men han l†tsade som om han icke m„rkte det.
011:001 Och ammoniten Nahas drog upp och bel„grade Jabes i Gilead.  D†
	sade alla m„n i Jabes till Nahas: ˝Slut f”rdrag med oss, s†
	vilja vi bliva dig underd†niga.˝
011:002 Men ammoniten Nahas svarade dem: ˝P† det villkoret vill jag
	sluta f”rdrag med eder, att jag f†r sticka ut h”gra ”gat p† eder
	alla och d„rmed tillfoga hela Israel sm„lek.˝
011:003 De „ldste i Jabes sade till honom: ˝Giv oss sju dagars uppskov,
	s† att vi kunna skicka s„ndebud ”ver hela Israels land; om d†
	ingen vill hj„lpa oss, s† skola vi giva oss †t dig.˝

011:004 S† kommo nu s„ndebuden till Sauls Gibea och omtalade detta f”r
	folket.  D† brast allt folket ut i gr†t.
011:005 Men just d† kom Saul g†ende bakom sina oxar fr†n †kern.  Och Saul
	fr†gade: ˝Vad fattas folket, eftersom de gr†ta?˝  Och de
	f”rt„ljde f”r honom vad mannen fr†n Jabes hade sagt.
011:006 D† kom Guds Ande ”ver Saul, n„r han h”rde detta, och hans vrede
	uppt„ndes h”geligen.
011:007 Och han tog ett par oxar och styckade dem och s„nde styckena
	omkring ”ver hela Israels land med s„ndebuden och l„t s„ga: ˝Den
	som icke drager ut efter Saul och Samuel, med hans oxar skall s†
	g”ras.˝  D† f”ll en f”rskr„ckelse ifr†n HERREN ”ver folket, s†
	att de drogo ut s†som en man.
011:008 Och han m”nstrade dem i Besek, och Israels barn utgjorde d† tre
	hundra tusen, och Juda m„n trettio tusen.

011:009 Och de sade till s„ndebuden som hade kommit: ˝S† skolen I s„ga
	till m„nnen i Jabes i Gilead: I morgon skolen I f† hj„lp, n„r
	solen br„nner som hetast.˝  Och s„ndebuden kommo och f”rkunnade
	detta f”r m„nnen i Jabes; och dessa blevo glada d„r”ver.
011:010 Nu l„to m„nnen i Jabes s„ga: ˝I morgon vilja vi giva oss †t
	eder, och I m†n d† g”ra med oss vadhelst I finnen f”r gott.˝
011:011 Dagen d„refter f”rdelade Saul folket i tre hopar; och de tr„ngde
	in i l„gret vid morgonv„kten och nedgjorde ammoniterna, och
	upph”rde f”rst n„r det var som hetast p† dagen.  Och de som kommo
	undan blevo s† kringspridda, att icke tv† av dem kommo undan
	tillsammans.
011:012 D† sade folket till Samuel: ˝Vilka voro de som sade: 'Skulle
	Saul bliva konung ”ver oss!'  Given hit dessa m„n, s† att vi f†
	d”da dem.˝
011:013 Men Saul sade: ˝P† denna dag skall ingen d”das, ty i dag har
	HERREN givit seger †t Israel.˝

011:014 Och Samuel sade till folket: ˝Kom, l†t oss g† till Gilgal och
	d„r f”rnya konungad”met.˝
011:015 D† gick allt folket till Gilgal och gjorde Saul till konung d„r,
	inf”r HERRENS ansikte, i Gilgal; och de offrade d„r tackoffer
	inf”r HERRENS ansikte.  Och Saul och alla Israels m„n voro d„r
	uppfyllda av gl„dje.
012:001 Och Samuel sade till hela Israel: ˝Se, jag har lyssnat till edra
	ord och gjort allt vad I haven beg„rt av mig; jag har satt en
	konung ”ver eder.
012:002 Nu „r det eder konung som skall vara eder ledare, nu d† jag „r
	gammal och gr†; I haven ju redan mina s”ner ibland
	eder.  Hittills „r det jag som har varit eder ledare, fr†n min
	ungdom „nda till denna dag.
012:003 Se har st†r jag, vittnen nu mot mig inf”r HERREN och inf”r hans
	smorde.  Har jag tagit n†gons oxe, eller har jag tagit n†gons
	†sna?  Har jag f”rtryckt n†gon eller ”vat v†ld mot n†gon?  Har
	jag tagit mutor av n†gon, f”r att jag skulle se genom fingrarna
	med honom?  Jag vill d† giva eder ers„ttning d„rf”r.˝
012:004 De svarade: ˝Du har icke f”rtryckt oss, du har icke ”vat v†ld
	mot oss; och fr†n ingen m„nniska har du tagit n†got.˝
012:005 D† sade han till dem: ˝HERREN vare vittne mot -- eder, och hans
	smorde vare ock vittne denna dag, att I icke haven funnit n†got
	i min hand.˝  De svarade: ˝Ja, vare det s†.˝

012:006 Samuel sade till folket: ˝Ja, HERREN vare vittne, han som l„t
	Mose och Aron uppst† och f”rde edra f„der upp ur Egyptens land.
012:007 S† tr„den nu fram, f”r att jag m† g† till r„tta med eder inf”r
	HERREN ang†ende allt gott som HERREN i sin r„ttf„rdighet har
	gjort mot eder och mot edra f„der.
012:008 N„r Jakob hade kommit fram till Egypten, ropade edra f„der till
	HERREN, och HERREN s„nde Mose och Aron, som f”rde edra f„der ut
	ur Egypten och l„to dem bos„tta sig h„r i landet.
012:009 Men n„r de gl”mde HERREN, sin Gud, s†lde han dem i Siseras hand,
	h„rh”vitsmannens i Hasor, och i filist‚ernas hand och i Moabs
	konungs hand, och dessa stridde mot dem.
012:010 Men d† ropade till HERREN och sade: 'Vi hava syndat, ty vi hava
	”vergivit HERREN och tj„nat Baalerna och Astarterna; men r„dda
	oss nu fr†n v†ra fienders hand, s† vilja vi tj„na dig.'
012:011 D† s„nde HERREN Jerubbaal och Bedan och Jefta och Samuel och
	r„ddade eder fr†n edra fienders hand runt omkring, s† att I
	fingen bo i trygghet.
012:012 Men n„r I s†gen att Nahas, Ammons barns konung, kom emot eder,
	saden I till mig: 'Nej, en konung m†ste regera ”ver oss', fast„n
	det „r HERREN, eder Gud, som „r eder konung.
012:013 Och se, h„r „r nu den konung I haven utvalt, den som I haven
	beg„rt; se, HERREN har satt en konung ”ver eder.
012:014 Allenast man I nu frukta HERREN och tj„na honom och h”ra hans
	r”st och icke vara genstr„viga mot HERRENS befallning.  Ja, b†de
	I och den konung som regerar ”ver eder m†n f”lja HERREN, eder
	Gud.
012:015 Men om I icke h”ren HERRENS r”st, utan „ren genstr„viga mot
	HERRENS befallning, d† skall HERRENS hand drabba eder likasom
	edra f„der.
012:016 Tr„den nu ock fram och sen det stora under som HERREN skall g”ra
	inf”r edra ”gon.
012:017 Nu „r ju tiden f”r vetesk”rden; men jag vill ropa till HERREN
	att han m† l†ta det dundra och regna.  S† skolen I m„rka och se
	huru mycket ont I haven gjort i HERRENS ”gon genom eder beg„ran
	att f† en konung.˝

012:018 Och Samuel ropade till HERREN, och HERREN l„t det dundra och
	regna p† den dagen.  D† betogs allt folket av stor fruktan f”r
	HERREN och f”r Samuel.
012:019 Och allt folket sade till Samuel: ˝Bed f”r dina tj„nare till
	HERREN, din Gud, att vi icke m† d”, eftersom vi till alla v†ra
	andra synder ock hava lagt det onda att vi hava beg„rt att f† en
	konung.˝
012:020 Samuel sade till folket: ˝Frukten icke.  V„l haven I gjort allt
	detta onda; men viken nu blott icke av ifr†n HERREN, utan tj„nen
	HERREN av allt edert hj„rta.
012:021 Viken icke av; ty d† f”ljen I tomma avgudar, som varken kunna
	hj„lpa eller r„dda, eftersom de „ro allenast tomhet.
012:022 Ty HERREN skall icke f”rskjuta sitt folk, f”r sitt stora namns
	skull, eftersom HERREN har behagat att g”ra eder till sitt
	folk.
012:023 Vare det ock fj„rran ifr†n mig att jag skulle s† synda mot
	HERREN, att jag upph”rde att bedja f”r eder!  Jag vill fastmer
	l„ra eder den goda och r„tta v„gen.
012:024 Allenast frukten HERREN och tj„nen honom troget av allt edert
	hj„rta.  Ty sen vilka stora ting han har gjort med eder!
012:025 Men om I g”ren vad ont „r, s† skolen b†de I och eder konung
	f”rg†s.˝
013:001 Saul hade varit konung ett †r, och n„r han nu regerade ”ver
	Israel p† andra †ret,
013:002 utvalde han †t sig tre tusen m„n ur Israel.  Av dessa hade Saul
	sj„lv hos sig tv† tusen i Mikmas och i Betels bergsbygd, och ett
	tusen hade Jonatan hos sig i Gibea i Benjamin.  Men det ”vriga
	folket hade han l†tit g† hem, var och en till sin hydda.
013:003 Och Jonatan dr„pte filist‚ernas fogde i Geba; och filist‚erna
	fingo h”ra det.  Men Saul l„t st”ta i basun ”ver hela landet och
	s„ga: ˝Detta m† hebr‚erna h”ra.˝
013:004 S† fick hela Israel h”ra omtalas att Saul hade dr„pt
	filist‚ernas fogde, och att Israel d„rigenom hade blivit
	f”rhatligt f”r filist‚erna.  Och folket b†dades upp att f”lja
	Saul till Gilgal.
013:005 Under tiden hade filist‚erna f”rsamlat sig f”r att strida mot
	Israel: trettio tusen vagnar och sex tusen ryttare, och fotfolk
	s† talrikt som sanden p† havets strand; och de drogo upp och
	l„grade sig vid Mikmas, ”ster om Bet-Aven.
013:006 D† nu israeliterna s†go sig vara i n”d, i det att folket sv†rt
	ansattes, g”mde sig folket i grottor, i skogssn†r och bland
	klippor, i fasta valv och i gropar.
013:007 Och somliga av hebr‚erna gingo ”ver Jordan in i Gads och Gileads
	land.  Men Saul var „nnu kvar i Gilgal; och allt folket f”ljde
	honom med b„van.
013:008 N„r han nu hade v„ntat sju dagar, intill den tid Samuel hade
	best„mt men Samuel likv„l icke kom till Gilgal, begynte folket
	skingra sig och g† ifr†n honom.
013:009 D† sade Saul: ˝F”ren fram till mig br„nnoffers- och
	tackoffersdjuren.˝  D„rp† frambar han br„nnoffret.
013:010 Men just n„r han hade slutat att framb„ra br„nnoffret, kom
	Samuel.  D† gick Saul honom till m”tes f”r att h„lsa honom.
013:011 Men Samuel sade: ˝Vad har du gjort!˝  Saul svarade: ˝N„r jag s†g
	att folket skingrade sig och gick ifr†n mig, under det att du
	icke kom inom den best„mda tiden, fast„n filist‚erna voro
	f”rsamlade vid Mikmas,
013:012 d† t„nkte jag: Nu komma filist‚erna hitned mot mig i Gilgal, och
	jag har „nnu icke b”nfallit inf”r HERREN.  D† tog jag mod till
	mig och offrade br„nnoffret.˝
013:013 Samuel sade till Saul: ˝Du har handlat d†raktigt.  Du har icke
	h†llit det bud HERREN, din Gud, har givit dig; eljest skulle
	HERREN hava bef„st ditt konungad”me ”ver Israel f”r evig tid.
013:014 Men nu skall ditt konungad”me icke bliva best†ndande.  HERREN har
	s”kt sig en man efter sitt hj„rta, och honom har HERREN
	f”rordnat till furste ”ver sitt folk, eftersom du icke har
	h†llit vad HERREN bj”d dig.˝

013:015 D„refter stod Samuel upp och gick fr†n Gilgal till Gibea i
	Benjamin.  Men Saul m”nstrade det folk som fanns hos honom: vid
	pass sex hundra man.
013:016 Och Saul och hans son Jonatan stannade i Geba i Benjamin med det
	folk som fanns hos dem, under det att filist‚erna hade l„grat
	sig vid Mikmas.
013:017 Och en h„rskara, delad i tre hopar, drog ut ur filist‚ernas l„ger
	f”r att h„rja: en hop tog v„gen till Ofra i Sualslandet,
013:018 en hop tog v„gen till Bet-Horon, och en hop tog v„gen till det
	omr†de som vetter †t Seboimsdalen, †t ”knen till.

013:019 Ingen smed fanns d† i hela Israels land, ty filist‚erna fruktade
	att hebr‚erna skulle l†ta g”ra sig sv„rd eller spjut.
013:020 Och s† m†ste en israelit alltid begiva sig ned till filist‚erna,
	om han ville l†ta v„ssa sin lie eller sin plogbill eller sin yxa
	eller sin sk„ra,
013:021 n„r det hade blivit n†got fel med eggen p† sk„rorna eller
	plogbillarna, eller med gafflarna eller yxorna, eller n„r
	oxpikarnas uddar beh”vde r„tas.
013:022 H„rav kom sig, att n„r striden skulle st†, ingen enda av Sauls
	och Jonatans folk hade ett sv„rd eller ett spjut; allenast Saul
	sj„lv och hans son Jonatan hade s†dana.

013:023 Men filist‚erna l„to en utpost rycka fram till passet vid
	Mikmas.
014:001 S† h„nde sig nu en dag att Jonatan, Sauls son, sade till sin
	vapendragare: ˝Kom, l†t oss g† ”ver till filist‚ernas utpost d„r
	p† andra sidan.˝  Men han omtalade det icke f”r sin fader.
014:002 Saul vistades d† vid Gibeas gr„ns, under granattr„det i Migron,
	och folket som han hade hos sig utgjorde vid pass sex hundra
	man;
014:003 och Ahia, son till Ahitub, som var broder till I-Kabod, son till
	Pinehas, son till Eli, HERRENS pr„st i Silo, har d† efoden.  Och
	folket visste icke om, att Jonatan hade g†tt bort.
014:004 Men i passet, d„r Jonatan s”kte g† ”ver f”r att komma till
	filist‚ernas utpost, l†g p† vardera sidan en brant klippa; den
	ena hette Boses och den andra Sene.
014:005 Den ena klippan reste sig i norr, mitt emot Mikmas, den andra i
	s”der, mitt emot Geba.
014:006 Och Jonatan sade till sin vapendragare: ˝Kom, l†t oss g† ”ver
	till dessa oomskurnas utpost, kanh„nda skall HERREN g”ra n†got
	f”r oss.  Ty intet hindrar HERREN att giva seger genom f†
	likas†v„l som genom m†nga.˝
014:007 Hans vapendragare svarade honom: ˝G”r allt vad du har i sinnet.
	G† du †stad; jag f”ljer dig vart du vill.˝
014:008 D† sade Jonatan: ˝V„lan, vi skola g† ”ver till m„nnen d„r och
	laga s†, att de f† se oss.
014:009 Om de d† s„ga till oss s†: 'St†n stilla, till dess vi komma fram
	till eder', d† skola vi stanna d„r vi „ro och icke stiga upp
	till dem.
014:010 Om de d„remot s„ga s†: 'Kommen hitupp till oss', d† skola vi
	stiga ditupp, ty d† har HERREN givit dem i v†r hand; detta skall
	f”r oss vara tecknet h„rtill.˝
014:011 N„r nu de tv† hade blivit synliga f”r filist‚ernas utpost, sade
	filist‚erna: ˝Se, hebr‚erna krypa ut ur h†len d„r de hava g”mt
	sig.˝
014:012 D„rp† ropade utpostens manskap till Jonatan och hans
	vapendragare och sade: ˝Kommen hitupp till oss, s† skola vi v„l
	l„ra eder!˝  D† sade Jonatan till sin vapendragare: ˝F”lj mig
	ditupp, ty HERREN har givit dem i Israels hand.˝
014:013 Och Jonatan kl„ttrade p† h„nder och f”tter uppf”r, och hans
	vapendragare f”ljde honom.  Och de f”llo f”r Jonatan; och hans
	vapendragare gick efter honom och gav dem d”dsst”ten.
014:014 I det f”rsta anfallet nedgjorde s† Jonatan och hans
	vapendragare vid pass tjugu m„n, p† en str„cka av vid pass ett
	halvt plogland.
014:015 D† uppstod f”rskr„ckelse i l„gret p† f„ltet och bland allt
	folket; utposterna och de som hade g†tt ut f”r att h„rja grepos
	ock av f”rskr„ckelse.  Och marken darrade, s† att en
	f”rskr„ckelse ifr†n Gud uppstod.

014:016 Och Sauls v„ktare i Gibea i Benjamin fingo se att hopen var i
	uppl”sning, och att man sprang hit och dit.
014:017 D† sade Saul till folket som han hade hos sig: ˝H†llen m”nstring
	och sen efter, vem som har g†tt ifr†n oss.˝  N„r de d† h”llo
	m”nstring, funno de att Jonatan och hans vapendragare icke voro
	d„r.
014:018 D† sade Saul till Ahia: ˝F”r hit Guds ark.˝  Ty Guds ark fanns p†
	den tiden bland Israels barn.
014:019 Medan Saul „nnu talade med pr„sten, tilltog larmet i
	filist‚ernas l„ger allt mer och mer.  D† sade Saul till pr„sten:
	˝L†t det vara.˝
014:020 Och Saul och allt det folk som han hade hos sig f”rsamlade sig
	och drogo till stridsplatsen; d„r fingo de se att den ene hade
	lyft sitt sv„rd mot den andre, s† att en mycket stor f”rvirring
	hade uppst†tt.
014:021 Och de hebr‚er som sedan gammalt lydde under filist‚erna, och
	som hade dragit hitupp med dem och voro h„r och d„r i l„gret,
	dessa sl”to sig nu ock till de israeliter som anf”rdes av Saul
	och Jonatan.
014:022 Och n„r de israeliter som hade g”mt sig i Efraims bergsbygd
	h”rde att filist‚erna flydde, satte alla dessa ocks† efter dem
	och deltogo i striden.
014:023 S† gav HERREN Israel seger p† den dagen, och striden fortsattes
	„nda bortom Bet-Aven.

014:024 N„r nu Israels m„n p† den dagen voro h†rt anstr„ngda, band Saul
	folket med f”ljande ed: ˝F”rbannad vare den man som f”rt„r n†gon
	f”da f”re aftonen, och innan jag har tagit h„mnd p† mina
	fiender.˝  S† smakade d† ingen av folket n†gon f”da.
014:025 Och n„r de allasammans kommo in i skogsbygden, l†g honung p†
	marken.
014:026 Men n„r folket hade kommit in i skogsbygden och f†tt se den
	utflutna honungen, v†gade dock ingen f”ra handen upp till
	munnen, ty folket fruktade f”r eden.
014:027 Jonatan d„remot hade icke h”rt, n„r hans fader band folket med
	eden; d„rf”r r„ckte han ut staven som han hade i sin hand och
	doppade dess „nda i honungskakan, och f”rde s† handen till
	munnen; d† kunde hans ”gon †ter se klart.
014:028 Men en man bland folket tog till orda och sade: ˝Din fader har
	bundit folket med en dyr ed och sagt: 'F”rbannad vare den man
	som dag f”rt„r n†gon f”da.'˝  Och folket var uttr”ttat.
014:029 Jonatan svarade: ˝Min fader har d„rmed dragit olycka ”ver
	landet.  Sen huru klara mina ”gon hava blivit, d„rf”r att jag
	smakade n†got litet av honungen h„r.
014:030 Huru mycket mer, om folket i dag hade f†tt „ta sig m„tta av
	bytet som de hade tagit fr†n sina fiender -- huru mycket st”rre
	skulle icke d† filist‚ernas nederlag hava blivit!˝
014:031 Emellertid slogo de filist‚erna p† den dagen och f”rf”ljde dem
	fr†n Mikmas till Ajalon.  Och folket var mycket uttr”ttat.
014:032 D„rf”r kastade sig folket ”ver bytet och tog f†r, oxar och
	kalvar och slaktade dem p† marken; och folket †t sedan k”ttet
	med blodet i.
014:033 N„r man ber„ttade detta f”r Saul och sade: ˝Se, folket syndar
	mot HERREN genom att „ta k”tt med blodet i˝, utropade han: ˝I
	haven handlat brottsligt.  V„ltren nu fram till mig en stor
	sten.˝
014:034 Och Saul sade vidare: ˝G†n ut bland folket och s„gen till dem
	'Var och en f”re fram till mig sin oxe och sitt f†r, och slakten
	dem h„r och „ten; synden icke mot HERREN genom att „ta k”ttet
	med blodet i.'˝  D† f”rde allt folket, var och en med egen hand,
	om natten fram sina oxar och slaktade dem d„r.
014:035 Och Saul byggde ett altare †t HERREN; detta var det f”rsta
	altare som han byggde †t HERREN.

014:036 Och Saul sade: ˝L†t oss i natt draga ned och f”rf”lja
	filist‚erna och anst„lla plundring bland dem, „nda till dess det
	bliver dager i morgon, och l†t oss laga s†, att ingen av dem
	bliver kvar.˝  De svarade: ˝G”r allt vad dig t„ckes.˝  Men pr„sten
	sade: ˝L†t oss tr„da fram hit till Gud.˝
014:037 D† fr†gade Saul Gud: ˝Skall jag draga ned och f”rf”lja
	filist‚erna?  Vill du d† giva dem i Israels hand?˝  Men han gav
	honom intet svar den dagen.
014:038 D† sade Saul: ˝Kommen hitfram, alla I folkets f”rn„msta m„n, f”r
	att I m†n f† veta och se vari den synd best†r, som i dag har
	blivit beg†ngen.
014:039 Ty s† sant HERREN lever, han som har givit Israel seger: om den
	ock vore beg†ngen av min son Jonatan, skall han d”den d”.˝  Men
	ingen bland allt folket svarade honom.
014:040 D† sade han till hela Israel: ˝St„llen I eder p† ena sidan, s†
	vill jag med min son Jonatan st„lla mig p† andra sidan.˝  Folket
	svarade Saul: ˝G”r vad dig t„ckes.˝
014:041 Och Saul sade till HERREN, ˝Israels Gud: ˝L†t sanningen komma i
	dagen.˝  D† tr„ffades Jonatan och Saul av lotten, och folket gick
	fritt.
014:042 Saul sade: ˝Kasten lott mellan mig och min son Jonatan.˝  D†
	tr„ffades Jonatan av lotten.
014:043 Saul sade till Jonatan: ˝Omtala f”r mig vad du har gjort.˝  D†
	omtalade Jonatan det f”r honom och sade: ˝Med „ndan av staven
	som jag hade i min hand tog jag litet honung och smakade d„rp†
	-- och s† skall jag nu d”!˝
014:044 Saul svarade: ˝Ja, Gud straffe mig nu och framgent: du m†ste
	d”den d”, Jonatan.˝
014:045 Men folket sade till Saul: ˝Skulle Jonatan d”, han som har
	f”rskaffat Israel denna stora seger?  Bort det!  S† sant HERREN
	lever, icke ett h†r fr†n hans huvud skall falla till jorden; ty
	med Guds hj„lp har han i dag utf”rt detta.˝  Och folket k”pte
	Jonatan fri ifr†n d”den.
014:046 Och Saul drog hem, utan att vidare f”rf”lja filist‚erna;
	filist‚erna beg†vo sig ock hem till sitt.

014:047 N„r Saul nu hade tagit konungad”met ”ver Israel i besittning,
	f”rde han krig mot alla sina fiender runt omkring: mot Moab, mot
	Ammons barn, mot Edom, mot konungarna i Soba och mot
	filist‚erna; och vart han v„nde sig tuktade han dem.
014:048 Han gjorde m„ktiga ting och slog Amalek och r„ddade s† Israel
	fr†n dess plundrares hand.
014:049 Sauls s”ner voro Jonatan, Jisvi och Malki-Sua; och av hans b†da
	d”ttrar hette den „ldre Merab och den yngre Mikal.
014:050 Sauls hustru hette Ahinoam, Ahimaas' dotter.  Hans h„rh”vitsman
	hette Abiner, son till Ner, som var Sauls farbroder.
014:051 Ty Kis, Sauls fader, och Ner, Abners fader, voro s”ner till
	Abiel.

014:052 Men kriget mot filist‚erna p†gick h„ftigt, s† l„nge Saul
	levde.  Och varhelst Saul s†g n†gon rask och krigsduglig man tog
	han honom i sin tj„nst.
015:001 Men Samuel sade till Saul: ˝Det var mig HERREN s„nde att sm”rja
	dig till konung ”ver sitt folk Israel.  S† h”r nu HERRENS ord.
015:002 S† s„ger HERREN Sebaot: Jag vill hems”ka Amalek f”r det som han
	gjorde mot Israel, att han lade sig i v„gen f”r honom, n„r han
	drog upp ur Egypten.
015:003 S† drag nu †stad och sl† amalekiterna och giv dem till spillo,
	med allt vad de hava, och skona dem icke, utan d”da b†de m„n och
	kvinnor, b†de barn och spenabarn, b†de f„kreatur och f†r, b†de
	kameler och †snor.˝
015:004 D† b†dade Saul upp folket och m”nstrade dem i Telaim: tv† hundra
	tusen man fotfolk, och dessutom tio tusen man fr†n Juda.

015:005 N„r Saul sedan kom till Amaleks stad, lade han ett bakh†ll i
	dalen.
015:006 Men till kain‚erna l„t Saul s„ga: ˝Skiljen eder fr†n
	amalekiterna och dragen ned, f”r att jag icke m† utrota eder
	tillsammans med dem.  I bevisaden ju barmh„rtighet mot alla
	Israels barn, n„r de drogo ut ur Egypten.˝  D† skilde sig
	kain‚erna fr†n amalekiterna.
015:007 Och Saul slog amalekiterna och f”rf”ljde dem fr†n Havila fram
	emot Sur, som ligger ”ster om Egypten.
015:008 Och han tog Agag, Amaleks konung, levande till f†nga, och allt
	folket gav han till spillo, och han slog dem med
	sv„rdsegg.
015:009 Men Saul och folket skonade Agag, s† ock det b„sta och det n„st
	b„sta av f†r och f„kreatur j„mte lammen, korteligen, allt som
	var av v„rde; s†dant ville de icke giva till spillo.  All boskap
	d„remot, som var d†lig och mager, g†vo de till spillo.

015:010 D† kom HERRENS ord till Samuel; han sade:
015:011 ˝Jag †ngrar att jag har gjort Saul till konung, ty han har v„nt
	sig bort ifr†n mig och icke fullgjort mina befallningar.˝  Detta
	gick Samuel h†rt till sinnes, och han ropade till HERREN hela
	den natten.
015:012 Och bittida om morgonen stod Samuel upp och gick f”r att m”ta
	Saul.  D† blev det ber„ttat f”r Samuel att Saul hade kommit till
	Karmel och d„r rest †t sig en minnesstod, och att han sedan hade
	v„nt om och dragit d„rifr†n ned till Gilgal.
015:013 N„r nu Samuel kom till Saul, sade Saul till honom: ˝V„lsignad
	vare du av HERREN.  Jag har nu fullgjort HERRENS befallning.˝
015:014 Men Samuel sade: ˝Vad „r det d† f”r ett l„te av f†r som ljuder i
	mina ”ron, och vad „r det f”r ett l„te av f„kreatur som jag
	h”r?˝
015:015 Saul svarade: ˝Fr†n amalekiterna hava de f”rt dem med sig, ty
	folket skonade det b„sta av f†ren och f„kreaturen f”r att offra
	det †t HERREN, din Gud; men det ”vriga hava vi givit till
	spillo.˝
015:016 D† sade Samuel till Saul: ˝H†ll nu upp, s† vill jag f”rkunna f”r
	dig vad HERREN i natt har talat till mig.  Han sade till honom:
	˝Tala.˝
015:017 Samuel sade: ˝Se, fast„n du var ringa i dina egna ”gon, har du
	blivit ett huvud f”r Israels stammar, ty HERREN smorde dig till
	konung ”ver Israel.
015:018 Och HERREN s„nde dig †stad och sade: 'G† och giv till spillo
	amalekiterna, de syndarna, och strid mot dem, till dess att du
	har f”rgjort dem.'
015:019 Varf”r har du d† icke h”rt HERRENS r”st, utan kastat dig ”ver
	bytet och gjort vad ont „r i HERRENS ”gon?˝
015:020 Saul svarade Samuel: ˝Jag har ju h”rt HERRENS r”st och g†tt den
	v„g p† vilken HERREN har s„nt mig.  Jag har f”rt hit Agag,
	Amaleks konung, och givit Amalek till spillo.
015:021 Men folket tog av bytet far och f„kreatur, det b„sta av det
	tillspillogivna, f”r att offra det †t HERREN din Gud, i Gilgal.˝
015:022 D† sade Samuel: ˝Menar du att HERREN har samma behag till
	br„nnoffer och slaktoffer som d„rtill att man h”r HERRENS r”st?
	  Nej, lydnad „r b„ttre „n offer,
	  och h”rsamhet b„ttre „n det feta av v„durar.
015:023   Ty genstr„vighet „r trolldomssynd,
	  och motsp„nstighet „r avguderi och husgudsdyrkan.

	Eftersom du har f”rkastat HERRENS ord, har han ock f”rkastat
	dig, och du skall icke l„ngre vara konung.˝
015:024 Saul sade till Samuel: ˝Jag har syndat d„rmed att jag har
	”vertr„tt HERRENS befallning och handlat emot dina ord; ty jag
	fruktade f”r folket och lyssnade till deras ord.
015:025 Men f”rl†t mig nu min synd, och v„nd tillbaka med mig, s† att
	jag f†r tillbedja HERREN.˝
015:026 Samuel sade till Saul: ˝Jag v„nder icke tillbaka med dig; ty d†
	du har f”rkastat HERRENS ord, har HERREN ock f”rkastat dig, s†
	att du icke l„ngre f†r vara konung ”ver Israel.˝
015:027 N„r nu Samuel v„nde sig om f”r att g†, fattade han i h”rnet p†
	hans mantel, och den rycktes s”nder.
015:028 Och Samuel sade till honom: ˝HERREN har i dag ryckt Israels
	konungarike fr†n dig och givit det †t en annan, som „r b„ttre „n
	du.
015:029 Och den H„rlige i Israel ljuger icke och †ngrar sig icke; ty han
	„r icke en m„nniska, s† att han skulle kunna †ngra sig.˝
015:030 Han svarade: ˝Jag har syndat; men bevisa mig dock nu den „ran
	inf”r de „ldste i mitt folk och inf”r Israel, att du v„nder
	tillbaka med mig, s† att jag f†r tillbedja HERREN, din Gud.˝
015:031 D† v„nde Samuel tillbaka och f”ljde med Saul; och Saul tillbad
	HERREN.

015:032 Och Samuel sade: ˝F”ren fram till mig Agag, Amaleks konung.˝  D†
	gick Agag med glatt mod fram till honom.  Och Agag sade: ˝V„lan,
	snart „r d”dens bitterhet ”verst†nden.˝
015:033 Men Samuel sade: ˝S†som ditt sv„rd har gjort kvinnor barnl”sa s†
	skall ock din moder bliva barnl”s framf”r andra kvinnor.˝  D„rp†
	h”gg Samuel Agag i stycken inf”r HERREN, i Gilgal.
015:034 Sedan begav sig Samuel till Rama; men Saul drog upp till sitt
	hem i Sauls Gibea.
015:035 Och Samuel ville icke mer se Saul s† l„nge han levde, ty Samuel
	s”rjde ”ver Saul, eftersom HERREN †ngrade att han hade gjort
	Saul till konung ”ver Israel.
016:001 Och HERREN sade till Samuel: ˝Huru l„nge t„nker du s”rja ”ver
	Saul?  Jag har ju f”rkastat honom, ty jag vill icke l„ngre att
	han skall vara konung ”ver Israel.  Fyll ditt horn med olja och
	g† †stad jag vill s„nda dig till betlehemiten Isai, ty en av
	hans s”ner har jag utsett †t mig till konung.˝
016:002 Men Samuel sade: ˝Huru skall jag kunna g† dit?  Om Saul f†r h”ra
	det, s† dr„per han mig.˝  HERREN svarade: ˝Tag en kviga med dig
	och s„g: 'Jag har kommit f”r att offra †t HERREN.'
016:003 Sedan skall du inbjuda Isai till offret, och jag skall d† sj„lv
	l†ta dig veta vad du b”r g”ra, och du skall sm”rja †t mig den
	jag s„ger dig.˝
016:004 Samuel gjorde vad HERREN hade sagt, och kom s† till Bet-Lehem
	Men n„r de „ldste i staden fingo se honom, blevo de f”rskr„ckta
	och fr†gade: ˝Allt st†r v„l r„tt till?˝
016:005 Han svarade: ˝Ja.  Jag har kommit f”r att offra †t HERREN.  Helgen
	eder och kommen med mig tid offret.˝  Och han helgade Isai och
	hans s”ner och inbj”d dem till offret.

016:006 N„r de nu kommo dit och han fick se Eliab, t„nkte han: ˝F”rvisso
	st†r HERRENS smorde h„r inf”r honom.˝
016:007 Men HERREN sade till Samuel ˝Sk†da icke p† hans utseende och p†
	hans h”gv„xta gestalt, ty jag har f”rkastat honom.  Ty det „r
	icke s†som en m„nniska ser; en m„nniska ser p† det som „r f”r
	”gonen men HERREN ser till hj„rtat.˝
016:008 D† kallade Isai p† Abinadab och l„t honom g† fram f”r
	Samuel.  Men han sade: ˝Icke heller denne har HERREN utvalt.˝
016:009 D† l„t Isai Samma g† fram.  Men han sade: ˝Icke heller denne har
	HERREN utvalt.˝
016:010 P† detta s„tt l„t Isai sju av sina s”ner g† fram f”r Samuel; men
	Samuel sade till Isai: ˝HERREN har icke utvalt n†gon av dessa.˝
016:011 Och Samuel fr†gade Isai: ˝Žr detta alla ynglingarna?˝  Han
	svarade: ˝Žnnu †terst†r den yngste, men han g†r nu i vall med
	f†ren.˝  D† sade Samuel till Isai: ˝S„nd †stad och h„mta hit
	honom, ty vi skola icke s„tta oss till bords, f”rr„n han kommer
	hit.˝
016:012 D† s„nde han †stad och l„t h„mta honom, och han var ljusl„tt och
	hade sk”na ”gon och ett fagert utseende.  Och HERREN sade: ˝St†
	upp och sm”rj honom, ty denne „r det.˝
016:013 D† tog Samuel sitt oljehorn och smorde honom mitt ibland hans
	br”der; och HERRENS Ande kom ”ver David, fr†n den dagen och allt
	framgent.  Sedan stod Samuel upp och gick till Rama.

016:014 Men sedan HERRENS Ande hade vikit ifr†n Saul, kvaldes han av en
	ond ande fr†n HERREN.
016:015 D† sade Sauls tj„nare till honom: ˝Eftersom en ond ande fr†n Gud
	kv„ljer dig,
016:016 m† du, v†r herre, tills„ga dina tj„nare, som st† inf”r dig, att
	de s”ka upp en man som „r kunnig i harpospel, p† det att han m†
	spela p† harpan, n„r den onde anden fr†n Gud kommer ”ver dig; s†
	skall det bliva b„ttre med dig.˝
016:017 D† sade Saul till sina tj„nare: ˝Sen eder f”r min r„kning om
	efter en man som „r skicklig i str„ngaspel, och f”ren honom till
	mig.˝
016:018 En av m„nnen svarade d† och sade: ˝Betlehemiten Isai har en son
	som jag har funnit vara kunnig i str„ngaspel, en k„ck stridsman
	och en f”rst†ndig man, d„rtill en fager man; och HERREN „r med
	honom.˝
016:019 S† s„nde d† Saul bud till Isai och l„t s„ga: ˝S„nd till mig din
	son David, som vaktar f†ren.˝
016:020 D† tog Isai en †sna, som han lastade med br”d, vidare en
	vinl„gel och en killing, och s„nde detta med sin son David till
	Saul.
016:021 S† kom David till Saul och tr„dde i hans tj„nst och blev honom
	mycket k„r, s† att han fick bliva hans vapendragare.
016:022 Och Saul s„nde till Isai och l„t s„ga: ˝L†t David stanna kvar i
	min tj„nst, ty han har funnit n†d f”r mina ”gon.˝
016:023 N„r nu anden fr†n Gud kom ”ver Saul, tog David harpan och
	spelade; d† k„nde Saul lindring, och det blev b„ttre med honom,
	och den onde anden vek ifr†n honom.
017:001 Men filist‚erna f”rsamlade sina h„rar till strid; de f”rsamlade
	sig vid det Soko som h”r till Juda.  Och de l„grade sig mellan
	Soko och Aseka, vid Efes-Dammim.
017:002 Saul och Israels m„n hade ock f”rsamlat sig och l„grat sig i
	Terebintdalen; och de st„llde upp sig till strid mot
	filist‚erna.
017:003 Filist‚erna stodo vid berget p† ena sidan, och israeliterna
	stodo vid berget p† andra sidan, s† att de hade dalen emellan
	sig.
017:004 D† framtr„dde ur filist‚ernas skaror en envigesk„mpe vid namn
	Goljat, fr†n Gat; han var sex alnar och ett kvarter l†ng.
017:005 Han hade en kopparhj„lm p† sitt huvud och var kl„dd i ett
	fj„llpansar, och hans pansar hade en vikt av fem tusen siklar
	koppar.
017:006 Och han hade benskenor av koppar och bar en lans av koppar p†
	sin rygg.
017:007 Skaftet p† hans spjut liknade en v„vbom, och spetsen p† spjutet
	h”ll sex hundra siklar j„rn.  Och hans sk”ldb„rare gick framf”r
	honom.
017:008 Han tr„dde nu fram och ropade till Israels h„r och sade till
	dem: ˝Varf”r dragen I ut och st„llen upp eder till strid?  Jag
	st†r h„r p† filist‚ernas v„gnar, och I „ren Sauls tj„nare;
	v„ljen nu ut †t eder en man som m† komma hitned till mig.
017:009 Om han f”rm†r strida mot mig och sl†r ned mig, s† skola vi vara
	eder underd†niga; men om jag bliver hans ”verman och sl†r ned
	honom, s† skolen I vara oss underd†niga och tj„na oss.˝
017:010 Och filist‚en sade ytterligare: ˝Jag har i dag sm„dat Israels
	h„r.  Skaffen nu hit n†gon, s† att vi f† strida med varandra!
017:011 D† Saul och hela Israel h”rde dessa filist‚ens ord, blevo de
	gripna av f”rf„ran och stor fruktan.

017:012 Men David var son till den omtalade efratiten fr†n Bet-Lehem i
	Juda, som hette Isai och hade †tta s”ner; denne var p† Sauls tid
	en gammal man vid framskriden †lder.
017:013 Nu hade Isais tre „ldsta s”ner dragit †stad och f”ljt med Saul
	ut i kriget.  Av dessa hans tre s”ner, som hade dragit ut i
	kriget, hette den f”rstf”dde Eliab, hans andre son Abinadab och
	den tredje Samma.
017:014 David var den yngste.  De tre „ldsta hade nu f”ljt med Saul.
017:015 Men David l„mnade understundom Saul och gick hem f”r att vakta
	sin faders f†r i Bet-Lehem.
017:016 Och filist‚en kom fram b†de bittida och sent; i fyrtio dagar kom
	han och st„llde sig d„r.
017:017 Nu sade Isai en g†ng till sin son David: ˝Tag f”r dina br”ders
	r„kning en efa av dessa rostade ax j„mte dessa tio br”d, och
	skaffa detta skyndsamt till dina br”der i l„gret.
017:018 Och dessa tio ostar skall du f”ra till deras ”verh”vitsman.  Du
	skall se efter, om det st†r v„l till med dina br”der, och beg„ra
	av dem en mottagningspant.
017:019 Saul och de och alla Israels m„n „ro n„mligen i Terebintdalen
	och strida mot filist‚erna.˝

017:020 Bittida f”ljande morgon ”verl„mnade David f†ren †t en vaktare,
	tog med sig vad han skulle och begav sig †stad, s†som Isai hade
	bjudit honom.  N„r han kom fram till vagnborgen, hov h„ren, som
	d† skulle draga ut i slagordning, upp sitt h„rskri.
017:021 Och Israel och filist‚erna st„llde upp sig i slagordning mot
	varandra.
017:022 D† l„mnade David ifr†n sig sakerna †t trossvaktaren och skyndade
	bort till h„ren; och n„r han kom dit, h„lsade han sina br”der.
017:023 Under det att han talade med dem, tr„dde nu envigesk„mpen, han
	som hette Goljat, filist‚en ifr†n Gat, fram ur filist‚ernas h„r
	och talade s†som f”rut; och David h”rde det.
017:024 Och alla Israels m„n flydde f”r mannen, n„r de fingo se honom
	och fruktade storligen.
017:025 Och Israels m„n sade: ˝Sen I mannen d„r, som nu tr„der upp?  Han
	tr„der upp f”r att sm„da Israel.  Men den man som sl†r ned honom
	vill konungen beg†va med stor rikedom, och †t honom vill han
	giva sin dotter, och hans faders hus vill han g”ra skattefritt i
	Israel.˝
017:026 Och David sade till de man som stodo bredvid honom: ˝Vad f†r den
	man som sl†r ned denne filist‚ och d„rmed tager bort s†dan
	sm„lek fr†n Israel?  Ty vem „r denne oomskurne filist‚, som v†gar
	sm„da den levande Gudens h„r?˝
017:027 Folket upprepade d† f”r honom det som nyss hade blivit sagt; de
	sade: ˝Detta f†r den man som sl†r ned honom.˝
017:028 Men Eliab, hans „ldste broder, h”rde huru han talade med m„nnen;
	d† uppt„ndes Eliabs vrede mot David, och han sade: ˝Varf”r har
	du kommit hitned, och †t vem har du ”verl„mnat den lilla
	f†rhjorden d„r i ”knen?  Jag k„nner ditt ”vermod och ditt hj„rtas
	ondska; f”r att se p† striden „r det som du har kommit hitned.˝
017:029 David svarade: ˝Vad har jag d† gjort?  Det var ju allenast en
	fr†ga.˝
017:030 Sedan v„nde han sig ifr†n honom till en annan och upprepade sin
	fr†ga, och folket gav honom samma svar som f”rut.
017:031 Men vad David hade talat blev bekant; och man ber„ttade det f”r
	Saul, och denne l„t h„mta honom.

017:032 Och David sade till Saul: ˝M† ingen l†ta sitt mod falla.  Din
	tj„nare vill g† †stad och strida mot denne filist‚.˝
017:033 Saul sade till David: ˝Icke kan du g† †stad mot denne filist‚
	och strida mot honom; du „r du ju allenast en yngling, och han
	„r en stridsman allt ifr†n ungdomen.˝
017:034 Men David svarade Saul: ˝Din tj„nare har g†tt i vall med sin
	faders f†r; om d† ett lejon eller en bj”rn kom och tog bort ett
	f†r av hjorden,
017:035 s† f”ljde jag efter vilddjuret och slog ned det och ryckte rovet
	ur munnen p† det; och om det d† reste sig upp mot mig, s†
	fattade jag det i sk„gget och slog ned det och d”dade det.
017:036 Har nu din tj„nare slagit ned b†de lejon och bj”rn, s† skall det
	g† denne oomskurne filist‚ s†som det gick vart och ett av dessa
	djur, ty han har sm„dat den levande Gudens h„r.˝
017:037 Och David sade ytterligare: ˝HERREN, som r„ddade mig undan lejon
	och bj”rn, han skall ock r„dda mig undan denne filist‚.˝  D† sade
	Saul till David: ˝G† d† †stad; HERREN skall vara med dig.˝
017:038 Och Saul kl„dde p† David sina egna kl„der och satte en
	kopparhj„lm p† hans huvud och kl„dde p† honom ett pansar.
017:039 Och David omgjordade sig med hans sv„rd utanp† kl„derna och
	pr”vade p† att g† d„rmed, ty han hade aldrig f”rs”kt n†got
	s†dant.  Och David sade till Saul: ˝Jag kan icke g† s† kl„dd, ty
	jag har aldrig f”rs”kt s†dant.˝  D„rp† lade David det av sig.
017:040 Och han tog sin stav i handen och valde ut †t sig fem sl„ta
	stenar ur b„cken och lade dem i sin herdev„ska och i barmen, och
	tog sin slunga i handen; d„refter gick han fram mot filist‚en.
017:041 Och filist‚en gick fram†t och kom David allt n„rmare, och hans
	sk”ld b„rare gick framf”r honom.
017:042 D† nu filist‚en s†g upp och fick se David, f”raktade han honom;
	ty denne var „nnu en yngling, ljusl„tt och sk”n.
017:043 Och filist‚en sade till David: ˝Menar du att jag „r en hund,
	eftersom du kommer emot mig med k„ppar?˝  Och filist‚en
	f”rbannade David, i det han svor vid sina gudar.
017:044 Sedan sade filist‚en till David: ˝Kom hit till mig, s† skall jag
	giva ditt k”tt †t himmelens f†glar och †t markens djur.˝
017:045 David svarade filist‚en: ˝Du kommer mot mig med sv„rd och spjut
	och lans, men jag kommer mot dig i HERREN Sebaots namn, hans som
	„r Israels h„rs Gud, den h„rs som du har sm„dat.
017:046 HERREN skall denna dag ”verl„mna dig i min hand, s† att jag
	skall sl† ned dig och taga ditt huvud av dig, och jag skall
	denna dag giva de filisteiska krigarnas d”da kroppar †t
	himmelens f†glar och †t jordens vilda djur; s† skola alla l„nder
	f”rnimma att Israel har en Gud.
017:047 Och hela denna hop skall f”rnimma att det icke „r genom sv„rd
	och spjut som HERREN giver seger; ty striden „r HERRENS, och han
	skall giva eder i v†r hand.˝

017:048 N„r d† filist‚en gjorde sig redo och gick fram†t och n„rmade sig
	David, sprang David med hast fram mot h„ren, filist‚en till
	m”tes.
017:049 Och David stack sin hand i v„skan och tog d„rur en sten och
	slungade och tr„ffade filist‚en i pannan; och stenen tr„ngde in
	i pannan, s† att han f”ll omkull med ansiktet mot jorden.
017:050 S† ”vervann David filist‚en med slunga och sten och slog
	filist‚en till d”ds,
017:051 utan att David d„rvid hade n†got sv„rd i sin hand.  Sedan sprang
	David fram och st„llde sig invid filist‚en och fattade i hans
	sv„rd; och n„r han hade dragit det ut ur skidan, gav han honom
	d”dsst”ten och h”gg av hans huvud d„rmed.  N„r filist‚erna nu
	s†go att deras k„mpe var d”d, flydde de.
017:052 Men Israels och Juda man stodo upp och h”jde ett h„rskri och
	f”rf”ljde filist‚erna „nda dit d„r v„gen g†r till Gai, och „nda
	intill Ekrons portar; och filist‚er f”llo och l†go slagna p†
	v„gen till Saaraim, och sedan „nda till Gat och „nda till Ekron.
017:053 Sedan Israels barn s†lunda h„ftigt hade f”rf”ljt filist‚erna,
	v„nde de tillbaka och plundrade deras l„ger.
017:054 Och David tog filist‚ens huvud och f”rde det till Jerusalem, men
	hans vapen lade han i sitt t„lt.

017:055 N„r Saul s†g David g† ut mot filist‚en, fr†gade han
	h„rh”vitsmannen Abner: ˝Vems son „r denne yngling, Abner?˝  Abner
	svarade: ˝S† sant du lever, konung, jag vet det icke.˝
017:056 D† sade konungen: ˝H”r d† efter, vems son den unge mannen „r.˝
017:057 N„r sedan David v„nde tillbaka, efter att hava slagit ihj„l
	filist‚en, tog Abner honom med sig och f”rde honom inf”r Saul,
	medan han „nnu hade filist‚ens huvud i sin hand.
017:058 D† sade Saul till honom: ˝Vems son „r du, yngling˝ David
	svarade: ˝Din tj„nare Isais, betlehemitens, son.˝
018:001 Sedan, efter det att David hade talat ut med Saul, f„ste sig
	Jonatans hj„rta s† vid Davids hj„rta, att Jonatan hade honom
	lika k„r som sitt eget liv.
018:002 Och Saul tog honom till sig p† den dagen och l„t honom icke mer
	v„nda tillbaka till sin faders hus.
018:003 Och Jonatan sl”t ett f”rbund med David, d† han nu hade honom
	lika k„r som sitt eget liv.
018:004 Och Jonatan tog av sig manteln som han hade p† sig och gav den
	†t David, s† ock sina ”vriga kl„der, „nda till sitt sv„rd, sin
	b†ge och sitt b„lte
018:005 Och n„r David drog ut, hade han framg†ng ”verallt dit Saul s„nde
	honom; Saul satte honom d„rf”r ”ver krigsfolket.  Och allt folket
	fann behag i honom, ocks† de som voro Sauls tj„nare.

018:006 Och n„r de kommo hem, d† David v„nde tillbaka, efter att hava
	slagit ned filist‚en, gingo kvinnorna ut fr†n alla Israels
	st„der, under s†ng och dans, f”r att m”ta konung Saul med jubel,
	med pukor och trianglar.
018:007 Och kvinnorna sj”ngo med fr”jd s†lunda:
	  ˝Saul har slagit sina tusen,
	  men David sina tio tusen.˝

018:008 D† blev Saul mycket vred, ty det talet misshagade honom, och han
	sade: ˝Źt David hava de givit tio tusen, och †t mig hava de
	givit tusen; nu fattas honom allenast konungad”met.˝
018:009 Och Saul s†g med ont ”ga p† David fr†n den dagen och allt
	framgent.

018:010 Dagen d„refter kom en ond ande fr†n Gud ”ver Saul, s† att han
	rasade i sitt hus; men David spelade p† harpan, s†som han
	dagligen pl„gade.  Och Saul hade sitt spjut i handen.
018:011 Och Saul sv„ngde spjutet och t„nkte: ˝Jag skall spetsa David
	fast vid v„ggen.˝  Men David b”jde sig undan f”r honom, tv†
	g†nger.

018:012 Och Saul fruktade f”r David, eftersom HERREN var med honom,
	sedan han hade vikit ifr†n Saul.
018:013 D„rf”r avl„gsnade Saul honom ifr†n sig, i det att han gjorde
	honom till ”verh”vitsman i sin h„r; han blev s† folkets ledare
	och anf”rare.
018:014 Och David hade framg†ng p† alla sina v„gar, och HERREN var med
	honom.
018:015 D† nu Saul s†g att han hade s† stor framg†ng, fruktade han honom
	„n mer.
018:016 Men hela Israel och Juda hade David k„r, eftersom han var deras
	ledare och anf”rare.

018:017 Och Saul sade till David: ˝Se, min „ldsta dotter, Merab, vill
	jag giva dig till hustru; skicka dig allenast s†som en tapper
	man i min tj„nst, och f”r HERRENS krig.˝  Ty Saul t„nkte: ˝Min
	hand m† icke drabba honom, filist‚ernas hand m† drabba honom.˝
018:018 Men David svarade Saul: ˝Vem „r jag, vilka hava mina
	levnadsf”rh†llanden varit, och vad „r min faders sl„kt i Israel,
	eftersom jag skulle bliva konungens m†g?˝
018:019 N„r tiden kom att Sauls dotter Merab skulle hava givits †t
	David, blev hon emellertid given till hustru †t meholatiten
	Adriel.  --
018:020 Men Sauls dotter Mikal hade David k„r.  Och n„r man omtalade
	detta f”r Saul, behagade det honom.
018:021 Saul t„nkte n„mligen: ˝Jag skall giva henne †t honom, f”r att
	hon m† bliva honom en snara, s† att filist‚ernas hand drabbar
	honom.˝  Och Saul sade till David: ˝F”r andra g†ngen kan du nu
	bliva min m†g.˝
018:022 Och Saul bj”d sina tj„nare att de hemligen skulle tala s† med
	David: ˝Se, konungen har behag till dig, och alla hans tj„nare
	hava dig k„r; du h”r nu bliva konungens m†g.˝
018:023 Och Sauls tj„nare talade dessa ord i Davids ”ron.  Men David
	sade: ˝Tyckes det eder vara en s† ringa sak att bliva konungens
	m†g?  Jag „r ju en fattig och ringa man.˝
018:024 Detta omtalade Sauls tj„nare f”r honom och sade: ˝S† har David
	sagt.˝
018:025 D† tillsade Saul dem att de skulle s„ga s† till David: ˝Konungen
	beg„r ingen annan brudg†va „n f”rhudarna av ett hundra
	filist‚er, f”r att h„mnd s† m† tagas p† konungens fiender.˝  Saul
	hoppades n„mligen att han skulle f† David f„lld genom
	filist‚ernas hand.
018:026 N„r s† hans tj„nare omtalade f”r David vad han hade sagt, ville
	David g„rna p† det villkoret bliva konungens m†g; och innan
	tiden „nnu var f”rlupen,
018:027 stod David upp och drog †stad med sina m„n och slog av
	filist‚erna tv† hundra man.  Och David tog deras f”rhudar med
	sig, och fulla antalet blev ”verl„mnat †t konungen, f”r att han
	skulle bliva konungens m†g.  Och Saul gav honom s† sin dotter
	Mikal till hustru.
018:028 Men Saul s†g och f”rstod att HERREN var med David; Och Sauls
	dotter Mikal hade honom k„r.
018:029 D† fruktade Saul „nnu mer f”r David, och s† blev Saul Davids
	fiende f”r hela livet.

018:030 Men filist‚ernas furstar drogo i f„lt; och s† ofta de drogo ut,
	hade David st”rre framg†ng „n n†gon annan av Sauls tj„nare, s†
	att hans namn blev mycket ber”mt.
019:001 Och Saul talade med sin son Jonatan och med alla sina tj„nare om
	att d”da David; men Sauls son Jonatan var David mycket
	tillgiven.
019:002 D„rf”r omtalade Jonatan detta f”r David och sade: ˝Min fader
	Saul s”ker att d”da dig.  Tag dig allts† till vara i morgon och
	h†ll dig g”md p† n†gon plats d„r du kan vara dold.
019:003 Men sj„lv vill jag g† ut och st„lla mig bredvid min fader p†
	marken, d„r du „r, och jag vill tala om dig med min fader; om
	jag d† m„rker n†got, skall jag sedan omtala det f”r dig.
019:004 Och Jonatan talade till Davids b„sta med sin fader Saul och sade
	till honom: ˝Konungen m† icke f”rsynda sig p† sin tj„nare David
	ty han har icke f”rsyndat sig mot dig, utan vad han har gjort
	har varit till stort gagn f”r dig.
019:005 Han tog ju sin sj„l i sin hand och slog ned filist‚en, och
	HERREN gav s† hela Israel en stor seger; du har sj„lv sett det
	och glatt dig d„r†t.  Varf”r skulle du d† f”rsynda dig p†
	oskyldigt blod genom att d”da David utan sak?˝
019:006 Och Saul lyssnade till Jonatans ord; och Saul svor: ˝S† sant
	HERREN lever, han skall icke d”das.˝
019:007 Sedan kallade Jonatan David till sig; och Jonatan omtalade f”r
	honom allt som hade blivit sagt.  D„refter f”rde Jonatan David
	till Saul, och han var i hans tj„nst s†som f”rut.

019:008 N„r s† kriget †ter begynte, drog David ut och stridde mot
	filist‚erna och tillfogade dem ett stort nederlag, s† att de
	flydde f”r honom.

019:009 Men en ond ande fr†n HERREN kom ”ver Saul, d„r han satt i sitt
	hus med spjutet i handen, under det att David spelade p† harpan.
019:010 D† s”kte Saul att med spjutet spetsa David fast vid v„ggen; men
	denne vek undan f”r Saul, s† att han allenast st”tte spjutet in
	i v„ggen.  Och David flydde och kom undan samma natt.
019:011 Emellertid s„nde Saul till Davids hus n†gra m„n med uppdrag att
	vakta p† honom och att sedan om morgonen d”da honom.  Men Mikal,
	Davids hustru, omtalade detta f”r honom och sade: ˝Om du icke i
	natt r„ddar ditt liv, s† „r du i morgon d”dens man.˝
019:012 D„refter sl„ppte Mikal ned David genom f”nstret; och han begav
	sig p† flykten och kom s† undan.
019:013 Sedan tog Mikal husguden och lade honom i s„ngen och satte
	myggn„tet av geth†r ”ver huvudg„rden och h”ljde t„cket ”ver
	honom.
019:014 N„r sedan Saul s„nde sina m„n med uppdrag att h„mta David, sade
	hon: ˝Han „r sjuk.˝
019:015 D† s„nde Saul dit m„nnen med uppdrag att skaffa sig tilltr„de
	till David sj„lv och sade: ˝B„ren honom i s„ngen hitupp till
	mig, s† att jag f†r d”da honom.˝
019:016 Men n„r m„nnen kommo in, fingo de se att det var husguden som
	l†g i s„ngen, med myggn„tet ”ver huvudg„rden.
019:017 D† sade Saul till Mikal: ˝Varf”r har du s† bedragit mig och
	sl„ppt min fiende, s† att han har kommit undan?˝  Mikal svarade
	Saul: ˝Han sade till mig: 'Sl„pp mig; eljest d”dar jag dig.'˝

019:018 N„r David nu hade flytt och kommit undan, begav han sig till
	Samuel i Rama och omtalade f”r denne allt vad Saul hade gjort
	honom.  Och han och Samuel gingo till Najot och stannade d„r.
019:019 Och det blev ber„ttat f”r Saul att David var i Najot vid Rama.
019:020 D† s„nde Saul dit n†gra m„n med uppdrag att h„mta David.  Men n„r
	Sauls utskickade fingo se skaran av profeterna i profetisk
	h„nryckning, och fingo se Samuel st† d„r s†som deras anf”rare,
	kom Guds Ande ”ver dem, s† att ocks† de fattades av h„nryckning.
019:021 N„r man omtalade detta f”r Saul, s„nde han dit andra m„n; men
	ocks† de fattades av h„nryckning.  Och n„r han d† ytterligare,
	f”r tredje g†ngen, s„nde dit m„n med samma uppdrag, fattades
	ocks† dessa av h„nryckning.
019:022 D† begav han sig sj„lv till Rama; och n„r han kom till den stora
	brunnen i Seku, fr†gade han: ˝Var „ro Samuel och David?˝  Man
	svarade: ˝De „ro i Najot vid Rama.˝
019:023 D† begav han sig dit, till Najot vid Rama.  Men Guds Ande kom
	ocks† ”ver honom, s† att han hela v„gen gick i profetisk
	h„nryckning, „nda till dess att han kom fram till Najot vid
	Rama.
019:024 D† kastade ocks† han av sig sina kl„der, i det att ocks† han
	blev fattad av h„nryckning inf”r Samuel; och han f”ll ned och
	l†g d„r naken hela den dagen och hela natten.  D„rf”r pl„gar man
	s„ga: ˝Žr ock Saul bland profeterna?˝

020:001 Men David flydde fr†n Najot vid Rama och kom till Jonatan och
	sade: ˝Vad har jag gjort?  Vilken missg„rning, vilken synd har
	jag beg†tt mot dig fader, eftersom han st†r efter mitt liv?˝
020:002 Han svarade honom: ˝Bort det!  Du skall icke d”.  Min fader g”r
	ju intet, varken n†got viktigt eller n†got oviktigt, utan att
	uppenbara det f”r mig.  Varf”r skulle d† min fader d”lja detta
	f”r mig?  Nej, s† skall icke ske.˝
020:003 Men David betygade ytterligare med ed och sade: ˝Din fader vet
	v„l att jag har funnit n†d f”r dina ”gon; d„rf”r t„nker han:
	'Jonatan skall icke f† veta detta, p† det att han icke m† bliva
	bedr”vad.'  Men s† sant HERREN lever, och s† sant du sj„lv lever:
	det „r icke mer „n ett steg mellan mig och d”den.˝
020:004 D† sade Jonatan till David: ˝Vadhelst du ”nskar skall jag g”ra
	f”r dig.˝
020:005 David sade till Jonatan: ˝I morgon „r ju nym†nad, och jag skulle
	d† r„tteligen sitta till bords med konungen; men l†t mig nu g†
	och g”mma mig ute p† marken till i ”vermorgon afton.
020:006 Om d† din fader saknar mig, s† s„g: 'David utbad sig tillst†nd
	av mig att f† g”ra ett hastigt bes”k i sin stad, Bet-Lehem, d„r
	hela sl„kten nu firar sin †rliga offerfest.'
020:007 Om han d† s„ger: 'Gott!', s† kan din tj„nare vara trygg.  Men om
	han bliver vred, s† m„rker du d„rav att han har beslutit min
	of„rd.
020:008 Visa s† din n†d mot din tj„nare, eftersom du har l†tit din
	tj„nare ing† ett HERRENS f”rbund med dig.  Men om det finnes
	n†gon missg„rning hos mig, s† d”da mig du, ty varf”r skulle du
	f”ra mig till din fader?˝
020:009 D† sade Jonatan: ˝Bort det!  Om jag m„rker att min fader har
	beslutit att l†ta of„rd komma ”ver dig, skall jag f”rvisso
	omtala det f”r dig.˝
020:010 Men David sade till Jonatan: ˝Vem skall omtala f”r mig detta,
	eller s„ga mig om din fader giver dig ett h†rt svar?˝
020:011 Jonatan sade till David: ˝Kom, l†t oss g† ut p† marken.˝  Och de
	gingo b†da ut p† marken.

020:012 Och Jonatan sade till David: ˝Vid HERREN˝ Israels Gud: om jag
	finner att det l†ter gott f”r David, n„r jag i morgon eller i
	”vermorgon vid denna tid utforskar min fader, s† skall jag
	f”rvisso s„nda bud till dig och uppenbara det f”r dig.
020:013 HERREN straffe Jonatan nu och framgent, om jag, s†framt min
	fader †stundar din of„rd, icke uppenbarar det f”r dig och l†ter
	dig komma undan, s† att du f†r g† dina f„rde i trygghet.  Och
	HERREN vare d† med dig, s†som han har varit med min fader.
020:014 Och nog skall du v„l, om jag d† „nnu „r i livet, ja, nog skall
	du v„l bevisa barmh„rtighet mot mig, s†som HERREN „r barmh„rtig,
	s† att jag slipper att d”?
020:015 Icke skall du v„l n†gonsin taga bort din barmh„rtighet fr†n mitt
	hus, icke ens d† n„r HERREN har tagit bort alla Davids fiender
	ifr†n jorden?˝
020:016 Jonatan sl”t d† ett f”rbund med Davids hus; och HERREN utkr„vde
	sedan av Davids fiender vad de hade f”rskyllt.
020:017 Och Jonatan besvor David ytterligare vid sin k„rlek till honom,
	ty han hade honom lika k„r som han hade sitt eget liv;
020:018 Jonatan sade till honom: ˝I morgon „r nym†nad, och du skall d†
	saknas, ty din plats kommer ju att st† tom.
020:019 Men g† i ”vermorgon skyndsamt ned till den plats d„r du g”mde
	dig den dag d† og„rningen skulle hava skett, och uppeh†ll dig
	bredvid Eselstenen.
020:020 Jag vill d† sj„lv i dess n„rhet avskjuta mina tre pilar, s†som
	sk”te jag till m†ls.
020:021 Sedan skall jag skicka min tj„nare att g† och s”ka upp
	pilarna.  Om jag d† s„ger till tj„naren: ˝Se, pilarna ligga bakom
	dig, n„rmare hit†t', s† tag du upp dem och kom fram, ty d† kan
	du vara trygg och ingenting „r p† f„rde, s† sant HERREN lever.
020:022 Men om jag s„ger s† till den unge mannen: 'Se, pilarna ligga
	framf”r dig, l„ngre bort', s† g† dina f„rde, ty d† s„nder HERREN
	dig bort.
020:023 Och i fr†ga om det som jag och du nu hava talat, „r HERREN
	vittne mellan mig och dig till evig tid.˝
020:024 Och David g”mde sig ute p† marken.  Och n„r nym†naden var inne,
	satte konungen sig till bords f”r att „ta.
020:025 Konungen satte sig p† sin vanliga sittplats, platsen vid v„ggen;
	och Jonatan stod upp, och Abner satte sig vid Sauls sida.  Men
	Davids plats stod tom.
020:026 Saul sade dock intet den dagen, ty han t„nkte: ˝N†got har h„nt
	honom; han „r nog icke ren, s„kerligen „r han icke ren.˝
020:027 Men n„r Davids plats stod tom ocks† dagen efter nym†nadsdagen,
	dagen d„refter, sade Saul till sin son Jonatan: ˝Varf”r har
	Isais son varken i g†r eller i dag kommit till m†ltiden?˝
020:028 Jonatan svarade Saul: ˝David utbad sig tillst†nd av mig att f†
	g† till Bet-Lehem;
020:029 han sade: 'L†t mig g†, ty vi fira en sl„ktofferfest i staden,
	och min broder har sj„lv bjudit mig att komma; om jag har funnit
	n†d f”r dina ”gon, s† l†t mig nu slippa h„rifr†n f”r att bes”ka
	mina br”der.'  D„rf”r har han icke kommit till konungens bord.˝
020:030 D† uppt„ndes Sauls vrede mot Jonatan, och han sade till honom:
	˝Du son till en otuktig kvinna!  Visste jag d† icke att du hade
	funnit behag i Isais son, till skam f”r dig sj„lv och till skam
	f”r din moders blygd!
020:031 Ty s† l„nge Isais son lever p† jorden, „r varken du eller din
	konungamakt s„ker.  S„nd d„rf”r nu †stad och l†t h„mta honom hit
	till mig, ty han „r d”dens barn.˝
020:032 Jonatan svarade sin fader Saul och sade till honom: ˝Varf”r
	skall han d”das?  Vad har han gjort?˝
020:033 D† sv„ngde Saul spjutet mot honom f”r att genomborra honom; och
	nu m„rkte Jonatan att hans fader hade beslutit att d”da David.
020:034 Och Jonatan stod upp fr†n bordet i vredesmod och †t intet p† den
	andra nym†nadsdagen, ty han var bedr”vad f”r Davids skull,
	d„rf”r att hans fader hade gjort s†dan or„tt mot denne.

020:035 F”ljande morgon gick Jonatan ut p† marken, vid den tid han hade
	utsatt f”r David; och han hade en liten gosse med sig.
020:036 Och han sade till gossen: ˝Spring och s”k reda p† pilarna som
	jag skjuter av.˝  Medan nu gossen sprang, sk”t han pilen ”ver
	honom.
020:037 Och n„r gossen kom till det st„lle dit Jonatan hade avskjutit
	pilen, ropade Jonatan efter gossen och sade: ˝Pilen ligger ju
	framf”r dig, l„ngre bort.˝
020:038 Och Jonatan ropade ytterligare efter gossen: ˝Fort, skynda dig,
	stanna icke!˝  Och gossen som Jonatan hade med sig tog upp pilen
	och kom till sin herre.
020:039 Men gossen visste icke varom fr†ga var; allenast Jonatan och
	David visste det.
020:040 Och Jonatan l„mnade sina vapen †t gossen som han hade med sig
	och sade till honom: ˝G† och b„r dem in i staden.˝
020:041 Men sedan gossen hade g†tt, reste David sig upp p† s”dra sidan;
	och han f”ll ned till jorden p† sitt ansikte och bugade sig tre
	g†nger; och de kysste varandra och gr„to med varandra, och David
	gr„t ”verljutt.
020:042 Och Jonatan sade till David: ˝G† i frid.  Blive det s†som vi b†da
	svuro vid HERRENS namn, n„r vi sade: 'HERREN vare vittne mellan
	mig och dig, mellan mina efterkommande och dina, till evig
	tid.'˝
020:043 Sedan stod han upp och gick sina f„rde, men Jonatan gick in i
	staden igen.
021:001 Och David kom till pr„sten Ahimelek i Nob.  Men Ahimelek blev
	f”rskr„ckt, n„r han fick se David, och fr†gade honom: ˝Varf”r
	kommer du ensam och har ingen med dig?˝
021:002 David svarade pr„sten Ahimelek: ˝Konungen har givit mig ett
	uppdrag, men han sade till mig: 'Ingen f†r veta n†got om det
	uppdrag vari jag s„nder dig, och som jag har givit dig.'  Och
	mina m„n har jag visat till det och det st„llet.
021:003 Giv mig nu vad du har till hands, fem br”d eller vad som kan
	finnas.˝
021:004 Pr„sten svarade David och sade ˝Vanligt br”d har jag icke till
	hands; allenast heligt br”d finnes -- om eljest dina m„n hava
	avh†llit sig fr†n kvinnor.˝
021:005 David svarade pr„sten och sade till honom: ˝Ja, sannerligen,
	kvinnor hava p† sista tiden varit skilda fr†n oss; n„r jag drog
	†stad, voro ock mina m„ns tillh”righeter heliga.  D„rf”r, om
	ocks† v†rt f”rehavande „r av helt vanligt slag, „r det dock i
	dag heligt, vad v†ra tillh”righeter ang†r.˝
021:006 D† gav pr„sten honom av det heliga; ty d„r fanns icke n†got
	annat br”d „n sk†debr”den, som hade legat inf”r HERRENS ansikte,
	men som man hade burit undan, f”r att l„gga fram nybakat br”d
	samma dag det gamla togs bort.
021:007 Men d„r befann sig den dagen en av Sauls tj„nare, som var satt i
	f”rvar inf”r HERREN, en edom‚ vid namn Doeg, den f”rn„mste av
	Sauls herdar.
021:008 Och David fr†gade Ahimelek ytterligare: ˝Har du icke h„r till
	hands n†got spjut eller n†got sv„rd?  Ty varken mitt sv„rd eller
	mina andra vapen tog jag med mig, eftersom konungens uppdrag
	kr„vde s† stor skyndsamhet.˝
021:009 Pr„sten svarade: ˝Jo, det sv„rd som har tillh”rt filist‚en
	Goljat, honom som du slog ned i Terebintdalen; det finnes,
	inh”ljt i ett kl„de, d„r bakom efoden.  Vill du taga det med dig,
	s† tag det; ty n†got annat „n det har jag icke.˝  David sade:
	˝Dess like finnes icke; giv mig det.˝

021:010 Och David stod upp och flydde samma dag f”r Saul och kom till
	Akis, konungen i Gat.
021:011 Men Akis' tj„nare sade till honom: ˝Detta „r ju David, landets
	konung!  Det „r ju till dennes „ra man sjunger s† under dansen:
	  'Saul har slagit sina tusen,
	  men David sina tio tusen.'

021:012 David lade m„rke till dessa ord, och han begynte storligen
	frukta f”r Akis, konungen i Gat.
021:013 D„rf”r st„llde han sig vansinnig inf”r deras ”gon och betedde
	sig s†som en ursinnig, n„r de ville fasth†lla honom, och ritade
	p† d”rrarna i porten och l„t spotten rinna ned i sitt sk„gg.
021:014 D† sade Akis till sina tj„nare: ˝I sen ju huru vanvettigt mannen
	beter sig.  Varf”r f”ren I honom till mig?
021:015 Har jag d† s†dan brist p† vanvettiga m„nniskor, att I beh”vden
	f”ra denne hit, f”r att han skulle bete sig vanvettigt inf”r
	mig?  Skulle en s†dan f† komma in i mitt hus?˝
022:001 D† begav sig David d„rifr†n och flydde undan till Adullams
	grotta.  Och n„r hans br”der och hela hans faders hus fingo h”ra
	detta, kommo de ditned till honom.
022:002 Och till honom f”rsamlade sig alla slags m„n som voro i n†got
	tr†ngm†l, alla som ansattes av fordrings„gare och alla
	missn”jda, och han blev deras h”vding; vid pass fyra hundra man
	sl”to sig s† till honom.
022:003 D„rifr†n begav sig David till Mispe i Moab.  Och han sade till
	konungen i Moab: ˝L†t min fader och min moder f† komma hit”ver
	och vara hos eder till dess jag f†r veta vad Gud vill g”ra med
	mig.˝
022:004 Och han f”rde dem fram inf”r konungen i Moab; och de fingo
	stanna hos denne, s† l„nge David var p† borgen.
022:005 Men profeten Gad sade till David: ˝Du skall icke stanna h„r p†
	borgen; drag bort h„rifr†n och begiv dig in i Juda land.˝  D†
	drog David bort d„rifr†n och kom till Heretskogen.

022:006 Och Saul fick h”ra att man hade f†tt spaning p† David och de m„n
	som voro med honom.  D† nu Saul en dag satt i Gibea under
	tamarisken p† h”jden, med sitt spjut i handen, under det att
	alla hans tj„nare stodo omkring honom,
022:007 sade han till sina tj„nare, d„r de stodo omkring honom: ˝H”ren,
	I benjaminiter.  Skall d† ocks† Isais son †t eder alla giva
	†krar och ving†rdar och g”ra eder alla till ”ver- och
	underh”vitsm„n?
022:008 Ty I haven ju alla sammansvurit eder mot mig, och ingen har
	uppenbarat f”r mig att min son har slutit f”rbund med Isais
	son.  Ingen av eder bekymrar sig s† mycket om mig, att han har
	uppenbarat det f”r mig.  Min son har ju uppeggat min tj„nare till
	att st„mpla mot mig, s†som nu sker.˝
022:009 Edom‚en Doeg, som ock stod d„r bland Sauls tj„nare, svarade d†
	och sade: ˝Jag har sett Isais son komma till Ahimelek, Ahitubs
	son, i Nob.
022:010 Denne fr†gade d† HERREN f”r honom och gav honom reskost; han gav
	honom ock filist‚en Goljats sv„rd.˝

022:011 D† s„nde konungen och l„t kalla till sig pr„sten Ahimelek,
	Ahitubs son, och hela hans faders hus, pr„sterna i Nob.  Och de
	kommo alla till konungen.
022:012 D† sade Saul: ˝H”r mig, du Ahitubs son.˝  Han svarade: ˝Jag h”r
	dig, min herre.˝
022:013 Saul sade till honom: ˝Varf”r haven I sammansvurit eder mot mig,
	du och Isais son, i det att du har givit honom br”d och sv„rd
	och fr†gat Gud f”r honom, s† att han skulle kunna s„tta sig upp
	mot mig och st„mpla mot mig, s†som nu sker?˝
022:014 Ahimelek svarade konungen och sade: ˝Vem bland alla dina tj„nare
	„r v„l s† betrodd som David, han som d„rtill „r konungens m†g
	och h”vding f”r din livvakt och h”gt „rad i ditt hus?
022:015 Žr det d† nu f”r f”rsta g†ngen som jag har fr†gat Gud f”r honom?
	Bort det!  Icke m† konungen l„gga mig, sin tj„nare, och hela min
	faders hus n†got till last, ty din tj„nare visste alls intet om
	allt detta.˝
022:016 Men konungen sade: ˝Du m†ste d”den d”, Ahimelek, du sj„lv och
	hela din faders hus.˝
022:017 Och konungen sade till drabanterna som stodo d„r omkring honom:
	˝Tr„den fram och d”den HERRENS pr„ster; ty ocks† de h†lla med
	David; och fast„n de visste att han flydde, uppenbarade de det
	icke f”r mig.˝  Men konungens tj„nare ville icke utr„cka sina
	h„nder till att st”ta ned HERRENS pr„ster.
022:018 D† sade konungen till Doeg: ˝Tr„d du fram och st”t ned
	pr„sterna.˝  Edom‚en Doeg tr„dde d† fram och st”tte ned pr„sterna
	och d”dade p† den dagen †ttiofem m„n som buro linne-efod.
022:019 Och inv†narna i pr„ststaden Nob blevo slagna med sv„rdsegg, b†de
	m„n och kvinnor, b†de barn och spenabarn; ocks† f„kreatur, †snor
	och f†r blevo slagna med sv„rdsegg.
022:020 Allenast en son till Ahimelek, Ahitubs son, vid namn Ebjatar,
	kom undan, och denne flydde bort till David.
022:021 Och Ebjatar omtalade f”r David att Saul hade dr„pt HERRENS
	pr„ster.
022:022 D† sade David till Ebjatar: ˝Jag f”rstod redan d† att edom‚en
	Doeg, eftersom han var d„r, skulle omtala allt f”r Saul.  Det „r
	jag som „r orsaken till att hela din faders hus har f”rg†tts.
022:023 Bliv kvar hos mig, frukta intet; ty den som st†r efter mitt liv,
	han st†r ock efter ditt liv.  Hos mig „r du i gott f”rvar.˝
023:001 Och man ber„ttade f”r David: ˝Filist‚erna h†lla nu p† att
	bel„gra Kegila, och de plundra logarna.˝
023:002 D† fr†gade David HERREN: ˝Skall jag draga †stad och sl† dessa
	filist‚er?˝  HERREN svarade David: ˝Drag †stad och sl†
	filist‚erna och fr„ls Kegila.˝
023:003 Men Davids m„n sade till honom: ˝Vi leva ju i fruktan redan h„r
	i Juda.  Och nu skulla vi d„rtill draga †stad till Kegila, mot
	filist‚ernas h„r!˝
023:004 D† fr†gade David HERREN „nnu en g†ng, och HERREN svarade honom
	och sade: ˝St† upp och drag ned till Kegila; ty jag vill giva
	filist‚erna i din hand.˝
023:005 D† drog David med sina m„n till Kegila och stridde mot
	filist‚erna och f”rde bort deras boskap och tillfogade dem ett
	stort nederlag.  S† fr„lste David inv†narna i Kegila.

023:006 N„r Ebjatar, Ahimeleks son, flydde till David i Kegila, f”rde
	han efoden med sig ditned.

023:007 Och det blev ber„ttat f”r Saul att David hade dragit in i
	Kegila.  D† sade Saul: ˝Gud har f”rkastat honom och givit honom i
	min hand, ty han har sj„lv st„ngt in sig genom att g† in i en
	stad med portar och bommar.˝
023:008 D„refter b†dade Saul upp allt folket till strid, f”r att draga
	ned till Kegila och d„r innesluta David och hans man.
023:009 Men n„r David fick veta att Saul st„mplade ont mot honom, sade
	han till pr„sten Ebjatar: ˝B„r hit efoden.˝
023:010 Och David sade: ˝HERRE, Israels Gud, din tj„nare har h”rt att
	Saul har i sinnet att komma mot Kegila och f”rd„rva staden f”r
	min skull.
023:011 Skola Kegilas borgare d† utl„mna mig †t honom?  Skall Saul komma
	hitned, s†som din tj„nare har h”rt?  HERRE, Israels Gud,
	f”rkunna det f”r din tj„nare.˝  HERREN svarade: ˝Han skall komma
	hitned.˝
023:012 David fr†gade ytterligare: ˝Skola Kegilas borgare d† utl„mna mig
	och mina man †t Saul?˝  HERREN svarade: ˝De skola utl„mna eder.˝
023:013 D† br”t David upp med sitt folk, som utgjorde vid pass sex
	hundra man, och de drogo ut fr†n Kegila och vandrade vart de
	kunde.  N„r det d† blev ber„ttat f”r Saul att David hade flytt
	undan fr†n Kegila avstod han fr†n att draga ut.

023:014 S† uppeh”ll sig nu David i ”knen p† bergf„stena; han uppeh”ll
	sig bland bergen i ”knen Sif.  Och Saul s”kte alltj„mt efter
	honom, men Gud gav honom icke i hans hand.
023:015 Och medan David var i Hores i ”knen Sif, f”rnam han att Saul
	hade dragit ut f”r att s”ka d”da honom.
023:016 Men Jonatan, Sauls son, stod upp och gick till David i Hores och
	styrkte hans mod i Gud.
023:017 Han sade till honom: ˝Frukta icke; ty min fader Sauls hand skall
	icke tr„ffa dig, utan du skall bliva konung ”ver Israel, och jag
	skall d† hava andra platsen, n„st efter dig.  Detta vet ock min
	fader Saul.˝
023:018 Sedan sl”to de b†da ett f”rbund inf”r HERREN.  Och David stannade
	kvar i Hores, men Jonatan gick hem igen.

023:019 Men n†gra sifiter drogo upp till Saul i Gibea och sade: ˝David
	h†ller sig nu g”md hos oss p† bergf„stena i Hores, p†
	Hakilah”jden, som ligger s”der om ”demarken.
023:020 S† drag nu ditned, o konung, s† snart det lyster dig att g”ra
	det.  st†r sak bliver det d† att utl„mna honom †t konungen.˝
023:021 D† sade Saul: ˝Varen v„lsignade av HERREN, d„rf”r att I haven
	velat spara mig bekymmer.
023:022 Men g†n nu och skaffen eder ytterligare visshet, och tagen reda
	p† och sen efter, p† vilket st„lle han nu vistas, och vem som
	har sett honom d„r; ty man har sagt mig att han „r mycket
	listig.
023:023 Och sen efter och tagen reda p† alla g”mst„llen d„r han kan
	g”mma sig; och kommen s† igen till mig, n„r I haven f†tt
	visshet, s† vill jag sedan g† med eder.  Ty finnes han i landet,
	skall jag veta att s”ka upp honom, om jag „n m†ste s”ka bland
	alla Juda „tter.˝
023:024 D† stodo de upp och gingo till Sif f”re Saul.  Men David och hans
	m„n voro i ”knen Maon, p† hedmarken, s”der om ”demarken.

023:025 N„r nu Saul drog †stad med sina m„n f”r att s”ka efter David, om
	talade man det f”r denne, och han drog d† ned till klippan och
	stannade s† i ”knen Maon.  N„r Saul h”rde detta, satte han efter
	David in i ”knen Maon.
023:026 Och Saul gick p† ena sidan om berget, och David med sina m„n p†
	andra sidan.  Men just som David var stadd p† flykt f”r att komma
	undan Saul, under det att Saul och hans m„n s”kte kringr„nna
	David och hans m„n f”r att taga dem till f†nga
023:027 kom en budb„rare till Saul och sade: ˝Skynda dig och kom, ty
	filist‚erna hava fallit in i landet.˝
023:028 D† upph”rde Saul att f”rf”lja David och drog mot
	filist‚erna.  D„rav fick det st„llet namnet Sela-Hammalekot.

024:001 Men David drog upp d„rifr†n och uppeh”ll sig sedan p† En-Gedis
	bergf„sten.
024:002 Och n„r Saul kom tillbaka fr†n t†get mot filist‚erna, omtalade
	man f”r honom att David var i En-Gedis ”ken.
024:003 D† tog Saul tre tusen m„n, utvalda ur hela Israel, och drog
	†stad f”r att s”ka efter David och hans m„n p†
	Stenbocksklipporna.
024:004 Och n„r han kom till boskapsg†rdarna vid v„gen, fanns d„r en
	grotta; d† gick han ditin f”r n†got avsides bestyr.  Men David
	och hans m„n sutto l„ngst inne i grottan.
024:005 D† sade Davids m„n till honom: ˝Se, detta „r den dag om vilken
	HERREN har sagt till dig: Jag vill nu giva din fiende i din
	hand, s† att du far g”ra med honom vad du finner f”r gott.˝  D†
	stod David upp och skar of”rm„rkt av en flik p† Sauls mantel.
024:006 Men d„refter slog Davids samvete honom, d„rf”r att han hade
	skurit av fliken p† Sauls mantel.
024:007 Och han sade till sina m„n: ˝HERREN l†te det vara fj„rran ifr†n
	mig att jag skulle g”ra detta mot min herre, mot HERRENS smorde,
	att jag skulle utr„cka min hand mot honom; han „r ju HERRENS
	Smorde.˝
024:008 Och David h”ll sina m„n tillbaka med str„nga ord och tillstadde
	dem icke att ”verfalla Saul.  Men n„r Saul hade st†tt upp och
	g†tt ut ur grottan och fortsatt sin f„rd,
024:009 d† stod ock David upp och gick ut ur grottan och ropade efter
	Saul: ˝Min herre konung!˝  N„r d† Saul s†g sig tillbaka, b”jde
	David sig ned, med ansiktet mot jorden, och bugade sig.
024:010 Och David sade till Saul: ˝Varf”r h”r du p† s†dana m„nniskors
	ord, som s„ga att David s”ker din of„rd?
024:011 Du har ju i dag med egna ”gon sett hurusom jag skonade dig, n„r
	HERREN i dag hade givit dig i min hand i grottan Och man
	uppmanade mig att dr„pa dig; jag t„nkte: 'Jag vill icke utr„cka
	min hand mot min herre; han „r ju HERRENS Smorde.
024:012 Se sj„lv, min fader, ja, se h„r fliken av din mantel i min
	hand.  Ty d„rav att jag skar av fliken p† din mantel, men icke
	dr„pte dig, m† du m„rka och se att jag icke har velat g”ra n†got
	ont eller beg† n†gon f”rbrytelse, och att jag icke har f”rsyndat
	mig mot dig, fast„n du traktar efter att taga mitt liv.
024:013 HERREN skall d”ma mellan mig och dig, och HERREN skall h„mnas
	mig p† dig, men min hand skall icke r”ra dig.
024:014 Det „r s†som det gamla ordspr†ket s„ger: 'Fr†n de ogudaktiga
	kommer vad ogudaktigt „r'; d„rf”r skall hand icke r”ra dig.˝
024:015 Efter vem har Israels konung dragit ut?  Efter vem „r det du
	jagar?  Efter en d”d hund, efter en enda liten loppa!
024:016 S† vare d† HERREN domare och d”me mellan mig och dig; m† han se
	h„rtill och utf”ra min sak, ja, m† han d”ma mig fri ifr†n din
	hand.˝

024:017 N„r David hade talat dessa ord till Saul, sade Saul: ˝De „r ju
	din r”st, min son David.˝  Och Saul brast ut i gr†t.
024:018 Och han sade till David: ˝Du „r r„ttf„rdigare „n jag, ty du har
	bevisat mig gott, under det jag har bevisat dig ont.
024:019 Du har i dag l†tit mig se din godhet mot mig, d„rigenom att du
	icke har dr„pt mig, fast„n HERREN hade ”verl„mnat mig i din
	hand.
024:020 Ty n„r n†gon tr„ffar p† sin fiende, pl„gar han d† l†ta honom g†
	sin v„g i ro?  HERREN vederg„lle dig med sitt goda f”r vad du
	denna dag har gjort mig.
024:021 Och nu vet jag v„l att du skall bliva konung, och att Israels
	konungad”me skall f”rbliva i din hand.
024:022 Men lova mig nu med ed vid HERREN att du icke utrotar mina
	avkomlingar efter mig och icke utpl†nar mitt namn ur min faders
	hus.˝
024:023 D† svor David Saul denna ed.  D„refter drog Saul hem; men David
	och hans m„n drogo upp till borgen.
025:001 Och Samuel dog, och hela Israel f”rsamlade sig och h”ll
	d”dsklagan efter honom; och de begrovo honom d„r han bodde i
	Rama.

	Och David stod upp och drog ned till ”knen Paran.
025:002 I Maon fanns d† en man som hade sin boskapssk”tsel i Karmel, och
	den mannen var mycket rik; han „gde tre tusen f†r och ett tusen
	getter.  Och han h”ll just d† p† att klippa sina f†r i
	Karmel.
025:003 Mannen hette Nabal, och hans hustru hette Abigail.  Hustrun hade
	ett gott f”rst†nd och ett sk”nt utseende; men mannen var h†rd
	och ondskefull; och han var en avkomling av Kaleb.
025:004 N„r nu David i ”knen fick h”ra att Nabal klippte sina f†r,
025:005 s„nde han dit tio unga m„n; och David sade till m„nnen: ˝G†n upp
	till Karmel och begiven eder till Nabal och h„lsen honom fr†n
	mig.
025:006 Och I skolen s„ga till mina br”der d„r: ˝Frid vare med dig sj„lv
	frid vare med ditt hus, och frid vare med allt vad du har.
025:007 Jag har nu h”rt att du h†ller p† med f†rklippning.  Nu „r det s†
	att dina herdar hava vistats i v†rt grannskap, utan att vi hava
	gjort dem n†got f”rf†ng, och utan att n†got har kommit bort f”r
	dem under hela den tid de hava varit i Karmel.
025:008 Fr†ga dina tj„nare d„rom, s† skola de sj„lva s„ga dig det.  L†t
	nu v†ra m„n finna n†d f”r dina ”gon.  Vi hava ju kommit hit p†
	en glad dag.  Giv d„rf”r †t dina tj„nare och †t din son David vad
	du kan hava till hands.˝
025:009 N„r nu Davids m„n kommo dit, talade de p† Davids v„gnar till
	Nabal alldeles s†som det var dem befallt, och sedan v„ntade de
	stilla.
025:010 Men Nabal svarade Davids tj„nare och sade: ˝Vem „r David, vem „r
	Isais son?  I denna tid „r det m†nga tj„nare som rymma fr†n sina
	herrar.
025:011 Skulle jag taga min mat och min dryck och slaktdjuren, som jag
	har slaktat †t mina f†rklippare, och giva detta †t m„n om vilka
	jag icke ens vet varifr†n de „ro?˝
025:012 D† v„nde Davids m„n om och gingo sin v„g; och n„r de hade kommit
	tillbaka, ber„ttade de for honom allt, s†som det hade tillg†tt.
025:013 D† sade David till sina m„n: ˝Var och en omgjorde sig med sitt
	sv„rd.˝  Och var och en omgjordade sig med sitt sv„rd; j„mv„l
	David sj„lv omgjordade sig med sitt sv„rd.  Och vid pass fyra
	hundra man f”ljde med David ditupp, men tv† hundra stannade vid
	trossen.
025:014 Men en av tj„narna ber„ttade f”r Abigail, Nabals hustru, och
	sade: ˝David har skickat s„ndebud hit fr†n ”knen och l†tit h„lsa
	v†r herre, men han visade av dem.
025:015 Dessa m„n hava likv„l varit oss mycket nyttiga; vi hava aldrig
	lidit n†got f”rf†ng, och aldrig har n†got kommit bort f”r oss
	under hela den tid vi drogo omkring i deras n„rhet, medan vi
	voro d„rute p† marken.
025:016 De voro en mur f”r oss b†de dag och natt under hela den tid vi
	vistades i deras grannskap, medan vi vaktade hjorden.
025:017 S† bet„nk nu och se till, vad du b”r g”ra, ty n†got ont „r nog
	beslutet mot v†r herre och ”ver hela hans hus; och han „r ju en
	ond man, s† att ingen v†gar s„ga n†got †t honom.˝

025:018 D† gick Abigail strax och tog tv† hundra br”d, tv† vinl„glar,
	fem tillredda f†r, fem sea-m†tt rostade ax, ett hundra
	russinkakor och tv† hundra fikonkakor, och lastade detta p†
	†snor.
025:019 Och hon sade till sina tj„nare: ˝G†n framf”r mig, jag vill komma
	efter eder.˝  Men f”r sin man Nabal sade hon intet h„rom.
025:020 N„r hon nu red p† sin †sna och kom ned i en h†lv„g i berget,
	fick hon se David och hans m„n komma ned fr†n motsatta sidan, s†
	att hon m†ste m”ta dem.
025:021 Men David hade sagt: ˝F”rg„ves har jag skyddat allt vad den
	mannen hade i ”knen, s† att intet av allt vad han „gde har
	kommit bort; men har har vederg„llt mig med ont f”r gott.
025:022 S† sant Gud m† straffa Davids fiender nu och framgent, jag skall
	av allt som tillh”r honom icke l†ta n†gon av mank”n leva kvar
	till i morgon.˝
025:023 D† nu Abigail fick se David, steg hon strax ned fr†n †snan och
	f”ll ned inf”r David p† sitt ansikte och bugade sig mot jorden.
025:024 Hon f”ll till hans f”tter och sade: ˝P† mig vilar denna
	missg„rning, herre.  Men l†t din tj„narinna f† tala inf”r dig,
	och h”r p† din tj„narinnas ord.
025:025 Icke m† min herre f„sta n†got avseende vid Nabal, den onde
	mannen, ty vad hans namn betyder, det „r han; Nabal heter han,
	och d†rskap bor i honom.  Men jag, din tj„narinna, har icke
	sett de m„n som du, min herre, s„nde.
025:026 Och nu, min herre, s† sant HERREN lever, och s† sant du sj„lv
	lever, du som av HERREN har avh†llits fr†n att †draga dig
	blodskuld och skaffa dig r„tt med egen hand: m† det nu g† dina
	fiender och dem som s”ka bereda min herre of„rd s†som det m† g†
	Nabal.
025:027 Och l†t nu dessa h„lsningssk„nker, som din tr„linna har medf”rt
	till min herre, givas †t de m„n som f”lja min herre.
025:028 F”rl†t din tj„narinna vad hon har brutit.  Ty HERREN skall
	f”rvisso †t min herre uppbygga ett hus som bliver best†ndande,
	eftersom min herre f”r HERRENS krig; och du skall icke bliva
	skyldig till n†got ont, s† l„nge du lever.
025:029 Och om n†gon st†r upp f”r att f”rf”lja dig och s”ka d”da dig, s†
	m† min herres liv vara inknutet i de levandes pung hos HERREN,
	din Gud; men dina fienders liv m† han l„gga i sin slunga och
	slunga det bort.
025:030 N„r nu HERREN g”r med min herre allt det goda varom han har
	talat till dig, och f”rordnar dig till furste ”ver Israel,
025:031 skall allts† detta icke bliva dig en st”testen eller vara till
	hj„rte†ngest f”r min herre, att du har utgjutit blod utan sak,
	och att min herre sj„lv har skaffat sig r„tt.  Men n„r HERREN g”r
	min herre gott, s† t„nk p† din tj„narinna.˝
025:032 D† sade David till Abigal: ˝V„lsignad vare HERREN, Israels Gud
	som i dag har s„nt dig mig till m”tes!
025:033 Och v„lsignat vare ditt f”rst†nd, och v„lsignad vare du sj„lv,
	som i dag har hindrat mig fr†n att †draga mig blodskuld och
	skaffa mig r„tt med egen hand!
025:034 Men s† sant HERREN, Israels Gud, lever, han som har avh†llit mig
	fr†n att g”ra dig n†got ont: om du icke strax hade kommit mig
	till m”tes, s† skulle i morgon, n„r det hade blivit dager, ingen
	av mank”n hava funnits kvar av Nabals hus.˝
025:035 D„refter tog David emot av henne vad hon hade medf”rt †t honom;
	och han sade till henne: ˝Far i frid hem igen.  Se, jag har
	lyssnat till dina ord och gjort dig till viljes.˝

025:036 N„r sedan Abigail kom hem till Nabal, h”ll denne just i sitt hus
	ett g„stabud, som var s†som en konungs g„stabud; och Nabals
	hj„rta var glatt i honom, och han var mycket drucken.  D„rf”r
	omtalade hon alls intet f”r honom f”rr„n om morgonen, n„r det
	blev dager.
025:037 Men om morgonen, n„r ruset hade g†tt av Nabal, omtalade hans
	hustru f”r honom vad som hade h„nt.  D† blev hans hj„rta s†som
	d”tt i hans br”st, och han blev s†som en sten.
025:038 Och vid pass tio dagar d„refter slog HERREN Nabal, s† att han
	dog.

025:039 N„r David h”rde att Nabal var d”d, sade han: ˝Lovad vare HERREN,
	som p† Nabal har h„mnats den sm„lek han tillfogade mig, och som
	har bevarat sin tj„nare fr†n att g”ra vad ont var, under det att
	HERREN l„t Nabals ondska komma tillbaka ”ver hans eget huvud!˝
	Och David s„nde †stad och l„t s„ga Abigail att han ”nskade f†
	henne till sin hustru.
025:040 N„r s† Davids tj„nare kommo till Abigail i Karmel, talade de
	till henne och sade: ˝David har s„nt oss till dig f”r att f† dig
	till hustru †t sig.˝
025:041 D† stod hon upp och f”ll ned till jorden p† sitt ansikte och
	sade: ˝M† din tj„narinna bliva en tr„linna, som tv†r min herres
	tj„nares f”tter.˝
025:042 D„refter stod Abigail upp med hast och satte sig p† sin †sna,
	likaledes de fem t„rnor som utgjorde hennes f”lje.  Och hon
	f”ljde med dem som David hade s„nt till henne och blev hans
	hustru.
025:043 David hade ock tagit till hustru Ahinoam fr†n Jisreel, s† att
	dessa b†da blevo hans hustrur.
025:044 Men Saul hade givit sin dotter Mikal, Davids hustru, †t Palti,
	Lais' son, fr†n Gallim.

026:001 Och sifiterna kommo till Saul i Gibea och sade: ˝David h†ller
	sig nu g”md p† Hakilah”jden, gent emot ”demarken.˝
026:002 D† br”t Saul upp och drog ned till ”knen Sif med tre tusen m„n
	utvalda ur Israel, f”r att s”ka efter David i ”knen Sif.
026:003 Och Saul l„grade sig p† Hakilah”jden, som ligger gent emot
	”demarken, vid v„gen.  Men David uppeh”ll sig d† i ”knen.  Och n„r
	David f”rnam att Saul hade kommit efter honom in i ”knen,
026:004 s„nde han ut spejare och fick s† full visshet om att Saul hade
	kommit.
026:005 D† br”t David upp och begav sig till det st„lle d„r Saul hade
	l„grat sig; och David s†g platsen d„r Saul l†g med sin
	h„rh”vitsman Abner, Ners son.  Saul l†g n„mligen i vagnborgen,
	och folket var l„grat runt
026:006 Och David tog till orda och sade I till hetiten Ahimelek och
	till Abisai, Serujas son, Joabs broder: ˝Vem vill g† med mig ned
	till Saul i l„gret?˝  D† svarade Abisai: ˝Jag vill g† med dig
	ditned.˝
026:007 S† kommo d† David och Abisai om natten till folket d„r, och s†go
	Saul ligga och sova i vagnborgen, med spjutet nedst”tt i jorden
	invid huvudg„rden; och Abner och folket l†go runt omkring honom.
026:008 D† sade Abisai till David: ˝Gud har i dag ”verl„mnat din fiende
	i din hand; s† l†t mig nu f† spetsa honom fast i jorden med
	spjutet; det skall ske genom en enda st”t, jag skall icke beh”va
	giva honom mer „n den.˝
026:009 Men David svarade Abisai: ˝Du f†r icke f”rg”ra honom; ty vem har
	utr„ckt sin hand mot HERRENS smorde och f”rblivit ostraffad?˝
026:010 Och David sade ytterligare: ˝S† sant HERREN lever, HERREN m†
	sj„lv sl† honom, eller ock m† hans d”dsdag komma i vanlig
	ordning, eller m† han draga ut i strid och s† f† sin bane;
026:011 men HERREN l†te det vara fj„rran ifr†n mig att jag skulle
	utr„cka min hand mot HERRENS smorde.  Tag nu likv„l spjutet som
	st†r vid hans huvudg„rd och vattenkruset; och l†t oss sedan g†
	v†r v„g.
026:012 Och David tog spjutet och vattenkruset fr†n Sauls huvudg„rd, och
	sedan gingo de sin v„g.  Men ingen s†g eller m„rkte det eller ens
	vaknade, utan allasammans sovo; ty HERREN hade l†tit en tung
	s”mn falla ”ver dem.

026:013 Sedan, n„r David hade kommit ”ver p† andra sidan, st„llde han
	sig p† toppen av berget, l†ngt ifr†n s† att avst†ndet var stort
	mellan dem.
026:014 Och David ropade till folket och till Abner, Ners son, och sade:
	˝Vill du icke svara, Abner?˝  Abner svarade och sade: ˝Vem „r du
	som s† ropar till konungen?˝
026:015 David sade till Abner: ˝Du „r ju en man som icke har sin like i
	Israel.  Varf”r har du d† icke vakat ”ver din herre, konungen?  En
	av folket har ju kommit in f”r att f”rg”ra konungen, din herre.
026:016 Vad du har gjort „r icke v„l gjort.  S† sant HERREN lever, I
	haden f”rtj„nat att d”, d„rf”r att I icke haven vakat ”ver eder
	herre, HERRENS smorde.  Se nu efter: var „ro konungens spjut och
	vattenkruset som stodo vid hans huvudg„rd?˝
026:017 D† k„nde Saul igen Davids r”st och sade: ˝Det „r ju din r”st,
	min son David.˝  David svarade: ˝Ja, min herre konung.˝
026:018 Och han sade ytterligare: ˝Varf”r jagar min herre s† efter sin
	tj„nare?  Vad har jag d† gjort, och vad f”r ont „r i min hand?
026:019 M† nu min herre konungen h”ra sin tj„nares ord: Om det „r HERREN
	som har uppeggat dig emot mig, s† l†t honom f† k„nna lukten av
	en offerg†va; men om det „r m„nniskor, s† vare de f”rbannade
	inf”r HERREN, d„rf”r att de nu hava drivit mig bort, s† att jag
	icke f†r uppeh†lla mig i HERRENS arvedel.  De s„ga ju: 'G† bort
	och tj„na andra gudar.'
026:020 Och m† nu icke mitt blod falla p† jorden fj„rran ifr†n HERRENS
	ansikte, d† Israels konung har dragit ut f”r att s”ka efter en
	enda liten loppa, s†som man jagar rapph”ns p† bergen.˝
026:021 D† sade Saul: ˝Jag har syndat.  Kom tillbaka, min son David; ty
	jag vill icke mer g”ra dig n†got ont, eftersom mitt liv i dag
	har varit dyrt aktat i dina ”gon.  Se, ja har handlat i mycket
	stor d†rskap och f”rvillelse.˝
026:022 David svarade och sade: ˝Se h„r „r spjutet, o konung; l†t nu en
	av dina m„n komma hit”ver och h„mta det.
026:023 Och HERREN skall vederg„lla var och en f”r hans r„ttf„rdighet
	och trofasthet.  HERREN gav dig ju dag i min hand, men jag ville
	icke utr„cka min hand mot HERRENS smorde.
026:024 Och likasom ditt liv i dag har varit h”gt aktat i mina ”gon, s†
	s† ock mitt liv vara h”gt aktat i HERRENS ”gon, s† att han
	r„ddar mig ur all n”d.˝
026:025 Saul sade till David: ˝V„lsignad vare du, min son David!  Vad du
	f”retager dig, det skall du ock f”rm† utf”ra.˝  D„refter gick
	David sin v„g, och Saul v„nde tillbaka hem igen.
027:001 Men David sade till sig sj„lv: ˝En dag skall jag nu i alla fall
	omkomma genom Sauls hand.  Ingen annan r„ddning finnes f”r mig „n
	att fly undan till filist‚ernas land; d† m†ste Saul avst† ifr†n
	att vidare s”ka efter mig ”ver hela Israels omr†de, och s†
	undkommer jag hans hand.˝
027:002 Och David br”t upp och drog med sina sex hundra man ”ver till
	Akis, Maoks son, konungen i Gat.
027:003 Och David stannade hos Akis i Gat med sina m„n, var och en med
	sitt husfolk, David med sina b†da hustrur, Ahinoam fr†n Jisreel
	och Abigail, karmeliten Nabals hustru.
027:004 Och n„r det blev ber„ttat f”r Saul att David hade flytt till
	Gat, s”kte han icke vidare efter honom.
027:005 Men David sade till Akis: ˝Om jag har funnit n†d f”r dina ”gon,
	s† l†t mig f† min bostad i n†gon av landsortsst„derna, s† att
	jag f†r vistas d„r.  Varf”r skulle din tj„nare bo i huvudstaden
	hos dig?˝
027:006 D† gav Akis honom samma dag Siklag.  D„rf”r h”r Siklag „nnu i dag
	under Juda konungar.
027:007 Den tid David bodde i filist‚ernas land var sammanr„knat ett †r
	och fyra m†nader.

027:008 Men David drog upp med sina m„n, och de f”retogo plundringst†g i
	gesur‚ernas, girsiternas och amalekiternas land.  Ty dessa
	stammar bodde sedan gammalt d„r i landet, fram emot Sur och „nda
	intill Egyptens land.
027:009 Och s† ofta David h„rjade i landet, l„t han varken m„n eller
	kvinnor bliva vid liv; men f†r och f„kreatur och †snor och
	kameler och kl„der tog han med sig och v„nde s† tillbaka och kom
	till Akis.
027:010 N„r d† Akis sade: ˝Haven I v„l i dag f”retagit n†got
	plundringst†g?˝, svarade David: ˝Ja, i den del av Sydlandet, som
	tillh”r Juda˝, eller: ˝I den del av Sydlandet, som tillh”r
	jerameeliterna˝, eller: ˝I den del av Sydlandet, som tillh”r
	kain‚erna.˝
027:011 Men att David l„t varken m„n eller kvinnor bliva vid liv och
	komma till Gat, det skedde d„rf”r att han t„nkte: ˝De kunde
	eljest f”rr†da oss och s„ga: 'S† och s† har David gjort, s† har
	han betett sig under hela den tid han har bott i filist‚ernas
	land.'˝
027:012 D„rf”r trodde Akis David och t„nkte: ˝Han har nu gjort sig
	f”rhatlig f”r sitt folk Israel och kommer att bliva min tj„nare
	f”r alltid.
028:001 Vid den tiden f”rsamlade filist‚erna sina krigsh„rar f”r att
	strida mot Israel.  Och Akis sade till David: ˝Du m† veta att du
	med dina m„n nu m†ste draga ut med mig i h„rnad.˝
028:002 David svarade Akis: ˝V„lan, d† skall du ock f† m„rka vad din
	tj„nare kan utr„tta.˝  Akis sade till David ˝V„lan, jag s„tter
	dig allts† till v„ktare ”ver mitt huvud f”r best„ndigt.˝

028:003 Samuel var nu d”d, och hela Israel hade h†llit d”dsklagan efter
	honom; och de hade begravit honom i hans stad, i Rama.  Och Saul
	hade utdrivit andebesv„rjare och sp†m„n ur landet.

028:004 S† f”rsamlade sig nu filist‚erna och kommo och l„grade sig vid
	Sunem.  D† f”rsamlade ock Saul hela Israel, och de l„grade sig
	vid Gilboa.
028:005 Men n„r Saul s†g filist‚ernas l„ger, fruktade han och
	f”rskr„cktes h”geligen i sitt hj„rta.
028:006 Och Saul fr†gade HERREN, men HERREN svarade honom icke, varken
	genom dr”mmar eller genom urim eller genom profeter.
028:007 D† sade Saul till sina tj„nare: ˝S”ken upp †t mig n†gon
	andebesv„rjerska, s† vill jag g† till henne och fr†ga henne.˝
	Hans tj„nare svarade honom: ˝I En-Dor finnes en
	andebesv„rjerska.˝

028:008 D† gjorde Saul sig oigenk„nnlig och tog p† sig andra kl„der och
	gick †stad med tv† m„n; och de kommo till kvinnan om natten.  Och
	han sade: ˝Sp† †t mig genom anden, och mana upp †t mig den jag
	s„ger dig.˝
028:009 Men kvinnan svarade honom: ˝Du vet ju sj„lv vad Saul har gjort,
	huru han har utrotat andebesv„rjare och sp†m„n ur landet.  Varf”r
	l„gger du d† ut en snara f”r mitt liv och vill d”da mig?˝
028:010 D† svor Saul henne en ed vid HERREN och sade: ˝S† sant HERREN
	lever, i denna sak skall intet tillr„knas dig s†som
	missg„rning.˝
028:011 Kvinnan fr†gade: ˝Vem skall jag d† mana upp †t dig?˝  Han
	svarade: ˝Mana upp Samuel †t mig.˝
028:012 Men n„r kvinnan fick se Samuel, gav hon till ett h”gt rop.  Och
	kvinnan sade till Saul: ˝Varf”r har du bedragit mig?  Du „r ju
	Saul.˝
028:013 Konungen sade till henne: ˝Frukta icke.  Vad „r det d† du ser?˝
	Kvinnan svarade Saul: ˝Jag ser ett gudav„sen komma upp ur
	jorden.˝
028:014 Han fr†gade henne: ˝Huru ser han ut?˝  Hon svarade: ˝Det „r en
	gammal man som kommer upp, h”ljd i en k†pa.˝  D† f”rstod Saul att
	det var Samuel, och b”jde sig ned med ansiktet mot jorden och
	bugade sig.
028:015 Och Samuel sade till Saul: ˝Varf”r har du st”rt min ro och manat
	mig upp?˝  Saul svarade: ˝Jag „r i stor n”d: filist‚erna hava
	begynt krig mot mig, och Gud har vikit ifr†n mig och svarar mig
	icke mer, varken genom profeter eller genom dr”mmar.  D„rf”r har
	jag kallat dig upp, p† det att du m† l†ta mig veta vad jag skall
	g”ra.˝
028:016 Men Samuel svarade: ˝Varf”r fr†gar du mig, d† nu HERREN har
	vikit ifr†n dig och blivit din fiende?
028:017 HERREN har efter sitt behag gjort vad han hade sagt genom mig:
	HERREN har ryckt riket ur din hand och givit det †t en annan, †t
	David.
028:018 Eftersom du icke h”rde HERRENS r”st och icke l„t Amalek k„nna
	hans vredes gl”d, d„rf”r har HERREN nu gjort dig detta.
028:019 HERREN skall giva b†de dig och Israel i filist‚ernas hand, och i
	morgon skall du med dina s”ner vara hos mig; ja, ocks† Israels
	l„ger skall HERREN giva i filist‚ernas hand.˝
028:020 D† f”ll Saul strax rakl†ng till jorden; s† f”rf„rad blev han
	”ver Samuels ord.  Ocks† voro hans krafter utt”mda, ty p† ett
	helt dygn hade han ingenting „tit.
028:021 Men kvinnan gick fram till Saul, och n„r hon s†g huru h”geligen
	f”rskr„ckt han var, sade hon till honom: ˝Se, din tj„narinna
	lyssnade till din beg„ran; Jag tog min sj„l i min hand och
	h”rsammade den ”nskan du uttalade till mig.
028:022 S† lyssna nu ocks† du till dina tj„narinnas ord och l†t mig
	s„tta fram litet mat f”r dig, och „t, s† att du h„mtar krafter,
	innan du g†r dina f„rde.˝
028:023 Men han v„grade och sade: ˝Jag vill icke „ta.˝  D† b†do honom
	hans tj„nare j„mte kvinnan s† entr„get, att han lyssnade till
	deras ord; han stod upp fr†n jorden och satte sig p† vilob„dden.
028:024 Och kvinnan hade en g”dd kalv i huset; den slaktade hon nu i
	hast.  D„rp† tog hon mj”l och kn†dade det och bakade d„rav
	osyrat br”d.
028:025 Sedan satte hon fram det f”r Saul: och hans tj„nare, och de
	†to.  D„refter stodo de upp och gingo samma natt sina f„rde.

029:001 Filist‚erna f”rsamlade nu alla sina h„rar i Afek, medan
	israeliterna voro l„grade vid k„llan i Jisreel.
029:002 D† nu filist‚ernas h”vdingar t†gade fram med avdelningar p†
	hundra och tusen, och David och hans m„n d„rvid t†gade sist
	fram, tillika med Akis,
029:003 sade filist‚ernas furstar: ˝Vad hava dessa hebr‚er h„r att
	g”ra?˝  Men Akis svarade filist‚ernas furstar: ˝Denne David „r ju
	Sauls, Israels konungs, tj„nare, som nu har varit hos mig ”ver
	†r och dag, och jag har icke funnit n†got ont hos honom, fr†n
	den dag han gick ”ver till mig „nda till denna dag.
029:004 D† blevo filist‚ernas furstar f”rt”rnade p† honom; och
	filist‚ernas furstar sade till honom: ˝L†t mannen v„nda om och
	g† tillbaka till den ort du har anvisat honom; han f†r icke
	draga med med oss till strid, f”r att han icke under striden m†
	bliva v†r motst†ndare.  Ty varigenom skulle han v„l b„ttre kunna
	g”ra sig behaglig f”r sin herre „n genom dessa m„ns huvuden?
029:005 Han „r ju den David till vilkens „ra man sjunger s† under
	dansen:
	  'Saul har slagit sina tusen,
	  men David sina tio tusen.'˝

029:006 D† kallade Akis David till sig och sade till honom: ˝S† sant
	HERREN lever, du „r en redlig man, och att du g†r ut och in h„r
	hos mig i l„gret „r mig v„lbehagligt, ty jag har icke funnit
	n†got ont hos dig, fr†n den dag du kom till mig „nda till denna
	dag; men f”r h”vdingarna „r du icke v„lbehaglig.
029:007 S† v„nd nu tillbaka och g† i frid, f”r att du icke m† g”ra n†got
	som misshagar filist‚ernas h”vdingar.˝
029:008 David sade till Akis: ˝Vad har jag d† gjort, och vad har du
	funnit hos din tj„nare, fr†n den dag jag kom i din tj„nst „nda
	till denna dag, eftersom jag icke f†r g† †stad och strida mot
	min herre konungens fiender?˝
029:009 Akis svarade och sade till David: ˝Jag vet b„st att du „r mig
	v„lbehaglig s†som en Guds „ngel; men filist‚ernas furstar s„ga:
	'Han f†r icke draga upp med oss i striden.'
029:010 S† st† nu upp bittida i morgon, j„mte din herres tj„nare som
	hava kommit hit med dig; och n„r morgon haven st†tt bittida upp,
	m†n I draga edra f„rde, s† snart det har blivit dager.˝
029:011 D† stod David bittida upp med sina m„n f”r att om morgonen drag
	tillbaka till filist‚ernas land.  Men filist‚erna drogo upp till
	Jisreel.
030:001 N„r David med sina m„n p† tredje dagen kom till Siklag, hade
	amalekiterna infallit i Sydlandet och i Siklag; och de hade
	intagit Siklag och br„nt upp det i eld.
030:002 Och kvinnorna som voro d„rinne, b†de sm† och stora, hade de f”rt
	bort s†som f†ngar, utan att d”da n†gon; de hade allenast f”rt
	bort dem och g†tt sin v„g.
030:003 N„r nu David med sina m„n kom till staden och fick se att den
	var uppbr„nd i eld, och att deras hustrur j„mte deras s”ner och
	d”ttrar voro bortf”rda s†som f†ngar,
030:004 brast han ut i gr†t, s† ock hans folk; och de gr„to, till dess
	att de icke f”rm†dde gr†ta mer.
030:005 Davids b†da hustrur, Ahinoam fr†n Jisreel och Abigail,
	karmeliten Nabals hustru, voro ocks† f†ngna.
030:006 Och David kom i stor n”d, ty folket t„nkte stena honom; s†
	f”rbittrat var allt folket, var och en f”r sina s”ners och
	d”ttrars skull.  Men David h„mtade styrka hos HERREN, sin Gud.
030:007 Och David sade till pr„sten Ebjatar, Ahimeleks son: ˝B„r hit
	till mig efoden.˝  D† bar Ebjatar fram efoden till David.
030:008 David fr†gade nu HERREN: ˝Skall jag s„tta efter denna
	r”varskara?  Kan jag d† hinna upp den?˝  Han svarade honom: ˝S„tt
	efter dem; ty du skall f”rvisso hinna upp dem och skaffa
	r„ddning.˝

030:009 D† begav sig David †stad med sina sex hundra man, och de kommo
	till b„cken Besor; d„r stannade de som n”dgades bliva efter.
030:010 Men David fortsatte f”rf”ljelsen med fyra hundra man; ty de som
	sade blivit f”r tr”tta, och som d„rf”r stannade, utan att g†
	”ver b„cken Besor, utgjorde tv† hundra man.

030:011 Sedan tr„ffade de p† f„ltet en egyptisk man; honom togo de med
	sig till David.  Och n„r de hade givit honom br”d att „ta och
	vatten att dricka
030:012 och n„r de ytterligare hade givit honom ett stycke fikonkaka och
	tv† russinkakor att „ta, kom livskraften tillbaka i honom
	igen.  P† tre dygn hade han n„mligen varken „tit eller druckit.
030:013 Och David fr†gade honom: ˝Vem tillh”r du, och varifr†n „r du?˝
	Han svarade: ˝Jag „r en egyptisk yngling, tj„nare †t en
	amalekitisk man; men min herre ”vergav mig f”r tre dagar sedan,
	d„rf”r att jag blev sjuk.
030:014 Vi hade n„mligen infallit i den del av Sydlandet, som tillh”r
	keret‚erna, och i det omr†de som tillh”r Juda, och i den del av
	Sydlandet, som tillh”r Kaleb, och vi hade br„nt upp Siklag i
	eld.˝
030:015 David sade till honom: ˝Vill du f”ra mig ned till den
	r”varskaran?˝  Han svarade: ˝Lova mig med ed vid Gud att du icke
	d”dar mig eller utl„mnar mig †t min herre, s† vill jag f”ra dig
	ned till den r”varskaran.˝
030:016 S† f”rde han honom ditned, och de l†go d† kringspridda ”verallt
	p† marken och †to och drucko och f”rlustade sig med allt det
	stora byte som de hade tagit ur filist‚ernas land och ur Juda
	land.
030:017 Och „nda fr†n skymningen intill n„sta dags afton h”ll David p†
	med att nedg”ra dem; och ingen enda av dem kom undan, utom fyra
	hundra tj„nare som satte sig upp p† kamelerna och flydde.
030:018 Och David r„ddade allt vad amalekiterna hade tagit; sina b†da
	hustrur r„ddade David ocks†.
030:019 Ingen saknades, varken liten eller stor, ingens son och ingens
	dotter, ej heller n†got av bytet eller n†got av det som de hade
	tagit med sig; David f”rde alltsammans tillbaka.
030:020 David tog ock alla f†r och f„kreatur, och man drev dessa framf”r
	den ”vriga boskapen och ropade: ˝Detta „r Davids byte.˝

030:021 Och n„r David kom tillbaka till de tv† hundra man som hade varit
	f”r tr”tta att f”lja honom, och som d„rf”r hade f†tt stanna kvar
	vid b„cken Besor, gingo dessa †stad f”r att m”ta David och det
	folk som han hade med sig; d† gick David fram till folket och
	h„lsade dem.
030:022 Men allahanda onda och illasinnade m„n, bland dem som hade f”ljt
	med David, togo till orda och sade: ˝Eftersom dessa icke f”ljde
	med oss, skola vi icke giva dem n†got av bytet som vi hava
	r„ddat; var och en av dem m† allenast taga sin hustru och sina
	barn med sig och g† hem.˝
030:023 Men David svarade: ˝S† skolen I icke g”ra, mina br”der, med det
	som HERREN har givit oss, d† han bevarade oss och gav i v†r hand
	denna r”varskara, som kom ”ver oss.
030:024 Och vem skulle f”r ”vrigt h„rutinnan vilja lyssna till eder?
	Nej, s†dan deras lott „r, som draga med i striden, s†dan skall
	deras lott vara, som stanna vid trossen; de skola dela j„mnt med
	varandra.˝
030:025 Och d„rvid blev det, fr†n den dagen och allt framgent; ty han
	gjorde detta till lag och r„tt i Israel, s†som det „r „nnu i
	dag.
030:026 N„r sedan David kom till Siklag, s„nde han en del av bytet till
	de „ldste i Juda, sina v„nner, i det han l„t s„ga: ˝Detta „r en
	sk„nk till eder av bytet fr†n HERRENS fiender.˝
030:027 Han s„nde till de „ldste i Betel, de „ldste i Ramot i Sydlandet
	och de „ldste i Jattir;
030:028 till de „ldste i Aroer, de „ldste i Sifamot och de „ldste i
	Estemoa;
030:029 till de „ldste i Rakal, de „ldste i jerameeliternas st„der och
	de „ldste i kain‚ernas st„der;
030:030 till de „ldste i Horma, de „ldste i Bor-Asan och de „ldste i
	Atak;
030:031 till de „ldste i Hebron och till alla de orter d„r David hade
	vandrat omkring med sina m„n.
031:001 Och filist‚erna stridde mot Israel; och Israels m„n flydde f”r
	filist‚erna och f”llo slagna p† berget Gilboa.
031:002 Och filist‚erna ansatte ivrigt Saul och hans s”ner.  Och
	filist‚erna d”dade Jonatan, Abinadab och Malki-Sua, Sauls s”ner.
031:003 N„r d† Saul sj„lv blev h„ftigt anfallen och b†gskyttarna kommo
	”ver honom, greps han av stor f”rskr„ckelse f”r skyttarna.
031:004 Och Saul sade till sin vapendragare: ˝Drag ut ditt sv„rd och
	genomborra mig d„rmed, s† att icke dessa oomskurna komma och
	genomborra mig och hantera mig sk„ndligt.˝  Men hans vapendragare
	ville det icke, ty han fruktade storligen.  D† tog Saul sj„lv
	sv„rdet och st”rtade sig d„rp†.
031:005 Men n„r vapendragaren s†g att Saul var d”d, st”rtade han sig ock
	p† sitt sv„rd och f”ljde honom i d”den.

031:006 S† dogo d† med varandra p† den dagen Saul och hans tre s”ner och
	hans vapendragare, och d„rj„mte alla hans m„n.
031:007 Och n„r israeliterna p† andra sidan dalen och p† andra sidan
	Jordan f”rnummo att Israels m„n hade flytt, och att Saul och
	hans s”ner voro d”da, ”verg†vo de st„derna och flydde; sedan
	kommo filist‚erna och bosatte sig i dem.

031:008 Dagen d„refter kommo filist‚erna f”r att plundra de slagna och
	funno d† Saul och hans tre s”ner, d„r de l†go fallna p† berget
	Gilboa.
031:009 D† h”ggo de av hans huvud och drogo av honom hans vapen och
	s„nde dem omkring i filist‚ernas land och l„to f”rkunna det
	glada budskapet i sitt avgudahus och bland folket.
031:010 Och de lade hans vapen i Astartetemplet, men hans kropp h„ngde
	de upp p† Bet-Sans mur.

031:011 Men n„r inv†narna i Jabes i Gilead h”rde vad filist‚erna hade
	gjort med Saul,
031:012 stodo de upp, alla stridbara m„n, och gingo hela natten och togo
	Sauls och hans s”ners kroppar ned fr†n Bet-Sans mur, och beg†vo
	sig d„refter till Jabes och f”rbr„nde dem d„r.
031:013 Sedan togo de deras ben och begrovo dem under tamarisken i Jabes
	och fastade s† i sju dagar.



Book 10 Andra Samuelsboken (2 Sam.)


001:001 Efter Sauls d”d, n„r David hade kommit tillbaka fr†n segern ”ver
	Amalek, och n„r David sedan i tv† dagar hade uppeh†llit sig i
	Siklag,
001:002 d† h„nde sig p† tredje dagen att en man kom fr†n Sauls l„ger,
	med s”nderrivna kl„der och med jord p† sitt huvud.  Och n„r han
	kom in till David, f”ll han ned till jorden och bugade
	sig.
001:003 David fr†gade honom: ˝Varifr†n kommer du?˝  Han svarade honom:
	˝Jag kommer s†som flykting ifr†n Israels l„ger.˝
001:004 D† sade David till honom: ˝Huru har det g†tt?  S„g mig det.˝  Han
	svarade: ˝Folket har flytt ur striden, m†nga av folket hava
	ocks† fallit och d”tt; Saul och hans son Jonatan „ro ock d”da.˝
001:005 David fr†gade den unge mannen som ber„ttade detta f”r honom:
	˝Huru vet du att Saul och hans son Jonatan „ro d”da?˝
001:006 Den unge mannen som hade framf”rt underr„ttelsen till honom
	svarade: ˝Jag kom av en h„ndelse upp p† berget Gilboa, och d„r
	fick jag se Saul st”dja sig mot sitt spjut, under det att vagnar
	och ryttare ansatte honom.
001:007 N„r han d† v„nde sig om och fick se mig, ropade han p† mig, och
	jag svarade: 'H„r „r jag.'
001:008 D† fr†gade han mig vem jag var, och jag svarade honom att jag
	var en amalekit.
001:009 Sedan sade han till mig: 'Tr„d fram hit till mig och giv mig
	d”dsst”ten, ty jag „r gripen av d”dens vanmakt, om ock livet
	„nnu alltj„mt „r kvar i mig.'
001:010 D† tr„dde jag fram till honom och d”dade honom, ty jag visste ju
	att han icke skulle kunna ”verleva sitt fall.  Och jag tog
	diademet som satt p† hans huvud, och ett armband som satt p†
	hans arm, och jag bar nu detta hit till min herre.˝
001:011 D† fattade David i sina kl„der och rev s”nder dem; s† gjorde ock
	alla de m„n som voro d„r med honom.
001:012 Och de h”llo d”dsklagan och gr„to och fastade „nda till aftonen
	f”r Sauls och hans son Jonatans skull, och f”r HERRENS folks och
	f”r Israels hus' skull, d„rf”r att de hade fallit f”r sv„rd.
001:013 Och David fr†gade den unge mannen som hade framf”rt
	underr„ttelsen till honom: ˝Varifr†n „r du?˝  Han svarade: ˝Jag
	„r son till en amalekit som lever h„r s†som fr„mling.˝
001:014 David sade till honom: ˝K„nde du d† ingen fruktan f”r att
	utr„cka din hand till att f”rg”ra HERRENS smorde?˝
001:015 Och David kallade p† en av sina m„n och sade: ˝Kom hit och st”t
	ned honom.˝  Och han slog honom till d”ds.
001:016 Och David sade till honom: ˝Ditt blod komme ”ver ditt huvud, ty
	din egen mun har vittnat mot dig, i det att du sade: 'Jag har
	d”dat HERRENS smorde.'˝

001:017 Och David sj”ng f”ljande klagos†ng ”ver Saul och hans son
	Jonatan,
001:018 och han befallde att man skulle l„ra Juda barn ˝B†gs†ngen˝; den
	„r upptecknad i ˝Den redliges bok˝:

001:019   ˝Din h„rlighet, Israel,
	      ligger slagen p† dina h”jder.
	  Huru hava icke hj„ltarna fallit!

001:020   F”rkunnen det icke i Gat,
	  beb†den det ej p† Askelons gator,
	  f”r att filist‚ernas d”ttrar icke m† gl„dja sig,
	  de oomskurnas d”ttrar ej fr”jda sig.

001:021   I Gilboa berg,
	      p† eder m† ej falla
	      dagg eller regn,
	  ej ses offerg„rdssk”rdar.
	  Ty hj„ltarnas sk”ld
	      blev d„r till sm„lek,
	  Sauls sk”ld,
	      ej sedan smord med olja.

001:022   Fr†n slagnas blod,
	      fr†n hj„ltars hull
	  vek Jonatans b†ge
	      icke tillbaka,
	  v„nde Sauls sv„rd
	      ej om„ttat †ter.

001:023   Saul och Jonatan,
	      s† k„ra och ljuvliga
	      f”r varandra i livet,
	  de blevo ej heller
	      skilda i d”den,
	  de tv†, som voro snabbare „n ”rnar,
	      starka mer „n lejon.

001:024   Israels d”ttrar,
	      gr†ten ”ver Saul,
	  ”ver honom som kl„dde eder
	      i scharlakan och praktskrud
	  och prydde edra kl„der
	      med gyllene smycken.

001:025   Huru hava icke hj„ltarna
	      fallit i striden!
	  Jonatan ligger slagen
	      p† dina h”jder.

001:026   Jag s”rjer ”ver dig,
	      du min broder Jonatan;
	      mycket ljuvlig var du mig.
	  Dyrbar var mig din k„rlek,
	      mer „n kvinnok„rlek.

001:027   Huru hava icke hj„ltarna fallit,
	  de b†da stridssv„rden f”rg†tts!˝
002:001 D„refter fr†gade David HERREN: ˝Skall jag draga upp till n†gon
	av Juda st„der?˝  HERREN svarade honom: ˝Drag upp.˝  D† fr†gade
	David: ˝Vart skall jag draga upp?˝, Han svarade: ˝Till Hebron.˝
002:002 S† drog d† David ditupp j„mte sina b†da hustrur, Ahinoam fr†n
	Jisreel och Abigail, karmeliten Nabals hustru.
002:003 David l„t ock sina m„n draga ditupp, var och en med sitt
	husfolk; och de bosatte sig i Hebrons st„der.
002:004 Dit kommo nu Juda m„n och smorde David till konung ”ver Juda
	hus.

	N„r man ber„ttade f”r David att det var m„nnen i Jabes i Gilead
	som hade begravit Saul,
002:005 skickade David s„ndebud till m„nnen i Jabes i Gilead och l„t
	s„ga till dem: ˝Varen v„lsignade av HERREN, d„rf”r att I haven
	bevisat eder herre Saul den barmh„rtighetstj„nsten att begrava
	honom!
002:006 S† m† nu ock HERREN bevisa barmh„rtighet och trofasthet mot
	eder.  Sj„lv vill jag ocks† g”ra eder gott, d„rf”r att I haven
	gjort detta.
002:007 Varen allts† nu vid gott mod och of”rskr„ckta, fast„n eder herre
	Saul „r d”d; det „r nu jag som av Juda hus har blivit smord till
	konung ”ver dem.˝

002:008 Men Abner, Ners son, Sauls h„rh”vitsman, tog Sauls son Is-Boset
	och f”rde honom ”ver till Mahanaim
002:009 och gjorde honom till konung i Gilead och asur‚ernas land och
	Jisreel, s† ock ”ver Efraim, Benjamin och hela det ”vriga
	Israel.
002:010 Sauls son Is-Boset var fyrtio †r gammal, n„r han blev konung
	”ver Israel, och han regerade i tv† †r.  Allenast Juda hus h”ll
	sig till David.
002:011 Den tid David var konung i Hebron ”ver Juda hus utgjorde
	sammanr„knat sju †r och sex m†nader.

002:012 Och Abner, Ners son, drog ut med Sauls son Is-Bosets folk ifr†n
	Mahanaim till Gibeon.
002:013 Joab, Serujas son, och Davids folk drogo ocks† ut; och de m”tte
	varandra vid Gibeons damm.  D„r stannade de p† var sin sida om
	dammen.
002:014 Och Abner sade till Joab: ˝M† vi l†ta n†gra unga m„n st† upp och
	utf”ra en krigslek i v†r †syn.˝  Joab svarade: ˝M† s† ske.˝
002:015 D† stodo de upp och gingo fram i lika antal: tolv f”r Benjamin
	och f”r Sauls son Is-Boset, och tolv av Davids folk.
002:016 Och de fattade varandra i huvudet och st”tte sv„rdet i sidan p†
	varandra och f”llo s† allasammans d„rf”r blev detta st„lle
	kallat Helkat-Hassurim vid Gibeon.

002:017 Sedan begynte en mycket h†rd strid p† den dagen; men Abner och
	Israels m„n blevo slagna av Davids folk.
002:018 Nu funnos d„r tre s”ner till Seruja: Joab, Abisai och Asael.  Och
	Asael var snabbfotad s†som en gasell p† f„ltet.
002:019 Och Asael f”rf”ljde Abner, utan att vika undan vare sig till
	h”ger eller till v„nster fr†n Abner.
002:020 D† v„nde Abner sig om och sade: ˝Žr det du, Asael?˝  Han svarade:
	˝Ja.˝
002:021 D† sade Abner till honom: ˝V„nd dig †t annat h†ll, †t h”ger
	eller †t v„nster.  Angrip n†gon av de yngre och f”rs”k att taga
	hans rustning.˝  Men Asael ville icke l†ta honom vara.
002:022 D† sade Abner „nnu en g†ng till Asael: ˝L†t mig vara.  Du vill
	v„l icke att jag skall sl† dig till jorden?  Huru skulle jag
	sedan kunna se din broder Joab i ansiktet?˝
002:023 N„r han „nd† icke ville l†ta honom vara, gav Abner honom med
	bak„ndan av sitt spjut en st”t i underlivet, s† att spjutet gick
	ut baktill; och han f”ll ned d„r och dog p† st„llet.  Och var och
	en som kom till platsen d„r Asael hade fallit ned och d”tt
	stannade d„r.

002:024 Och Joab och Abisai f”rf”ljde Abner.  Men n„r solen hade g†tt ned
	och de hade kommit till Ammah”jden, som ligger gent emot Gia, †t
	Gibeons ”ken till,
002:025 d† samlade sig Benjamins barn tillhopa bakom Abner, s† att de
	utgjorde en sluten skara, och intogo en st„llning p† toppen av
	en och samma h”jd.
002:026 Och Abner ropade till Joab och sade: ˝Skall d† sv„rdet f†
	oavl†tligen frossa?  F”rst†r du icke att detta m†ste leda till
	ett bittert slut?˝  Huru l„nge t„nker du dr”ja, innan du befaller
	ditt folk att upph”ra med att f”rf”lja sina br”der?˝
002:027 Joab svarade: ˝S† sant Gud lever: om du ingenting hade sagt, d†
	hade folket f”rst i morgon f†tt draga sig tillbaka och upph”ra
	att f”rf”lja sina br”der.˝
002:028 D„refter l„t Joab st”ta i basunen; d† stannade allt folket och
	f”rf”ljde icke mer Israel.  Och sedan stridde de icke vidare.

002:029 Men Abner och hans m„n t†gade genom Hedmarken hela den natten;
	d„refter gingo de ”ver Jordan och t†gade vidare hela f”rmiddagen
	och kommo s† till Mahanaim.
002:030 Joab †ter samlade tillhopa allt folket, sedan han hade upph”rt
	att f”rf”lja Abner; d† fattades av Davids folk nitton man utom
	Asael.
002:031 Davids folk hade d„remot slagit till d”ds tre hundra sextio man
	av Benjamin och av Abners folk.
002:032 Och de togo upp Asael och begrovo honom i hans faders grav i
	Bet-Lehem.  D„refter t†gade Joab och hans m„n hela natten och
	kommo i dagningen till Hebron.

003:001 Kriget mellan Sauls hus och Davids hus blev l†ngvarigt.  D„runder
	blev David allt starkare och starkare, men Sauls hus allt
	svagare och svagare.

003:002 I Hebron f”ddes s”ner †t David.  hans f”rstf”dde var Amnon, som
	han fick med Ahinoam fr†n Jisreel.
003:003 Hans andre son var Kilab, som han fick med Abigal, karmeliten
	Nabals hustru, och den tredje var Absalom, son till Maaka, som
	var dotter till Talmai, konungen i Gesur.
003:004 Den fj„rde var Adonia, Haggits son, och den femte var Sefatja,
	Abitals son.
003:005 Den sj„tte var Jitream, som David fick med sin hustru
	Egla.  Dessa f”ddes †t David i Hebron.

003:006 S† l„nge kriget varade mellan Sauls hus och Davids hus, bistod
	Abner kraftigt Sauls hus.
003:007 Men Saul hade haft en bihustru vid namn Rispa, Ajas dotter; och
	Is-Boset sade till Abner: ˝Varf”r har du g†tt in till min faders
	bihustru?˝
003:008 F”r dessa hans ord blev Abner mycket vred och sade: ˝Žr jag d†
	ett hundhuvud fr†n Juda land?  Just d† jag bevisar barmh„rtighet
	mot din fader Sauls hus, mot hans br”der och hans v„nner, och
	icke har l†tit dig falla i Davids hand, just d† tillvitar du mig
	att hava beg†tt en missg„rning med denna kvinna.
003:009 Gud straffe Abner nu och framgent, om jag icke h„danefter
	handlar s† mot David som HERREN med ed har lovat honom:
003:010 jag vill g”ra s†, att konungad”met tages ifr†n Sauls hus, och
	att i st„llet Davids tron bliver upprest ”ver b†de Israel och
	Juda, fr†n Dan „nda till Beer-Seba.˝
003:011 D† tordes han icke s„ga ett ord mer †t Abner, av fruktan f”r
	honom.

003:012 Men Abner skickade strax s„ndebud till David och l„t s„ga: ˝Vem
	tillh”r landet?˝, och l„t vidare s„ga: ˝Slut f”rbund med mig,
	s† skall jag bist† dig och g”ra s†, att hela Israel g†r ”ver
	till dig.˝
003:013 Han svarade: ˝Gott!  Jag vill sluta f”rbund med dig.  Men en sak
	fordrar jag av dig, n„mligen att du icke tr„der fram inf”r mitt
	ansikte utan att hit medf”ra Mikal, Sauls dotter, n„r du kommer
	f”r att tr„da fram inf”r mitt ansikte.˝
003:014 D„refter skickade David s„ndebud till Is-Boset, Sauls son, och
	l„t s„ga: ˝Giv mig †ter min hustru Mikal, som jag f”rv„rvade mig
	f”r ett hundra filist‚ers f”rhudar.˝
003:015 D† s„nde Is-Boset †stad och l„t taga henne ifr†n hennes man,
	Paltiel, Lais' son.
003:016 Men hennes man gick med henne och f”ljde henne under best„ndig
	gr†t „nda till Bahurim.  H„r sade Abner till honom: ˝V„nd om och
	g† dina f„rde.˝  D† v„nde han om.

003:017 Och Abner hade underhandlat med de „ldste i Israel och sagt:
	˝Sedan l†ng tid tillbaka haven I s”kt att f† David till konung
	”ver eder.
003:018 Fullborden nu edert upps†t, ty s† har HERREN sagt om David:
	Genom min tj„nare Davids hand skall jag fr„lsa mitt folk Israel
	ifr†n filist‚ernas hand och ifr†n alla dess fienders hand.˝
003:019 Likaledes talade Abner h„rom med benjaminiterna.  D„refter gick
	Abner ock †stad for att tala med David i Hebron om allt vad
	Israel och hela Benjamins hus hade funnit l„mpligt att svara.
003:020 N„r d† Abner, †tf”ljd av tjugu man, kom till David i Hebron,
	gjorde David ett g„stabud f”r Abner och hans m„n.
003:021 Och Abner sade till David: ˝Jag vill st† upp och g† †stad och
	f”rsamla hela Israel till min herre konungen, f”r att de m†
	sluta f”rbund med dig, s† att du bliver konung p† vad villkor
	dig lyster.˝  Sedan l„t David Abner g†, och han drog bort i frid.

003:022 Just d† kommo Davids folk och Joab hem fr†n ett str”vt†g och
	f”rde med sig ett stort byte; men Abner var nu icke l„ngre kvar
	hos David i Hebron, ty denne hade l†tit honom g†, och han hade
	dragit bort i frid.
003:023 Men n„r Joab och hela hans h„r kom hem, ber„ttade man f”r honom
	och sade: ˝Abner, Ners son, kom till konungen, och denne l„t
	honom g†, och han drog bort i frid.˝
003:024 D† gick Joab in till konungen och sade: ˝Vad har du gjort!  D† nu
	Abner hade kommit till dig, varf”r l„t du d† honom g†, s† att
	han fritt kunde draga sina f„rde?
003:025 Du k„nner v„l Abner, Ners son?  Han kom hit f”r att bedraga dig.
	Han ville utforska ditt g”rande och l†tande, och utforska allt
	vad du f”rehar.
003:026 Sedan, n„r Joab hade g†tt ut fr†n David, s„nde han bud efter
	Abner, och s„ndebuden f”rde denne tillbaka fr†n Bor-Hassira.  Men
	David visste intet d„rom.
003:027 N„r Abner s† hade kommit tillbaka till Hebron, f”rde Joab honom
	avsides till mitten av porten, under f”rev„ndning att tala
	enskilt med honom; d„r s†rade han honom till d”ds med en st”t i
	underlivet -- detta for att h„mnas sin broder Asaels blod.
003:028 N„r David sedan fick h”ra detta, sade han: ˝Jag och mitt
	konungad”me „ro oskyldiga inf”r HERREN evinnerligen till Abners,
	Ners sons blod.
003:029 M† det komma ”ver Joabs huvud och ”ver hela hans faders hus; och
	m† i Joabs hus aldrig fattas m„n som hava flytning, eller som
	„ro spet„lska, eller som st”dja sig p† krycka, eller som falla
	f”r sv„rd, eller som lida brist p† br”d.˝
003:030 S† hade nu Joab och hans broder Abisai dr„pt Abner, d„rf”r att
	denne hade d”dat deras broder Asael vid Gibeon, under striden.

003:031 Och David sade till Joab och allt folket som var med honom:
	˝Riven s”nder edra kl„der och h”ljen eder i sorgdr„kt och h†llen
	d”dsklagan efter Abner.˝  Och konung David gick sj„lv bakom
	b†ren.
003:032 S† begrovo; de Abner i Hebron; och konungen brast ut i gr†t vid
	Abners grav, och allt folket gr„t.
003:033 Och konungen sj”ng f”ljande klagos†ng ”ver Abner:
	  ˝M†ste d† Abner d” en gudl”s d†res d”d?
003:034   Dina h„nder voro ju ej bundna,
	  dina f”tter ej slagna i fj„ttrar.
	  Du f”ll s†som man faller f”r og„rningsm„n.˝

	D† begr„t allt folket honom „nnu mer.˝

003:035 Och allt folket kom f”r att f”rm† David att „ta n†got under
	dagens lopp; men David betygade med ed och sade: ˝Gud straffe
	mig nu och framgent, om jag smakar br”d eller n†got annat,
	f”rr„n solen har g†tt ned.˝
003:036 N„r folket h”rde detta, behagade det dem alla v„l, likasom allt
	annat som konungen gjorde behagade allt folket v„l.
003:037 Och allt folket och hela Israel ins†g d† att konungen ingen del
	hade haft i att Abner, Ners son, hade blivit d”dad.
003:038 Och konungen sade till sina tj„nare: ˝I veten nogsamt att en
	furste och en stor man i dag har fallit i Israel.
003:039 Men jag „r „nnu svag, fast„n jag „r smord till konung, och dessa
	m„n, Serujas s”ner, „ro starkare „n jag.  HERREN vederg„lle den
	som ont g”r, efter hans ondska.˝
004:001 D† nu Sauls son h”rde att Abner var d”d i Hebron, sj”nk allt
	hans mod, och hela Israel var f”rskr„ckt.
004:002 Men Sauls son hade till h”vitsm„n f”r sina str”vskaror tv† m„n,
	av vilka den ene hette Baana och den andre Rekab, s”ner till
	Rimmon fr†n Beerot, av Benjamins barn.  Ty ocks† Beerot r„knas
	till Benjamin;
004:003 men beerotiterna flydde till Gittaim och bodde d„r sedan s†som
	fr„mlingar, vilket de g”ra „nnu i dag.
004:004 (Ocks† Jonatan, Sauls son, hade l„mnat efter sig en son, som nu
	var of„rdig i f”tterna.  Han var n„mligen fem †r gammal, n„r
	budskapet om Saul och Jonatan kom fr†n Jisreel, och d† tog hans
	sk”terska honom och flydde; men under hennes br†da flykt f”ll
	han omkull och blev d„refter halt; och han hette Mefiboset.)
004:005 Nu gingo beerotiten Rimmons s”ner Rekab och Baana †stad och
	kommo till Is-Bosets hus, d† det var som hetast p† dagen, medan
	han l†g i sin middagss”mn.
004:006 N„r de s†, under f”rev„ndning att h„mta vete, hade kommit in i
	det inre av huset, s†rade de honom med en st”t i underlivet;
	d„refter flydde Rekab och hans broder Baana undan.
004:007 De kommo allts† in i huset, n„r han l†g p† sin vilob„dd i
	sovkammaren, och s†rade honom till d”ds och h”ggo huvudet av
	honom; d„rp† togo de hans huvud och f„rdades genom Hedmarken
	hela natten.
004:008 Och de f”rde s† Is-Bosets huvud till David i Hebron och sade
	till konungen: ˝Se h„r „r Is-Bosets, Sauls sons, din fiendes,
	huvud, hans som stod efter ditt liv.  HERREN har i dag givit min
	herre konungen h„mnd p† Saul och hans efterkommande.˝

004:009 D† svarade David Rekab och hans broder Baana, beerotiten Rimmons
	s”ner, och sade till dem: ˝S† sant HERREN lever, han som har
	f”rlossat mig fr†n all n”d:
004:010 den som f”rkunnade f”r mig och sade: 'Nu „r Saul d”d', och som
	menade sig vara en gl„djebudb„rare, honom l„t jag gripa och
	dr„pa i Siklag, honom som jag eljest skulle hava givit
	budb„rarl”n;
004:011 huru mycket mer skall jag icke d† nu, n„r ogudaktiga m„n hava
	dr„pt en oskyldig man i hans eget hus, p† hans s„ng, utkr„va
	hans blod av eder hand och utrota eder fr†n jorden!˝
004:012 P† Davids befallning dr„pte hans m„n dem sedan och h”ggo av
	deras h„nder och f”tter och h„ngde upp dem vid dammen i Hebron.
	Men Is-Bosets huvud togo de, och de begrovo det i Abners grav i
	Hebron.
005:001 Sedan; kommo alla Israels stammar till David i Hebron och sade
	s†: ˝Vi „ro ju ditt k”tt och ben.
005:002 Redan f”r l„nge sedan, d† Saul „nnu var konung ”ver oss, var det
	du som var ledare och anf”rare f”r Israel.  Och till dig har
	HERREN sagt: Du skall vara en herde f”r mitt folk Israel, ja, du
	skall vara en furste ”ver Israel.˝
005:003 N„r s† alla de „ldste i Israel kommo till konungen i Hebron,
	sl”t konung David ett f”rbund med dem d„r i Hebron, inf”r
	HERREN; och sedan smorde de David till konung ”ver Israel.
005:004 David var trettio †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade i fyrtio †r.
005:005 I Hebron regerade han ”ver Juda i sju †r och sex m†nader, och i
	Jerusalem regerade han i trettiotre †r ”ver hela Israel och
	Juda.

005:006 Och konungen drog med sina m„n till Jerusalem, mot jebus‚erna,
	som bodde d„r i landet.  De sade d† till David: ˝Hitin kommer du
	icke; blinda och halta skola driva dig bort, de mena att David
	icke skall komma hitin.˝
005:007 Men David intog likv„l Sions borg, det „r Davids stad.
005:008 Och David sade p† den dagen: ˝Vemhelst som sl†r ihj„l en jebus‚
	och tr„nger fram till vattenledningen, han sl†r ihj„l just dessa
	halta och blinda, som David hatar.˝  D„rf”r pl„gar man s„ga:
	˝Ingen blind och halt m† komma in i huset.˝
005:009 Sedan tog David sin boning p† borgen och kallade den Davids
	stad.  D„r uppf”rde David byggnader runt omkring, fr†n Millo och
	vidare in†t.
005:010 Och David blev allt m„ktigare och m„ktigare, och HERREN,
	h„rskarornas Gud, var med honom.

005:011 Och Hiram, konungen i Tyrus, skickade s„ndebud till David med
	cedertr„, d„rj„mte ock timmerm„n och stenhuggare; och de byggde
	ett hus †t David.
005:012 Och David m„rkte att HERREN hade bef„st honom s†som konung ”ver
	Israel, och att han hade upph”jt hans konungad”me, f”r sitt folk
	Israels skull.

005:013 Och David tog sig „nnu flera bihustrur och hustrur fr†n
	Jerusalem, sedan han hade kommit fr†n Hebron; och †t David
	f”ddes „nnu flera s”ner och d”ttrar.
005:014 Dessa „ro namnen p† de s”ner som f”ddes †t honom i Jerusalem:
	Sammua, Sobab, Natan, Salomo,
005:015 Jibhar, Elisua, Nefeg, Jafia,
005:016 Elisama, Eljada och Elifelet.

005:017 Men n„r filist‚erna h”rde att David hade blivit smord till
	konung ”ver Israel, drogo de allasammans upp f”r att f†nga
	David.  N„r David h”rde detta, drog han ned till borgen.
005:018 Och sedan filist‚erna hade kommit fram, spridde de sig i
	Refaimsdalen.
005:019 D† fr†gade David HERREN: ˝Skall jag draga upp mot filist‚erna?
	Vill du d† giva dem i min hand?˝  HERREN svarade David: ˝Drag
	upp; ty jag skall giva filist‚erna i din hand.
005:020 Och David kom till Baal-Perasim, och d„r slog David dem.  D† sade
	han: ˝HERREN har brutit ned mina fiender inf”r mig, likasom
	en vattenflod bryter ned.˝  D„rav fick det st„llet namnet
	Baal-Perasim.
005:021 De l„mnade d„r efter sig sina avgudabilder, och David och hans
	m„n togo dessa med sig.

005:022 Men filist‚erna drogo upp „nnu en g†ng och spridde sig i
	Refaimsdalen.
005:023 N„r David d† fr†gade HERREN, svarade han: ˝Du skall icke draga
	ditupp; du m† kringg† dem bakifr†n, s† att du kommer ”ver dem
	fr†n det h†ll d„r bakatr„den st†.
005:024 S† snart du sedan h”r ljudet av steg i bakatr„dens toppar,
	skynda d† raskt fram, ty d† har HERREN dragit ut framf”r dig
	till att sl† filist‚ernas h„r.˝
005:025 David gjorde s†som HERREN hade bjudit honom; och han slog
	filist‚erna och f”rf”ljde dem fr†n Geba „nda fram emot Geser.
006:001 Źter f”rsamlade David allt utvalt manskap i Israel, trettio
	tusen man.
006:002 Och David br”t upp och drog †stad med allt sitt folk ifr†n
	Baale-Juda, f”r att d„rifr†n f”ra upp Guds ark, som hade f†tt
	sitt namn efter HERREN Sebaot, honom som tronar p† keruberna.
006:003 Och de satte Guds ark p† en ny vagn och f”rde den bort ifr†n
	Abinadabs hus p† h”jden; och Ussa och Ajo, Abinadabs s”ner,
	k”rde den nya vagnen.
006:004 S† f”rde de Guds ark bort ifr†n Abinadabs hus p† h”jden, och
	f”ljde sj„lva med, och Ajo gick d„rvid framf”r arken.
006:005 Och David och hela Israels hus fr”jdade sig inf”r HERREN, med
	allahanda instrumenter av cypresstr„, med harpor, psaltare,
	pukor, skallror och cymbaler.
006:006 Men n„r de kommo till Nakonslogen, r„ckte Ussa ut sin hand mot
	Guds ark och fattade i den, ty oxarna snavade.
006:007 D† uppt„ndes HERRENS vrede mot Ussa, och Gud slog honom d„r f”r
	hans f”rseelse, s† att han f”ll ned d”d d„r vid Guds
	ark.
006:008 Men det gick David h†rt till sinne att HERREN s† hade brutit ned
	Ussa; och han kallade det st„lle Peres-Ussa, s†som det heter
	„nnu i dag.
006:009 Och David betogs av s†dan fruktan f”r HERREN p† den dagen, att
	han sade: ˝Huru skulle jag t”ras l†ta HERRENS ark komma till
	mig?˝
006:010 D„rf”r ville David icke l†ta flytta in HERRENS ark till sig i
	David stad, utan l„t s„tta in den i gatiten Obed-Edoms hus.
006:011 Sedan blev HERRES ark kvar i gatiten Obed-Edoms hus i tre
	m†nader; men HERREN v„lsignade Obed-Edom och hela hans hus.

006:012 N„r det nu blev ber„ttat f”r konung David att HERREN hade
	v„lsignat Obed-Edoms hus och allt vad han hade, f”r Guds arks
	skull, d† gick David †stad och h„mtade Guds ark ur Obed-Edoms
	hus upp till Davids stad under jubel.
006:013 Och n„r de som buro HERRENS ark hade g†tt sex steg fram†t,
	offrade han en tjur och en g”dkalv.
006:014 Sj„lv dansade David med all makt inf”r HERREN, och d„rvid var
	David ikl„dd en linne-efod.
006:015 S† h„mtade David och hela Israel HERRENS ark ditupp under jubel
	och basuners ljud.
006:016 N„r d† HERRENS ark kom in i Davids stad, blickade Mikal, Sauls
	dotter, ut genom f”nstret, och n„r hon s†g konung David hoppa
	och dansa inf”r HERREN fick hon f”rakt f”r honom i sitt hj„rta.
006:017 Sedan de hade f”rt HERRENS ark ditin, st„llde de den p† dess
	plats i t„ltet som David hade slagit upp †t den; och d„refter
	offrade David br„nnoffer inf”r HERREN, s† ock tackoffer.
006:018 N„r David hade offrat br„nnoffret och tackoffret v„lsignade han
	folket i HERREN Sebaots namn.
006:019 Och †t allt folket, †t var och en i hela hopen av israeliter,
	b†de man och kvinna, gav han en kaka br”d, ett stycke k”tt och
	en druvkaka.  Sedan gick allt folket hem, var och en till sitt.

006:020 Men n„r David kom tillbaka f”r att h„lsa sitt husfolk, gick
	Mikal, Sauls dotter, ut emot honom och sade: ˝Huru h„rlig har
	icke Israels konung visat sig i dag, d† han i dag har blottat sig
	f”r sina tj„nares tj„nstekvinnors ”gon, s†som l”st folk pl„gar
	g”ra!˝
006:021 D† sade David till Mikal: ˝Inf”r HERREN, som har utvalt mig
	framf”r din fader och hela hans hus, och som har f”rordnat mig
	till furste ”ver HERRENS folk, ”ver Israel -- inf”r HERREN
	fr”jdade jag mig.
006:022 Dock k„nde jag mig r„tteligen f”r ringa till detta, ja, jag var
	i mina ”gon allt f”r l†g d„rtill.  Skulle jag d† s”ka „ra hos
	tj„nstekvinnorna, om vilka du talade?˝
006:023 Och Mikal, Sauls dotter, fick inga barn, s† l„nge hon levde.

007:001 D† nu konungen satt i sitt hus, sedan HERREN hade l†tit honom f†
	ro runt omkring f”r alla hans fiender,
007:002 sade han till profeten Natan: ˝Se, jag bor i ett hus av
	cedertr„, under det att Guds ark bor i ett t„lt.
007:003 Natan sade till konungen: ˝V„lan, g”r allt vad du har i sinnet;
	ty HERREN „r med dig.˝
007:004 Men om natten kom HERRENS ord till Natan; han sade:
007:005 ˝G† och s„g till min tj„nare David: S† s„ger HERREN: Skulle du
	bygga mig ett hus att bo i?
007:006 Jag har ju icke bott i n†got hus, allt ifr†n den dag d† jag
	f”rde Israels barn upp ur Egypten „nda till denna dag, utan jag
	har flyttat omkring i ett t„lt, i ett tabernakel.
007:007 Har jag d† n†gonsin, varhelst jag flyttade omkring med alla
	Israels barn, talat och sagt s† till n†gon enda av Israels
	stammar, som jag har f”rordnat till herde f”r mitt folk Israel:
	'Varf”r haven I icke byggt mig ett hus av cedertr„?'
007:008 Och nu skall du s„ga s† till min tj„nare David: S† s„ger HERREN
	Sebaot: Fr†n betesmarken, d„r du f”ljde f†ren, har jag h„mtat
	dig, f”r att du skulle bliva en furste ”ver mitt folk Israel.
007:009 Och jag har varit med dig p† alla dina v„gar och utrotat alla
	dina fiender f”r dig.  Och jag vill g”ra dig ett namn, s† stort
	som de st”rstes namn p† jorden.
007:010 Jag skall bereda en plats †t mitt folk Israel och plantera det,
	s† att det f†r bo kvar d„r, utan att vidare bliva
	oroat.  Or„ttf„rdiga m„nniskor skola icke mer f”rtrycka det,
	s†som fordom skedde,
007:011 och s†som det har varit allt ifr†n den tid d† jag f”rordnade
	domare ”ver mitt folk Israel; och jag skall l†ta dig f† ro f”r
	alla dina fiender.  S† f”rkunnar nu HERREN f”r dig att HERREN
	skall uppbygga ett hus †t dig.
007:012 N„r din tid „r ute och du vilar hos dina f„der, skall jag efter
	dig upph”ja den son som skall utg† ur ditt liv; och jag skall
	bef„sta hans konungad”me.
007:013 Han skall bygga ett hus †t mitt namn, och jag skall bef„sta hans
	konungatron f”r evig tid.
007:014 Jag skall vara hans fader, och han skall vara min son, s† att
	jag visserligen, om han g”r n†got illa, skall straffa honom med
	ris, s†som m„nniskor pl„ga tuktas, och med pl†gor, s†dana som
	hems”ka m„nniskors barn;
007:015 men min n†d skall icke vika ifr†n honom, s†som jag l„t den vika
	ifr†n Saul, vilken jag l„t vika undan f”r dig.
007:016 Ditt hus och ditt konungad”me skola bliva best†ndande inf”r dig
	till evig tid; ja, din tron skall vara bef„st f”r evig tid.˝
007:017 Alldeles i ”verensst„mmelse med dessa ord och med denna syn
	talade nu Natan till David.
007:018 D† gick konung David in och satte sig ned inf”r HERRENS ansikte
	och sade: ˝Vem „r jag, Herre, HERRE, och vad „r mitt hus,
	eftersom du har l†tit mig komma h„rtill?
007:019 Och detta har „nd† synts dig vara f”r litet, Herre, HERRE; du
	har ock talat ang†ende din tj„nares hus om det som ligger l†ngt
	fram i tiden.  och h„rom har du talat p† m„nniskos„tt, Herre,
	HERRE!
007:020 Vad skall nu David vidare tala till dig?  Du k„nner ju din
	tj„nare, Herre, HERRE.
007:021 F”r ditt ords skull och efter ditt hj„rta har du gjort allt
	detta stora och f”rkunnat det f”r din tj„nare.
007:022 D„rf”r „r du ock stor HERRE Gud, ty ingen „r dig lik, och ingen
	Gud finnes utom dig, efter allt vad vi hava h”rt med v†ra ”ron.
007:023 Och var finnes p† jorden n†got enda folk likt ditt folk Israel,
	n†got folk som en Gud sj„lv har g†tt †stad att f”rlossa †t sig
	till ett folk, f”r att s† g”ra sig ett namn -- ja, f”r att g”ra
	dessa stora ting med eder och dessa fruktansv„rda g„rningar med
	ditt land, inf”r ditt folk, det som du f”rlossade †t dig fr†n
	Egypten, fr†n hedningarna och deras gudar.
007:024 Och du har berett †t dig ditt folk Israel, dig till ett folk f”r
	evig tid, och du, HERRE, har blivit deras Gud.
007:025 S† uppfyll nu, HERRE Gud, f”r evig tid vad du har talat om din
	tj„nare och om hans hus; g”r s†som du har talat.
007:026 D† skall ditt namn bliva stort till evig tid, s† att man skall
	s„ga: 'HERREN Sebaot „r Gud ”ver Israel.'  Och s† skall din
	tj„nare Davids hus best† inf”r dig.
007:027 Ty du, HERRE Sebaot, Israels Gud, har uppenbarat f”r din tj„nare
	och sagt: 'Jag vill bygga dig ett hus.'  D„rf”r har din tj„nare
	f†tt frimodighet att bedja till dig denna b”n.
007:028 Och nu, Herre, HERRE, du „r Gud, och dina ord „ro sanning; och
	du du har lovat din tj„nare detta goda,
007:029 s† v„rdes nu v„lsigna din tj„nares hus, s† att det f”rbliver
	evinnerligen inf”r dig.  Ja, du, Herre, HERRE, har lovat det,
	och genom din v„lsignelse skall din tj„nares hus bliva v„lsignat
	evinnerligen.˝
008:001 En tid h„refter slog David filist‚erna och kuvade dem.  D„rvid
	bem„ktigade sig David huvudstaden och tog den ur filist‚ernas
	hand.
008:002 Han slog ock moabiterna och m„tte dem med sn”re, i det att han
	l„t dem l„gga sig ned p† jorden: med tv† sn”rl„ngder m„tte han
	ut den del av dem, som skulle d”das, och med en full sn”rl„ngd
	den del som han l†t leva.  S† blevo moabiterna David underd†niga
	och f”rde till honom sk„nker.
008:003 Likaledes slog David Hadadeser, Rehobs son, konungen i Soba, n„r
	denne hade dragit †stad f”r att utstr„cka sitt v„lde till
	floden.
008:004 Och David tog till f†nga av han folk ett tusen sju hundra
	ryttare och tjugu tusen man fotfolk; och David l„t avsk„ra
	fotsenorna p† alla vagnsh„starna, utom p† ett hundra h„star, som
	han skonade.
008:005 N„r sedan aram‚erna fr†n Damaskus kommo f”r att hj„lpa
	Hadadeser, konungen i Soba, nedgjorde David tjugutv† tusen man
	av dem.
008:006 Och David insatte fogdar bland aram‚erna i Damaskus, och
	aram‚erna blevo David underd†niga och f”rde till honom
	sk„nker.  S† gav HERREN seger †t David, varhelst han drog fram.
008:007 Och David tog de gyllene sk”ldar som Hadadesers tj„nare hade
	burit och f”rde dem till Jerusalem.
008:008 Och fr†n Hadadesers st„der Beta och Berotai tog konung David
	koppar i stor myckenhet.

008:009 D† nu Toi, konungen i Hamat, h”rde att David hade slagit
	Hadadesers hela h„r,
008:010 s„nde han sin son Joram till konung David f”r att h„lsa honom
	och lyck”nska honom, d„rf”r att han hade givit sig i strid med
	Hadadeser och slagit honom; ty Hadadeser hade varit Tois
	fiende.  Och han hade med sig k„rl av silver, av guld och av
	koppar.
008:011 Ocks† dessa helgade konung David †t HERREN, likasom han hade
	gjort med det silver och guld han hade tagit fr†n alla de folk
	som han hade underlagt sig:
008:012 fr†n aram‚erna, moabiterna, Ammons barn, filist‚erna och
	amalekiterna, s† ock med det byte han hade tagit fr†n Hadadeser,
	Rehobs son, konungen i Soba.

008:013 Och n„r David kom tillbaka fr†n sin seger ”ver aram‚erna, gjorde
	han sig ytterligare ett namn i Saltdalen, d„r han slog aderton
	tusen man.
008:014 Och han insatte fogdar i Edom, i hela Edom insatte han fogdar;
	och alla edom‚er blevo David underd†niga.  S† gav HERREN seger †t
	David, varhelst han drog fram.

008:015 David regerade nu ”ver hela Israel; och David skipade lag och
	r„tt †t allt sitt folk.
008:016 Joab, Serujas son, hade bef„let ”ver krigsh„ren, och Josafat
	Ahiluds son, var kansler.
008:017 Sadok, Ahitubs son, och Ahimelek, Ebjatars son, voro pr„ster,
	och Seraja var sekreterare.
008:018 Benaja, Jojadas son, hade bef„let ”ver keret‚erna och
	pelet‚erna; dessutom voro Davids s”ner pr„ster.
009:001 Och David sade: ˝Finnes „nnu n†gon kvar av Sauls hus, mot vilken
	jag kan bevisa barmh„rtighet f”r Jonatans skull?˝
009:002 Nu hade Sauls hus haft en tj„nare vid namn Siba; honom h„mtade
	man till David.  D† sade konungen till honom: ˝Žr du Siba?˝  Han
	svarade: ˝Ja, din tj„nare.˝
009:003 Konungen fr†gade: ˝Finnes ingen kvar av Sauls hus, mot vilken
	jag kan bevisa barmh„rtighet, s†som Gud „r barmh„rtig?˝  Siba
	svarade konungen: ˝Žnnu finnes kvar en son till Jonatan, en som
	„r of„rdig i f”tterna.˝
009:004 Konungen fr†gade honom ˝Var „r han?˝  Siba svarade konungen: ˝Han
	„r nu i Makirs, Ammiels sons, hus i Lo-Debar.˝
009:005 D† s„nde konung David och l„t h„mta honom fr†n Makirs, Ammiels
	sons, hus i Lo-Debar.
009:006 N„r s† Mefiboset, Sauls son Jonatans son, kom in till David,
	f”ll han ned p† sitt ansikte och bugade sig.  D† sade David:
	˝Mefiboset!˝  Han svarade: ˝Ja, din tj„nare h”r.˝
009:007 David sade till honom: ˝Frukta icke, ty jag vill bevisa
	barmh„rtighet mot dig f”r din fader Jonatans skull, och jag vill
	giva dig allt din faders Sauls jordagods tillbaka, och du skall
	„ta vid mitt bord best„ndigt.˝
009:008 D† bugade han sig och sade: ˝Vad „r jag, din tj„nare, eftersom
	du v„nder dig till en s†dan d”d hund som jag „r?˝

009:009 D„refter tillkallade konungen Siba, Sauls tj„nare, och sade till
	honom; ˝Allt som Saul och hela hans hus har „gt giver jag †t
	din herres son.
009:010 Och du med dina s”ner och dina tj„nare skall bruka jorden †t
	honom och inb„rga sk”rden, f”r att din herres son m† hava br”d
	att „ta, dock skall Mefiboset, din herres son, best„ndigt „ta
	vid mitt bord.˝  Siba hade n„mligen femton s”ner och tjugu
	tj„nare.
009:011 D† sade Siba till konungen: ˝Din tj„nare skall i alla stycken
	g”ra s†som min herre konungen bjuder sin tj„nare.˝  ˝Ja˝, svarade
	han, ˝Mefiboset skall „ta vid mitt bord, s†som vore han en av
	konungens s”ner.˝
009:012 Mefiboset hade en liten son, som hette Mika.  Och alla som bodde
	i Sibas hus blevo Mefibosets tj„nare.
009:013 Sj„lv bodde Mefiboset i Jerusalem, eftersom han best„ndigt
	skulle „ta vid konungens bord.  Och han var halt p† b†da
	f”tterna.
010:001 En tid h„refter dog Ammons barns konung, och hans son Hanun blev
	konung efter honom.
010:002 D† sade David: ˝Jag vill bevisa Hanun, Nahas' son, v„nskap,
	likasom hans fader bevisade mig v„nskap.˝  Och David s„nde n†gra
	av sina tj„nare f”r att tr”sta honom i hans sorg efter
	fadern.  N„r s† Davids tj„nare kommo till Ammons barns land,
010:003 sade Ammons barns furstar till sin herre Hanun: ˝Menar du att
	David d„rmed att han s„nder tr”stare till dig vill visa dig att
	han „rar din fader?  Nej, f”r att unders”ka staden, f”r att
	bespeja och sedan f”rd„rva den har David s„nt sina tj„nare till
	dig.˝
010:004 D† tog Hanun Davids tj„nare och l„t raka av dem halva sk„gget
	och sk„ra av deras kl„der mitt p†, „nda uppe vid s„tet, och l„t
	dem s† g†.
010:005 N„r man ber„ttade detta f”r David, s„nde han bud emot dem; ty
	m„nnen voro ju mycket van„rade.  Och konungen l„t s„ga: ˝Stannen
	i Jeriko, till dess edert sk„gg hinner v„xa ut, och kommen s†
	tillbaka.˝

010:006 D† nu Ammons barn ins†go att de hade gjort sig f”rhatliga f”r
	David, s„nde de bort och lejde fr†n Aram-Bet-Rehob och Aram-Soba
	tjugu tusen man fotfolk, av konungen i Maaka ett tusen man och
	av Tobs m„n tolv tusen.
010:007 N„r David h”rde detta, s„nde han †stad Joab med hela h„ren, de
	tappraste krigarna.
010:008 Och Ammons barn drogo ut och st„llde upp sig till strid framf”r
	stadsporten; men de fr†n Aram-Soba och Rehob, „vensom Tobs m„n
	och maakat‚erna, st„llde upp sig f”r sig sj„lva p† f„ltet.
010:009 D† Joab nu s†g att han hade fiender b†de framf”r sig och bakom
	sig, gjorde han ett urval bland allt Israels utvalda manskap och
	st„llde sedan upp sig mot aram‚erna.
010:010 Men det ”vriga folket ”verl„mnade han †t sin broder Absai,
	vilken med dem st„llde upp sig mot Ammons barn.
010:011 Och han sade: ˝Om aram‚erna bliva mig ”verm„ktiga, s† skall du
	komma mig till hj„lp; och om Ammons barn bliva dig ”verm„ktiga,
	s† vill jag t†ga till din hj„lp.
010:012 Var nu vid gott mod; ja, l†t oss visa mod i striden f”r v†rt
	folk och f”r v†r Guds st„der.  Sedan m† HERREN g”ra vad honom
	t„ckes.˝
010:013 D„refter ryckte Joab fram med sitt folk till strid mot aram‚erna
	och de flydde f”r honom.
010:014 Men n„r Ammons barn s†go att aram‚erna flydde, flydde ocks† de
	f”r Abisai och beg†vo sig in i staden.  D† drog Joab bort ifr†n
	Ammons barn och begav sig tillbaka till Jerusalem.
010:015 D† allts† aram‚erna s†go att de hade blivit slagna av Israel,
	f”rsamlade de sig allasammans.
010:016 Och Hadadeser s„nde bud att de aram‚er som bodde p† andra sidan
	floden skulle rycka ut; dessa kommo d† till Helam, anf”rda av
	Sobak, Hadadesers h„rh”vitsman.
010:017 N„r detta blev ber„ttat f”r David, f”rsamlade han hela Israel
	och gick ”ver Jordan och kom till Helam; och aram‚erna st„llde
	upp sig i slagordning mot David och g†vo sig i strid med honom.
010:018 Men aram‚erna flydde f”r Israel, och David dr„pte av aram‚erna
	manskapet p† sju hundra vagnar, s† ock fyrtio tusen ryttare;
	deras h„rh”vitsman Sobak slog han ock d„r till d”ds.
010:019 D† allts† Hadadesers alla lydkonungar s†go att de hade blivit
	slagna av israeliterna, ingingo de fred med dem och blevo dem
	underd†niga.  Efter detta fruktade aram‚erna f”r att vidare
	hj„lpa Ammons barn.
011:001 F”ljande †r, vid den tid d† konungarna pl„gade draga i f„lt,
	s„nde David †stad Joab och med honom sina tj„nare och hela
	Israel; och de h„rjade Ammons barns land och bel„grade Rabba,
	medan David stannade kvar i Jerusalem.
011:002 D† h„nde sig en afton, n„r David hade st†tt upp fr†n sitt l„ger
	och gick omkring p† konungshusets tak, att han fr†n taket fick
	se en kvinna som badade; och kvinnan var mycket fager att sk†da.
011:003 David s„nde d† †stad och f”rfr†gade sig om kvinnan, och man
	sade: ˝Det „r Bat-Seba, Eliams dotter, hetiten Urias hustru.˝
011:004 D† s„nde David n†gra m„n med uppdrag att h„mta henne, och hon
	kom till honom, och han l†g hos henne, n„r hon hade helgat sig
	fr†n sin orenhet.  Sedan †terv„nde hon hem.

011:005 Men kvinnan blev havande; hon s„nde d† †stad och l„t underr„tta
	David d„rom och s„ga: ˝Jag „r havande.˝
011:006 D† s„nde David till Joab detta bud: ˝S„nd till mig hetiten
	Uria.˝  S† s„nde d† Joab Uria till David.
011:007 Och n„r Uria kom till David, fr†gade denne om det stod v„l till
	med Joab och med folket, och huru kriget gick.
011:008 D„refter sade David till Uria: ˝G† nu ned till ditt hus och tv†
	dina f”tter.˝  N„r d† Uria gick ut ur konungens hus, s„ndes en
	g†va fr†n konungen efter honom.
011:009 Men Uria lade sig till vila vid ing†ngen till konungshuset,
	j„mte hans herres alla andra tj„nare, och gick icke ned till
	sitt eget hus.
011:010 Detta ber„ttade man f”r David och sade: ˝Uria har icke g†tt ned
	till sitt hus.˝  D† sade David till Uria: ˝Du kommer ju fr†n
	resan; varf”r har du d† icke g†tt ned till ditt hus?˝
011:011 Uria svarade David: ˝Arken och Israel och Juda bo nu i
	l„gerhyddor, och min herre Joab och min herres tj„nare „ro
	l„grade ute p† marken: skulle jag d† g† in i mitt hus f”r att
	„ta och dricka och ligga hos min hustru?  S† sant du lever, s†
	sant din sj„l lever: jag vill icke g”ra s†.˝
011:012 D† sade David till Uria: ˝Stanna h„r ocks† i dag, s† vill jag i
	morgon s„nda dig †stad.˝  S† stannade d† Uria i Jerusalem den
	dagen och den f”ljande.
011:013 Och David inbj”d honom till sig och l„t honom „ta och dricka med
	sig och gjorde honom drucken.  Men om aftonen gick han ut och
	lade sig p† sitt l„ger tillsammans med sin herres tj„nare, och
	gick icke ned till sitt hus.
011:014 F”ljande morgon skrev David ett brev till Joab och s„nde det med
	Uria.
011:015 I brevet skrev han s†: ˝St„llen Uria l„ngst fram, d„r striden „r
	som h„ftigast, och dragen eder sedan tillbaka fr†n honom, s† att
	han bliver slagen till d”ds.˝
011:016 Under bel„gringen av staden skickade d† Joab Uria till den plats
	d„r han visste att de tappraste m„nnen funnos.
011:017 Och m„nnen i staden gjorde ett utfall och g†vo sig i strid med
	Joab, och flera av folket, av Davids tj„nare, f”llo; ocks†
	hetiten Uria d”dades.
011:018 D† s„nde Joab och l„t ber„tta f”r David allt vad som hade h„nt
	under striden.
011:019 Och han bj”d budb„raren och sade: ˝N„r du har omtalat f”r
	konungen allt vad som har h„nt under striden,
011:020 d† uppt„ndes kanske konungens vrede, och han s„ger till dig:
	'Varf”r gingen I under striden s† n„ra intill staden?  Vissten I
	icke att de skulle skjuta uppifr†n muren?
011:021 Vem var det som slog ihj„l Abimelek, Jerubbesets son?  Var det icke
	en kvinna som kastade en kvarnsten ned p† honom fr†n muren, s†
	att han d”dades, d„r i Tebes?  Varf”r gingen I d† s† n„ra intill
	muren?'  Men d† skall du s„ga: 'Din tj„nare Uria, hetiten, „r ock
	d”d.'˝

011:022 Budb„raren gick †stad och kom och ber„ttade f”r David allt vad
	Joab hade s„nt honom att s„ga;
011:023 budb„raren sade till David: ˝M„nnen blevo oss ”verm„ktiga och
	drogo ut mot oss p† f„ltet, men vi slogo dem tillbaka „nda till
	stadsporten.
011:024 D† sk”to skyttarna uppifr†n muren p† dina tj„nare, s† att flera
	av konungens tj„nare d”dades; din tj„nare Uria, hetiten, „r ock
	d”d.˝
011:025 D† sade David till budb„raren: ˝S† skall du s„ga till Joab: 'L†t
	icke detta f”rtryta dig, ty sv„rdet f”rt„r „n den ene, „n den
	andre; fortsatt med kraft stadens bel„gring och f”rst”r den.'
	Och intala honom s† mod.˝

011:026 D† nu Urias hustru h”rde att hennes man Uria var d”d, h”ll hon
	d”dsklagan efter sin man.
011:027 Och n„r sorgetiden var f”rbi, s„nde David och l„t h„mta henne
	hem till sig, och hon blev hans hustru; d„refter f”dde hon honom
	en son.  Men vad David hade gjort misshagade HERREN.
012:001 Och HERREN s„nde Natan till David.  N„r han kom in till honom,
	sade han till honom: ˝Tv† m„n bodde i samma stad; den ene var
	rik och den andre fattig.
012:002 Den rike hade f†r och f„kreatur i stor myckenhet.
012:003 Men den fattige hade icke mer „n ett enda litet lamm, som han
	hade k”pt; han uppf”dde det, och det v„xte upp hos honom och
	hans s”ner, tillsammans med dem: det †t av hans br”dstycke och
	drack ur hans b„gare och l†g i hans famn och var f”r honom s†som
	en dotter.
012:004 S† kom en v„gfarande till den rike mannen; d† n„ndes han icke
	taga av sina f†r och f„kreatur f”r att tillreda †t den resande
	som hade kommit till honom, utan han tog den fattige mannens
	lamm och tillredde det †t mannen som hade kommit till honom.˝
012:005 D† uppt„ndes Davids vrede storligen mot den mannen, och han sade
	till Natan: ˝S† sant HERREN lever: d”dens barn „r den man som
	har gjort detta.
012:006 Och lammet skall han ers„tta fyradubbelt, d„rf”r att han gjorde
	s†dant, och eftersom han var s† obarmh„rtig.˝
012:007 Men Natan sade till David: ˝Du „r den mannen.  S† s„ger HERREN,
	Israels Gud: Jag har smort dig till konung ”ver Israel, och jag
	har r„ddat dig ur Sauls hand.
012:008 Jag har givit dig din herres hus och lagt din herres hustrur i
	din famn; ja jag har givit dig Israels hus och Juda.  Och om
	detta skulle vara f”r litet, s† vore jag villig att ytterligare
	giva dig b†de ett och annat.
012:009 Varf”r har du d† f”raktat HERRENS ord och gjort vad ont „r i
	hans ”gon?  Hetiten Uria har du l†tit sl† ihj„l med sv„rd, och
	hans hustru har du tagit till hustru †t dig sj„lv; ja, honom har
	du dr„pt med Ammons barns sv„rd.
012:010 S† skall nu icke heller sv„rdet vika ifr†n ditt hus till evig
	tid, d„rf”r att du har f”raktat mig och tagit hetiten Urias
	hustru till hustru †t dig.
012:011 S† s„ger HERREN: Se, jag skall l†ta olyckor komma ”ver dig fr†n
	ditt eget hus, och jag skall taga dina hustrur inf”r dina ”gon
	och giva dem †t en annan, och han skall ligga hos dina hustrur
	mitt p† ljusa dagen.
012:012 Ty v„l har du gjort s†dant i hemlighet, men jag vill l†ta detta
	ske inf”r hela Israel, och det p† ljusa dagen.˝

012:013 D† sade David till Natan: ˝Jag har syndat mot HERREN.˝  Natan
	sade till David: ˝S† har ock HERREN tillgivit dig din synd; du
	skall icke d”.
012:014 Men eftersom du genom denna g„rning har kommit HERRENS fiender
	att f”rakta honom, skall ock den son som har blivit f”dd †t dig
	d”den d”.˝
012:015 Sedan gick Natan hem igen.  Och HERREN slog barnet som Urias
	hustru hade f”tt †t David, han slog det, s† att det blev
	d”dssjukt.
012:016 D† s”kte David Gud f”r gossens skull; och David h”ll fasta, och
	n„r han kom hem, l†g han p† bara marken ”ver natten.
012:017 D† stodo de „ldste i hans hus upp och gingo till honom, f”r att
	f”rm† honom att stiga upp fr†n marken; men han ville icke, och
	han †t icke heller n†got med dem.

012:018 Men p† sjunde dagen dog barnet.  D† fruktade Davids tj„nare att
	om tala f”r honom att barnet hade d”tt, ty de t„nkte: ˝N„r vi
	talade till honom, medan barnet „nnu levde, ville han ju icke
	lyssna till v†ra ord.  Huru skulle vi d† kunna s„ga till honom
	att barnet har d”tt?  Han kunde g”ra n†got ont.˝
012:019 Men n„r David s†g att hans tj„nare viskade med varandra, f”rstod
	han att barnet hade d”tt.  D† fr†gade David sina tj„nare: ˝Har
	barnet d”tt?˝  De svarade: ˝Ja.˝
012:020 D† stod David upp fr†n marken och tv†dde sig och smorde sig och
	bytte om kl„der och gick in i HERRENS hus och tillbad.  Och n„r
	han kom hem igen, beg„rde han att man skulle s„tta fram mat †t
	honom, och han †t.
012:021 D† sade hans tj„nare till honom: ˝Varf”r g”r du p† detta s„tt?
	Medan barnet levde, fastade du och gr„t f”r dess skull; men s†
	snart barnet har d”tt, st†r du upp och „ter!˝
012:022 Han svarade: s† l„nge barnet „nnu levde, fastade och gr„t jag,
	ty jag t„nkte: 'Vem vet, kanh„nda bliver HERREN mig n†dig och
	l†ter barnet f† leva.'
012:023 Men nu, n„r det har d”tt, varf”r skulle jag d† fasta?  Kan jag
	v„l skaffa honom tillbaka igen?  Jag g†r bort till honom, men han
	kommer icke tillbaka till mig.˝

012:024 Och David tr”stade sin hustru Bat-Seba och gick in till henne
	och l†g hos henne.  Och hon f”dde en son, †t vilken han gav
	namnet Salomo.  Och HERREN „lskade honom
012:025 och s„nde ett budskap med profeten Natan, och denne gav honom
	namnet Jedidja, f”r HERRENS skull.

012:026 Och Joab angrep Rabba i Ammons barns land och intog
	konungastaden.
012:027 Sedan s„nde Joab bud till David och l„t s„ga honom: ˝Jag har
	angripit Rabba och har redan intagit Vattenstaden.
012:028 S† f”rsamla du nu det ”vriga folket och bel„gra staden och intag
	den, s† att det icke bliver jag som intager staden och f†r b„ra
	namnet d„rf”r.˝
012:029 D† f”rsamlade David allt folket och t†gade till Rabba och angrep
	det och intog det.
012:030 Och han tog deras konungs krona fr†n hans huvud; den v„gde en
	talent guld och var prydd med en dyrbar sten.  Den sattes nu p†
	Davids huvud.  Och han f”rde ut byte fr†n staden i stor
	myckenhet.
012:031 Och folket d„rinne f”rde han ut och lade dem under s†gar och
	tr”skvagnar av j„rn och bilor av j„rn och ”verl„mnade dem †t
	Molok.  S† gjorde han mot Ammons barns alla st„der.  Sedan v„nde
	David med allt folket tillbaka till Jerusalem.

013:001 D„refter tilldrog sig f”ljande Davids son Absalom hade en sk”n
	syster som hette Tamar, och Davids son Amnon fattade k„rlek till
	henne.
013:002 Ja, Amnon kom f”r sin syster Tamars skull i en s†dan v†nda att
	han blev sjuk; ty hon var jungfru, och det syntes Amnon icke
	vara m”jligt att g”ra henne n†got.
013:003 Men Amnon hade en v„n, som hette Jonadab, en son till Davids
	broder Simea; och Jonadab var en mycket klok man.
013:004 Denne sade nu till honom: ˝Varf”r ser du var morgon s† avt„rd
	ut, du konungens son?  Vill du icke s„ga mig det?˝  Amnon
	svarade honom: ˝Jag har fattat k„rlek till min broder Absaloms
	syster Tamar.˝
013:005 Jonadab sade till honom: ˝L„gg dig p† din s„ng och g”r dig sjuk.
	N„r d† din fader kommer f”r att bes”ka dig, s† s„g till honom:
	'L†t min syster Tamar komma och giva mig n†got att „ta, men l†t
	henne tillreda maten inf”r mina ”gon; s† att jag ser det och kan
	f† den ur hennes hand att „ta.'˝
013:006 D† lade Amnon sig och gjorde sig sjuk.  N„r nu konungen kom f”r
	att bes”ka honom, sade Amnon till konungen: ˝L†t min syster
	Tamar komma hit och tillaga tv† kakor inf”r mina ”gon, s† att
	jag kan f† dem ur hennes hand att „ta.˝

013:007 D† s„nde David bud in i huset till Tamar och l„t s„ga: ˝G† till
	din broder Amnons hus och red till †t honom n†got att „ta.˝
013:008 Tamar gick d† †stad till sin broder Amnons hus, d„r denne l†g
	till s„ngs.  Och hon tog deg och kn†dade den och gjorde d„rav
	kakor inf”r hans ”gon och gr„ddade kakorna.
013:009 D„refter tog hon pannan och lade upp dem d„rur inf”r hans ”gon;
	men han ville icke „ta.  Och Amnon sade: ˝L†t alla g† ut
	h„rifr†n.  D† gingo alla ut d„rifr†n.
013:010 Sedan sade Amnon till Tamar: ˝B„r maten hitin i kammaren, s† att
	jag f†r den ur din hand att „ta.˝  D† tog Tamar kakorna som hon
	hade tillrett och bar dem in i kammaren till sin broder Amnon.
013:011 Men n„r hon kom fram med dem till honom, f”r att han skulle „ta,
	fattade han i henne och sade till henne: ˝Kom hit och ligg hos
	mig, min syster.˝
013:012 Hon sade till honom: ˝Ack nej, min broder, kr„nk mig icke; ty
	s†dant f†r icke ske i Israel.  G”r icke en s†dan galenskap.
013:013 Vart skulle jag d† taga v„gen med min skam?  Och du sj„lv skulle
	ju sedan i Israel h†llas f”r en d†re.  Tala nu med konungen; han
	v„grar nog icke att giva mig †t dig.˝
013:014 Men han ville icke lyssna till hennes ord och blev henne
	”verm„ktig och kr„nkte henne och l†g hos henne.
013:015 Men d„refter fick Amnon en mycket stor motvilja mot henne; ja,
	den motvilja han fick mot henne var st”rre „n den k„rlek han
	hade haft till henne.  Och Amnon sade till henne: ˝St† upp och g†
	din v„g.˝
013:016 D† sade hon till honom: ˝G”r dig icke skyldig till ett s† sv†rt
	brott som att driva bort mig; det vore v„rre „n det andra som du
	har gjort med mig.˝
013:017 Men han ville icke h”ra p† henne, utan ropade p† den unge man
	som han hade till tj„nare och sade: ˝Driven denna kvinna ut
	h„rifr†n, och rigla du d”rren efter henne.˝
013:018 Och hon hade en fotsid livkl„dnad p† sig; ty i s†dana k†por voro
	konungens d”ttrar kl„dda, s† l„nge de voro jungfrur.  N„r
	tj„naren nu hade f”rt ut Tamar och riglat d”rren efter henne,
013:019 tog hon aska och str”dde p† sitt huvud, och den fotsida
	livkl„dnaden som hon hade p† sig rev hon s”nder; och hon lade
	handen p† sitt huvud och gick d„r ropande och klagande.
013:020 D† sade hennes broder Absalom till henne: ˝Har din broder Aminon
	varit hos dig?  Tig nu stilla, min syster; han „r ju din broder.
	L„gg denna sak icke s† p† sinnet.˝  S† stannade d† Tamar i sin
	broder Absaloms hus i sv†r sorg.
013:021 Men n„r konung David fick h”ra allt detta, blev han mycket vred.
013:022 Och Absalom talade intet med Amnon, varken gott eller ont, ty
	Absalom hatade Amnon, d„rf”r att denne hade kr„nkt hans syster
	Tamar.

013:023 Tv† †r d„refter hade Absalom f†rklippning i Baal-Hasor, som
	ligger vid Efraim.  Och Absalom inbj”d d† alla konungens s”ner.
013:024 Absalom kom till konungen och sade: ˝Din tj„nare skall nu hava
	f†rklippning; jag beder att konungen ville j„mte sina tj„nare g†
	med din tj„nare.˝
013:025 Men konungen svarade Absalom ˝Nej, min son, vi m† icke
	allasammans g† med, ty vi vilja icke vara dig till besv„r.˝  Och
	fast„n han bad honom entr„get, ville han icke g†, utan gav honom
	sin avskedsh„lsning.
013:026 D† sade Absalom: ˝Om du icke vill, s† l†t dock min broder Amnon
	g† med oss.˝  Konungen fr†gade honom: ˝Varf”r skall just han g†
	med dig?˝
013:027 Men Absalom bad honom s† entr„get, att han l„t Amnon och alla de
	”vriga konungas”nerna g† med honom.

013:028 Och Absalom bj”d sina tj„nare och sade: ˝Sen efter, n„r Amnons
	hj„rta bliver glatt av vinet; och n„r jag d† s„ger till eder:
	'Huggen ned Amnon', s† d”den honom utan fruktan.  Det „r ju jag
	som bjuder eder det, varen frimodiga och skicken eder s†som
	k„cka m„n.˝
013:029 Och Absaloms tj„nare gjorde med Amnon s†som Absalom hade bjudit.
	D† stodo alla konungens s”ner upp och satte sig var och en p†
	sin mul†sna och flydde.
013:030 Medan de „nnu voro p† v„g, kom till David ett rykte om att
	Absalom hade huggit ned alla konungens s”ner, s† att icke en
	enda av dem fanns kvar.
013:031 D† stod konungen upp och rev s”nder sina kl„der och lade sig p†
	marken, under det att alla hans tj„nare stodo d„r med
	s”nderrivna kl„der.
013:032 Men Jonadab, som var son till Davids broder Simea, tog till orda
	och sade: ˝Min herre m† icke t„nka att de hava d”dat alla de
	unga m„nnen, konungens s”ner, det „r Amnon allena som „r d”d.
	Ty Absaloms uppsyn har b†dat olycka „nda ifr†n den dag d† denne
	kr„nkte hans syster Tamar.
013:033 S† m† nu min herre konungen icke akta p† detta som har blivit
	sagt, att alla konungens s”ner „ro d”da; nej, Amnon allena „r
	d”d.˝

013:034 Emellertid flydde Absalom.  -- N„r nu mannen som stod p† vakt
	lyfte upp sina ”gon, fick han se mycket folk komma fr†n v„gen
	bakom honom, vid sidan av berget.
013:035 D† sade Jonadab till konungen: ˝Se, d„r komma konungens s”ner.
	S†som din tj„nare sade, s† har det g†tt till.˝
013:036 Just n„r han hade sagt detta, kommo konungens s”ner; och de
	brusto ut i gr†t.  Ocks† konungen och alla hans tj„nare gr„to
	h„ftigt och bitterligen.
013:037 Men Absalom hade flytt och begivit sig till Talmai, Ammihurs
	son, konungen i Gesur.  Och David s”rjde hela tiden sin son.
013:038 Sedan Absalom hade flytt och begivit sig till Gesur, stannade
	han d„r i tre †r.
013:039 Och konung David avstod ifr†n att draga ut mot Absalom, ty han
	tr”stade sig ”ver att Amnon var d”d.
014:001 Men Joab, Serujas son, m„rkte att konungens hj„rta var v„nt mot
	Absalom.
014:002 D† s„nde Joab till Tekoa och l„t d„rifr†n h„mta en klok kvinna
	och sade till henne: ˝L†tsa att du har sorg, och kl„d dig i
	sorgkl„der och sm”rj dig icke med olja, utan skicka dig s†som en
	kvinna som i l†ng tid har haft sorg efter en d”d.
014:003 G† s† in till konungen och tala till honom s†som jag s„ger dig.˝
	Joab lade nu orden i hennes mun.
014:004 Och kvinnan fr†n Tekoa talade med konungen; hon f”ll ned till
	jorden p† sitt ansikte och bugade sig och sade: ˝Hj„lp, o
	konung!˝
014:005 Konungen sade till henne: ˝Vad fattas dig?˝  Hon svarade: ˝Ack,
	jag „r „nka; min man „r d”d.
014:006 Och din tj„narinna hade tv† s”ner; dessa b†da kommo i tr„ta med
	varandra ute p† marken, d„r ingen fanns, som kunde tr„da emellan
	och hindra dem; den ene slog d† ned den andre och d”dade honom.
014:007 Och nu har hela sl„kten rest sig upp mot din tj„narinna, och de
	s„ga: 'Giv hit honom som slog ned sin broder, s† att vi f† d”da
	honom, d„rf”r att han har tagit sin broders liv och dr„pt honom;
	p† det s„ttet f”rg”ra vi ock arvingen.'  P† det att efter min
	man varken namn eller efterkommande m† finnas p† jorden, vilja
	de utsl„cka den gnista av mig, som „nnu „r kvar.˝
014:008 D† sade konungen till kvinnan: ˝G† hem igen; jag vill giva
	befallning om dig.˝
014:009 Kvinnan fr†n Tekoa sade till konungen: ˝P† mig, o min herre
	konung, och p† min faders hus vile missg„rningen, men konungen
	och hans tron vare utan skuld.˝
014:010 Konungen sade: ˝Om n†gon s„ger n†got †t dig, s† f”r honom till
	mig; han skall sedan icke mer antasta dig.
014:011 Hon sade: ˝Ja, m† konungen t„nka p† HERREN, sin Gud, s† att
	blodsh„mnaren icke f†r g”ra olyckan st”rre, och s† att de icke
	f”rg”ra min son.˝  D† sade han: ˝S† sant HERREN lever, icke ett
	h†r av din son skall falla p† jorden.˝
014:012 Men kvinnan sade: ˝L†t din tj„narinna tala „nnu ett ord till min
	herre konungen.˝  Han sade: ˝Tala.˝
014:013 D† sade kvinnan: ˝Varf”r „r du d† s† sinnad mot Guds folk?  N„r
	konungen talar s†, d† ligger ju d„ri att han sj„lv b„r p† skuld,
	eftersom konungen icke l†ter sin f”rskjutne son komma tillbaka.
014:014 Vi m†ste ju alla d” och „ro d† s†som vatten som spilles p†
	jorden, vilket icke kan samlas upp igen.  Men Gud tager icke
	livet bort, utan han t„nker ut vad g”ras kan, f”r att den
	f”rskjutne icke m† f”rbliva f”rskjuten och skild fr†n honom.
014:015 Och att jag nu har kommit f”r att tala detta till min herre
	konungen, det har skett d„rf”r att folket f”rskr„ckte mig.  D†
	t„nkte din tj„narinna: Jag vill dock tala med konungen; kanh„nda
	skall konungen uppfylla sin tr„linnas ”nskan.
014:016 Ja, konungen skall lyssna till sin tr„linna och r„dda mig fr†n
	den mans hand, som vill f”rg”ra b†de mig och min son fr†n Guds
	arvedel.
014:017 Och din tj„narinna t„nkte: Min herre konungens ord skall giva
	mig ro.  Ty min herre konungen „r lik Guds „ngel d„ri att han h”r
	allt, b†de gott och ont.  Och nu vare HERREN, din Gud, med dig.

014:018 D† svarade konungen och sade till kvinnan: ˝D”lj icke f”r mig
	n†got av det varom jag nu vill fr†ga dig.˝  Kvinnan sade: ˝Min
	herre konungen tale.˝
014:019 D† sade konungen: ˝Har icke Joab sin hand med i allt detta?˝
	Kvinnan svarade och sade: ˝S† sant du lever, min herre konung:
	om min Herre konungen talar n†got, s† kan ingen komma undan det,
	vare sig †t h”ger eller †t v„nster.  Ja, det „r din tj„nare Joab
	som har bjudit mig detta, och han har lagt i din tj„narinnas mun
	allt vad jag har sagt.
014:020 F”r att giva saken ett annat utseende har din tj„nare Joab
	handlat p† detta s„tt; men min herre liknar i vishet Guds „ngel
	och vet allt som sker p† jorden.˝

014:021 S† sade d† konungen till Joab: ˝V„lan, jag vill g”ra s†som du
	”nskar.  G† nu och f”r tillbaka den unge mannen Absalom.˝
014:022 D† f”ll Joab ned till jorden p† sitt ansikte och bugade sig och
	v„lsignade konungen; och Joab sade: ˝I dag m„rker din tj„nare
	att jag har funnit n†d f”r dina ”gon, min herre konung, eftersom
	konungen uppfyller sin tj„nares ”nskan.˝
014:023 Och Joab stod upp och begav sig till Gesur och f”rde Absalom
	till Jerusalem.
014:024 Men konungen sade: ˝Han f†r begiva sig till sitt hus, men han
	f†r icke komma inf”r mitt ansikte.  D† begav sig Absalom till
	sitt hus, och kom icke inf”r konungens ansikte.

014:025 Men i hela Israel fanns ingen s† sk”n man som Absalom, ingen som
	man s† mycket prisade: fr†n hans fotblad upp till hans hj„ssa
	fanns icke n†got fel p† honom
014:026 Och n„r han l„t klippa h†ret p† sitt huvud -- vid slutet av vart
	†r l„t han klippa det, ty det blev honom d† s† tungt att han
	m†ste l†ta klippa det -- s† befanns det, att n„r man v„gde h†ret
	fr†n hans huvud, d† v„gde det tv† hundra siklar, efter
	konungsvikt.
014:027 Och †t Absalom f”ddes tre s”ner och en dotter, som fick namnet
	Tamar; hon var en sk”n kvinna.

014:028 N„r Absalom hade bott tv† hela †r i Jerusalem utan att f† komma
	inf”r konungens ansikte,
014:029 s„nde han bud efter Joab, i avsikt att skicka denne till
	konungen; men han ville icke komma till honom.  Och han s„nde
	bud „nnu en g†ng, men han ville „nd† icke komma.
014:030 D† sade han till sina tj„nare: ˝I sen att Joab d„r har ett
	†kerstycke vid sidan av mitt, och p† det har han korn; g†n nu
	dit och t„nden eld d„rp†.˝  S† t„nde d† Absaloms tj„nare eld p†
	†kerstycket.
014:031 D† stod Joab upp och gick hem till Absalom och sade till honom:
	˝Varf”r hava dina tj„nare t„nt eld p† mitt †kerstycke?˝
014:032 Absalom svarade Joab: ˝Jag s„nde ju till dig och l„t s„ga: Kom
	hit, s† att jag kan skicka dig till konungen och l†ta s„ga:
	'Varf”r fick jag komma hem fr†n Gesur?  Det hade varit b„ttre
	f”r mig, om jag „nnu vore kvar d„r.'  Nu vill jag komma inf”r
	konungens ansikte; och finnes n†gon missg„rning hos mig, s† m†
	han d”da mig.
014:033 D† gick Joab till konungen och sade honom detta.  Denne kallade
	d† till sig Absalom, och han kom till konungen; och han f”ll ned
	f”r honom p† sitt ansikte och bugade sig till jorden inf”r
	konungen.  Och konungen kysste Absalom.
015:001 En tid h„refter skaffade Absalom sig vagn och h„star, d„rtill
	ock femtio man som l”pte framf”r honom.
015:002 Och Absalom pl„gade bittida om morgonen st„lla sig vid sidan av
	v„gen som ledde till porten, och s† ofta n†gon d† var p† v„g
	till konungen med en r„ttssak som han ville hava avd”md, kallade
	Absalom honom till sig och fr†gade: ˝Fr†n vilken stad „r du?˝
	N„r han d† svarade: ˝Din tj„nare „r fr†n den och den av Israels
	stammar˝,
015:003 sade Absalom till honom: ˝Din sak „r visserligen god och r„tt,
	men du har ingen som h”r p† dig hos konungen.˝
015:004 Och Absalom tillade: ˝Ack om jag bleve satt till domare i
	landet!  Om d† var och en som hade n†gon r„tts- och domssak komme
	till mig, s† skulle jag skaffa honom r„ttvisa.˝
015:005 Och n„r n†gon gick fram f”r att buga sig f”r honom, r„ckte han
	ut sin hand och fattade i honom och kysste honom.
015:006 P† detta s„tt gjorde Absalom med alla israeliter som kommo f”r
	att f† n†gon sak avd”md hos konungen.  S† f”rledde Absalom
	Israels m„n.

015:007 Fyrtio †r voro nu f”rlidna, d† Absalom en g†ng sade till
	konungen: ˝L†t mig begiva mig till Hebron f”r att d„r infria det
	l”fte som jag har gjort †t HERREN.
015:008 Ty din tj„nare gjorde ett l”fte, n„r jag bodde i Gesur i Aram;
	jag sade: 'Om HERREN l†ter mig komma tillbaka till Jerusalem, s†
	vill jag h†lla en gudstj„nst †t HERREN.'˝
015:009 Konungen sade till honom: ˝G† i frid.˝  D† stod han upp och begav
	sig till Hebron.
015:010 Men Absalom s„nde ut hemliga budb„rare till alla Israels stammar
	och l„t s„ga: ˝N„r I h”ren basunen ljuda, s† s„gen: 'Nu har
	Absalom blivit konung i Hebron.'˝
015:011 Och med Absalom hade f”ljt tv† hundra m„n fr†n Jerusalem, som
	voro inbjudna och f”ljde med i all oskuld, utan att veta om
	n†gonting.
015:012 Medan Absalom offrade slaktoffren, s„nde han ocks† och l„t h„mta
	giloniten Ahitofel, Davids r†dgivare, fr†n hans stad Gilo.  Och
	sammansv„rjningen v„xte i styrka, och i allt st”rre myckenhet
	gick folket ”ver till Absalom.

015:013 Men en budb„rare kom till David och sade: ˝Israels m„n hava v„nt
	sina hj„rtan till Absalom.˝
015:014 D† sade David till alla sina tj„nare, dem som han hade hos sig i
	Jerusalem: ˝Upp, l†t oss fly, ty ingen annan r„ddning finnes f”r
	oss undan Absalom.  Skynden eder †stad, s† att han icke med hast
	kommer ”ver oss och f”r olycka ”ver oss och sl†r stadens
	inv†nare med sv„rdsegg.˝
015:015 Konungens tj„nare svarade konungen: ˝Till allt vad min herre
	konungen behagar „ro dina tj„nare redo.
015:016 D† drog konungen ut, och allt hans husfolk f”ljde honom; dock
	l„mnade konungen kvar tio av sina bihustrur f”r att vakta huset.
015:017 S† drog d† konungen ut, och allt folket f”ljde honom; men de
	stannade vid Bet-Hammerhak.
015:018 Och alla hans tj„nare t†gade f”rbi p† sidan om honom, s† ock
	alla keret‚erna och pelet‚erna; och alla gatiterna, sex hundra
	man, som hade f”ljt med honom fr†n Gat, t†gade likaledes f”rbi
	framf”r konungen.
015:019 D† sade konungen till gatiten Ittai: ˝Varf”r g†r ocks† du med
	oss?  V„nd om och stanna hos den som nu „r konung; du „r ju en
	fr„mling och d„rtill landsflyktig fr†n ditt hem.
015:020 I g†r kom du; skulle jag d† i dag l†ta dig irra omkring med oss
	p† var f„rd, nu d† jag sj„lv g†r jag vet icke vart?  V„nd
	tillbaka och f”r dina br”der tillbaka med dig; m† n†d och
	trofasthet bevisas eder.˝
015:021 Men Ittai svarade konungen och sade: ˝S† sant HERREN lever, och
	s† sant min herre konungen lever: p† den plats d„r min herre
	konungen „r, d„r vill ock din tj„nare vara, det m† g„lla liv
	eller d”d.˝
015:022 D† sade David till Ittai: ˝Kom d† och drag med.˝  Och gatiten
	Ittai drog med j„mte alla sina m„n och alla kvinnor och barn som
	han hade med sig.
015:023 Och hela landet gr„t h”gljutt, n„r allt folket drog fram.  Och
	d† nu konungen gick ”ver b„cken Kidron, gick ock allt folket
	”ver och tog v„gen †t ”knen.
015:024 Bland de andra s†g man ock Sadok j„mte alla leviterna, och de
	buro med sig Guds f”rbundsark; men de satte ned Guds ark --
	varvid ocks† Ebjatar kom ditupp -- till dess att allt folket
	hade hunnit draga fram ur staden.
015:025 D† sade konungen till Sadok: ˝F”r Guds ark tillbaka in i
	staden.  Om jag finner n†d f”r HERRENS ”gon, l†ter han mig komma
	tillbaka, s† att jag †ter f†r se honom och hans boning.
015:026 Men om han s„ger s†: 'Jag har icke behag till dig' -- se, d† „r
	jag redo; han g”re d† med mig s†som honom t„ckes.˝
015:027 Och konungen sade till pr„sten Sadok: ˝Du „r ju siare; v„nd
	tillbaka till staden i frid.  Och din son Ahimaas och Ebjatars
	son Jonatan, b†da edra s”ner, m† f”lja med eder.
015:028 Se, jag vill dr”ja vid f„rjst„llena i ”knen, till dess att ett
	budskap kommer fr†n eder med underr„ttelser till mig.
015:029 D† f”rde Sadok och Ebjatar Guds ark tillbaka till Jerusalem och
	stannade d„r.

015:030 Men David gick gr†tande uppf”r Oljeberget med ”verh”ljt huvud
	ock bara f”tter; och allt folket som f”ljde med honom hade ock
	h”ljt ”ver sina huvuden och gingo ditupp under gr†t.
015:031 Och n„r man ber„ttade f”r David att Ahitofel var med bland dem
	som hade sammansvurit sig med Absalom, sade David: ˝HERRE, g”r
	Ahitofels r†d till d†rskap.˝
015:032 N„r sedan David hade kommit upp p† bergstoppen, d„r man pl„gade
	tillbedja Gud, d† kom arkiten Husai emot honom, med s”nderriven
	livkl„dnad och med jord p† sitt huvud.
015:033 David sade till honom: ˝Om du g†r med mig, s† bliver du mig till
	besv„r.
015:034 Men om du v„nder tillbaka till staden och s„ger till Absalom:
	'Din tj„nare vill jag vara, o konung; jag har f”rut varit din
	faders tj„nare, men nu vill jag vara din tj„nare', s† kan du
	gagna mig med att g”ra Ahitofels r†d om intet.
015:035 D„r har du ju ock pr„sterna Sadok och Ebjatar; allt vad du f†r
	h”ra fr†n konungens hus m† du meddela pr„sterna Sadok och
	Ebjatar.
015:036 De hava ju ock d„r sina b†da s”ner hos sig: Sadok har Ahimaas,
	och Ebjatar Jonatan; genom dem kunnen I s„nda mig bud om allt
	vad I f†n h”ra.˝
015:037 S† gick d† Husai, Davids v„n, in i staden.  Och j„mv„l Absalom
	drog in i Jerusalem.

016:001 N„r David hade g†tt fram†t ett litet stycke fr†n bergstoppen, d†
	m”tte honom Siba, Mefibosets tj„nare, med ett par lastade †snor,
	som buro tv† hundra br”d, ett hundra russinkakor, ett hundra
	fruktkakor och en vinl„gel.
016:002 D† sade konungen till Siba: ˝Vad vill du med detta?˝  Siba
	svarade: ˝Źsnorna skola vara f”r konungens husfolk till att rida
	p†, br”det och fruktkakorna skola tj„narna hava att „ta, och
	vinet skola de t”rstande hava att dricka i ”knen.˝
016:003 Konungen sade: ˝Men var „r din herres son?˝  Siba svarade
	konungen: ˝Han „r kvar i Jerusalem; ty han t„nkte: 'Nu skall
	Israels hus giva mig tillbaka min faders rike.'˝
016:004 D† sade konungen till Siba: ˝Se, allt vad Mefiboset „ger skall
	vara ditt.˝  Siba svarade: ˝Jag faller ned f”r dig; l†t mig finna
	n†d f”r dina ”gon, min herre konung.˝

016:005 N„r sedan konung David hade kommit till Bahurim, d† tr„dde
	d„rifr†n ut en man som var besl„ktad med Sauls hus och hette
	Simei, Geras son; han tr„dde fram och for ut i f”rbannelser.
016:006 Och han kastade stenar p† David och p† alla konung Davids
	tj„nare, fast„n allt folket och alla hj„ltarna omg†vo denne,
	b†de till h”ger och till v„nster.
016:007 Och Simeis ord, n„r han f”rbannade honom, voro dessa: ˝Bort,
	bort, du blodsman, du og„rningsman!
016:008 HERREN l†ter nu allt Sauls hus' blod komma tillbaka ”ver dig, du
	som har blivit konung i hans st„lle; HERREN giver nu
	konungad”met †t din son Absalom.  Se, nu har du kommit i den
	olycka du f”rtj„nade, ty en blodsman „r du.˝
016:009 D† sade Abisai, Serujas son, till konungen: ˝Varf”r skall den
	d”da hunden d„r f† f”rbanna min herre konungen?  L†t mig g† dit
	och hugga huvudet av honom.˝
016:010 Men konungen svarade: ˝Vad haven I med mig att g”ra, I Serujas
	s”ner?  Om han f”rbannar, och om det „r HERREN som har bjudit
	honom att f”rbanna David, vem t”rs d† fr†ga: 'Varf”r g”r du s†?'
016:011 Och David sade ytterligare till Abisai och till alla sina
	tj„nare: ˝Min son, han som har utg†tt fr†n mitt eget liv, st†r
	mig ju efter livet; med huru mycket mer sk„l d† denne
	benjaminit!  L†ten honom vara, m† han f”rbanna; ty HERREN har
	befallt honom det.
016:012 Kanh„nda skall HERREN se till den or„tt mig sker, s† att HERREN
	†ter giver mig lycka, till geng„ld f”r den f”rbannelse som i dag
	uttalas ”ver mig.˝
016:013 Och David gick med sina m„n v„gen fram, under det att Simei gick
	l„ngs utmed berget, j„msides med honom, och for ut i
	f”rbannelser och kastade stenar och grus, d„r han gick j„msides
	med honom.
016:014 N„r s† konungen, med allt folket som f”ljde honom, hade kommit
	till Ajefim, rastade han d„r.

016:015 Men Absalom hade med allt sitt folk, Israels m„n, kommit till
	Jerusalem; han hade d† ocks† Ahitofel med sig.
016:016 N„r nu arkiten Husai, Davids v„n, kom till Absalom, ropade Husai
	till Absalom: ˝Leve konungen!  Leve konungen!˝
016:017 Absalom sade till Husai: ˝Žr det s† du visar din k„rlek mot din
	v„n?  Varf”r har du icke f”ljt med din v„n?˝
016:018 Husai svarade Absalom: ˝Nej, den som HERREN och detta folk och
	alla Israels m„n hava utvalt, honom vill jag tillh”ra, och hos
	honom vill jag stanna.
016:019 Och dessutom, vilken b”r jag tj„na?  B”r jag icke tj„na inf”r
	hans son?  Jo, s†som jag har tj„nat inf”r din fader, s† vill jag
	ock g”ra det inf”r dig.˝
016:020 Och Absalom sade till Ahitofel: ˝Given nu ett r†d om vad vi
	skola g”ra.˝
016:021 Ahitofel sade till Absalom: ˝G† in till din faders bihustrur,
	som han har l„mnat kvar f”r att vakta huset.  D† f†r hela Israel
	h”ra att du har gjort dig f”rhatlig f”r din fader, och s†
	styrkes modet hos alla dem som h†lla med dig.
016:022 D„refter slog man upp ett t„lt †t Absalom ovanp† taket, och s†
	gick Absalom in till sin faders bihustrur inf”r hela Israels
	”gon.
016:023 Den tiden g„llde n„mligen ett r†d som Ahitofel gav lika mycket
	som om man hade fr†gat Gud till r†ds; s† mycket g„llde vart r†d
	av Ahitofel b†de f”r David och f”r Absalom.
017:001 Och Ahitofel sade till Absalom: ˝L†t mig utv„lja tolv tusen m„n,
	s† vill jag bryta upp och f”rf”lja David i natt.
017:002 D† kan jag komma ”ver honom och f”rskr„cka honom, medan han „r
	utmattad och modl”s, och allt hans folk skall d† taga till
	flykten; sedan kan jag d”da konungen, n„r han st†r d„r
	”vergiven.
017:003 D„refter skall jag f”ra allt folket tillbaka till dig.  Ty om det
	s† g†r den man du s”ker, s† „r detta som om alla v„nde tillbaka;
	allt folket f†r d† frid.˝
017:004 Detta behagade Absalom och alla de „ldste i Israel.
017:005 Likv„l sade Absalom: ˝Kalla ock arkiten Husai hit, s† att vi
	ocks† f† h”ra vad han har att s„ga.
017:006 N„r d† Husai kom in till Absalom, sade Absalom till honom: ˝S†
	och s† har Ahitofel talat.  ˝Skola vi g”ra s†som han har sagt?
	Varom icke, s† tala du.˝
017:007 Husai svarade Absalom: Det r†d som Ahitofel denna g†ng har givit
	„r icke gott.˝
017:008 Och Husai sade ytterligare: ˝Du k„nner din fader och hans m„n,
	och vet att de „ro hj„ltar och bistra s†som en bj”rninna fr†n
	vilken man har tagit ungarna ute p† marken.  Och din fader „r ju
	en krigsman som icke vilar med sitt folk under natten.
017:009 Nu har han s„kerligen g”mt sig i n†gon h†la eller p† n†got annat
	st„lle.  Om nu redan i b”rjan n†gra av folket h„r f”lle, s†
	skulle var och en som finge h”ra talas d„rom s„ga att det folk
	som f”ljer Absalom har lidit ett nederlag;
017:010 och d† skulle till och med den tappraste, den som hade mod s†som
	ett lejon, bliva h”geligen f”rf„rad; ty hela Israel vet att din
	fader „r en hj„lte, och att de som f”lja honom „ro tappra m„n.
017:011 D„rf”r „r nu mitt r†d: L†t hela Israel fr†n Dan „nda till
	Beer-Seba f”rsamla sig till dig, s† talrikt som sanden vid
	havet; och sj„lv m† du draga med i striden.
017:012 N„r vi s† drabba ihop med honom, varhelst han m† p†tr„ffas,
	skola vi sl† ned p† honom, s†som daggen faller ”ver marken; och
	d† skall intet bliva kvar av honom och alla de m„n som „ro med
	honom
017:013 Ja, om han ocks† droge sig tillbaka in i n†gon stad, s† skulle
	hela Israel kasta linor omkring den staden, och vi skulle draga
	den ned i dalen, till dess att icke minsta sten vore att finna
	d„rav.
017:014 D† sade Absalom och alla Israels m„n: ˝Arkiten Husais r†d „r
	b„ttre „n Ahitofels r†d.˝  HERREN hade n„mligen skickat det s†,
	att Ahitofels goda r†d gjordes om intet, f”r att HERREN skulle
	l†ta olycka komma ”ver Absalom.

017:015 Och Husai sade till pr„sterna Sadok och Ebjatar: ˝Det och det
	r†det har Ahitofel givit Absalom och de „ldste i Israel, men jag
	har givit det och det r†det.
017:016 S† s„nden nu med hast bud och l†ten s„ga David: 'Stanna icke
	”ver natten vid f„rjst„llena i ”knen, utan g† hellre ”ver, f”r
	att icke konungen och allt hans folk m† drabbas av f”rd„rv.'˝
017:017 Nu hade Jonatan och Ahimaas sitt tillh†ll vid Rogelsk„llan, och
	en tj„nstekvinna gick dit med budskap; sedan pl„gade de sj„lva
	g† med budskapet till konung David.  Ty de tordes icke g† in i
	staden och visa sig d„r.
017:018 Men en gosse fick se dem och ber„ttade det f”r Absalom.  D† gingo
	b†da med hast sin v„g och kommo in i en mans hus i Bahurim, som
	p† sin g†rd hade en brunn; i den stego de ned.
017:019 Och hans hustru tog ett skynke och bredde ut det ”ver
	brunnsh†let och str”dde gryn d„rp†, s† att man icke kunde m„rka
	n†got.
017:020 D† nu Absaloms tj„nare kommo in i huset till hustrun och fr†gade
	var Ahimaas och Jonatan voro, svarade hon dem: ˝De gingo ”ver
	b„cken d„r.˝  D† s”kte de, men utan att finna, och v„nde s†
	tillbaka till Jerusalem.
017:021 Men sedan de hade g†tt sin v„g, stego de andra upp ur brunnen
	och gingo med sitt budskap till konung David; de sade till
	David: ˝Bryten upp och g†n med hast ”ver vattnet, ty det och det
	r†det har Ahitofel givit, till eder of„rd.˝
017:022 D† br”t David upp med allt det folk han hade hos sig, och de
	gingo ”ver Jordan; och om morgonen, n„r det blev dager, saknades
	ingen enda, utan alla hade kommit ”ver Jordan.

017:023 Men n„r Ahitofel s†g att man icke f”ljde hans r†d, sadlade han
	sin †sna och stod upp och for hem till sin stad, och sedan han
	hade best„llt om sitt hus, h„ngde han sig.  Och n„r han var d”d,
	blev han begraven i sin faders grav.

017:024 S† hade nu David kommit till Mahanaim, n„r Absalom med alla
	Israels m„n gick ”ver Jordan.
017:025 Men Absalom hade satt Amasa i Joabs st„lle ”ver h„ren.  Och Amasa
	var son till en man vid namn Jitra, en israelit, som hade g†tt
	in till Abigal, Nahas' dotter och Serujas, Joabs moders, syster.
017:026 Och Israel och Absalom l„grade sig i Gileads land.
017:027 Men n„r David kom till Mahanaim, hade Sobi, Nahas' son, fr†n
	Rabba i Ammons barns land, och Makir, Ammiels son, fr†n
	Lo-Debar, och Barsillai, en gileadit fr†n Rogelim,
017:028 l†tit f”ra dit s„ngar, sk†lar, lerk„rl, s† ock vete, korn, mj”l
	och rostade ax, „vensom b”nor, lins„rter och annat rostat,
017:029 d„rj„mte honung, gr„ddmj”lk, f†r och n”tostar till mat †t David
	och hans folk; ty de t„nkte: ˝Folket „r hungrigt, tr”tt och
	t”rstigt i ”knen.
018:001 Och David m”nstrade sitt folk och satte ”ver- och underh”vitsm„n
	”ver dem.
018:002 D„refter l„t David folket t†ga †stad: en tredjedel under Joabs
	bef„l, en tredjedel under Abisais, Serujas sons, Joabs broders,
	bef„l, och en tredjedel under gatiten Ittais bef„l.  Och konungen
	sade till folket: ˝Jag vill ock sj„lv draga ut med eder.˝
018:003 Men folket svarade: ˝Du f†r icke draga ut; ty om vi m†ste fly,
	aktar ingen p† oss, och om h„lften av oss bliver d”dad, aktar
	man icke heller p† oss, men du „r nu s† god som tio tusen av
	oss.  D„rf”r „r det nu b„ttre att du st†r redo att komma oss till
	hj„lp fr†n staden.
018:004 D† sade konungen till dem: ˝Vad I ansen vara b„st vill jag
	g”ra.˝  Och konungen st„llde sig vid sidan av porten, under det
	att allt folket drog ut i avdelningar p† hundra och tusen.
018:005 Men konungen bj”d Joab, Abisai och Ittai och sade: ˝Faren nu
	varligt med den unge mannen Absalom.˝  Och allt folket h”rde huru
	konungen s† bj”d alla h”vitsm„nnen ang†ende Absalom.
018:006 S† drog d† folket ut p† f„ltet mot Israel, och striden stod i
	Efraims skog.
018:007 D„r blev Israels folk slaget av Davids tj„nare, och m†nga
	stupade d„r p† den dagen: tjugu tusen man.
018:008 Och striden utbredde sig ”ver hela den trakten; och skogen
	f”rgjorde mer folk, „n sv„rdet f”rgjorde p† den dagen.

018:009 Och Absalom kom i Davids tj„nares v„g.  Absalom red d† p† sin
	mul†sna; och n„r mul†snan kom under en stor terebint med t„ta
	grenar, fastnade hans huvud i terebinten, s† att han blev
	h„ngande mellan himmel och jord, ty mul†snan som han satt p†
	sprang sin v„g.
018:010 Och en man fick se det och ber„ttade f”r Joab och sade: ˝Jag s†g
	d„r borta Absalom h„nga i en terebint.˝
018:011 D† sade Joab till mannen som ber„ttade detta f”r honom: ˝Om du
	s†g det, varf”r slog du honom d† icke strax till jorden?  Jag
	skulle d† g„rna hava givit dig tio siklar silver och ett b„lte.˝
018:012 Men mannen svarade Joab: ˝Om jag ock finge v„ga upp tusen siklar
	silver i mina h„nder, skulle jag dock icke vilja utr„cka min
	hand mot konungens son, ty konungen bj”d ju dig och Abisai och
	Ittai, s† att vi h”rde det: 'Tagen vara, I alla, p† den unge
	mannen Absalom.'
018:013 Dessutom, om jag l”mskt hade f”rgripit mig p† hans liv, s† hade
	du s„kerligen l„mnat mig i sticket, eftersom intet kan f”rbliva
	dolt f”r konungen.˝
018:014 Joab sade: ˝Jag vill icke p† detta s„tt f”rhala tiden med dig.˝
	D„refter tog han tre spjut i sin hand och st”tte dem i Absaloms
	br”st, medan denne „nnu var vid liv, d„r han h„ngde under
	terebinten.
018:015 Sedan kommo tio unga m„n, Joabs vapendragare, ditfram, och av
	dem blev Absalom till fullo d”dad.

018:016 Och Joab l„t st”ta i basunen, och folket upph”rde att f”rf”lja
	Israel, ty Joab ville skona folket.
018:017 Och de togo Absalom och kastade honom i en stor grop i skogen
	och staplade upp ett mycket stort stenr”se ”ver honom.  Men
	hela Israel flydde, var och en till sin hydda.
018:018 Och Absalom hade, medan han „nnu levde, l†tit resa †t sig en
	stod som st†r i Konungsdalen; ty han t„nkte: ˝Jag har ingen son
	som kan bevara mitt namns †minnelse.  Den stoden hade han
	uppkallat efter sitt namn, och den heter „nnu i dag Absaloms
	minnesv†rd.

018:019 Och Ahimaas, Sadoks son, sade: ˝L†t mig skynda †stad och
	f”rkunna f”r konungen gl„djebudskapet att HERREN har d”mt honom
	fri ifr†n hans fienders hand.˝
018:020 Men Joab svarade honom: ˝I dag bliver du ingen gl„djebudb„rare;
	en annan dag m† du f”rkunna gl„djebudskap, men denna dag
	f”rkunnar du icke n†got gl„djebudskap, eftersom nu konungens son
	„r d”d.˝
018:021 D„refter sade Joab till en etiopier: ˝G† och ber„tta f”r
	konungen vad du har sett.˝  D† f”ll etiopiern ned f”r Joab och
	skyndade d„rp† †stad.
018:022 Men Ahimaas, Sadoks son; sade „nnu en g†ng till Joab: ˝L†t ocks†
	mig, vad „n m† ske, f† skynda †stad, efter etiopiern.˝  Joab
	sade: ˝Varf”r vill du skynda †stad, min son, d† detta ju icke
	kan vara ett gl„djebudskap som skaffar dig n†gon l”n?˝
018:023 Han svarade: ˝Vad „n m† ske vill jag skynda †stad.˝  D† sade han
	till honom: ˝S† skynda d†.˝  Och Ahimaas skyndade †stad och tog
	v„gen ”ver Jordansl„tten och hann om etiopiern.

018:024 Under tiden satt David inne i porten.  Och v„ktaren gick upp p†
	porttaket invid muren; n„r han d„r lyfte upp sina ”gon, fick han
	se en man komma ensam springande.
018:025 V„ktaren ropade och f”rkunnade det f”r konungen.  D† sade
	konungen: ˝Žr han ensam, s† har han ett gl„djebudskap att
	kung”ra.˝  Och han kom allt n„rmare.
018:026 D„refter fick v„ktaren se en annan man komma springande; d†
	ropade v„ktaren till portvaktaren och sade: ˝Nu ser jag †ter en
	man komma ensam springande.˝  Konungen sade: ˝Denne „r ock en
	gl„djebudb„rare.˝
018:027 Och v„ktaren sade: ˝Efter sitt s„tt att springa tyckes mig den
	f”rste vara Ahimaas, Sadoks son.˝  D† sade konungen: ˝Det „r en
	god man; han kommer s„kerligen med ett gott gl„djebudskap.˝

018:028 Och Ahimaas ropade och sade till konungen: ˝Allt v„l!˝  D„refter
	f”ll han ned till Jorden p† sitt ansikte inf”r konungen och
	sade: ˝Lovad vare HERREN, din Gud, som har prisgivit de
	m„nniskor som hade upplyft sin hand mot min herre konungen!˝
018:029 D† fr†gade konungen: ˝St†r det v„l till med den unge mannen
	Absalom?˝  Ahimaas svarade: ˝Jag s†g en stor hop folk, n„r Joab
	avs„nde konungens andre tj„nare och mig, din tj„nare; men jag
	vet icke vad det var.˝
018:030 Konungen sade: ˝G† †t sidan och st„ll dig d„r.˝  D† gick han †t
	sidan och blev st†ende d„r
018:031 Just d† kom etiopiern.  Och etiopiern sade: ˝Mottag, min herre
	konung, det gl„djebudskapet att HERREN i dag har d”mt dig fri
	ifr†n alla de m„ns hand, som hava rest sig upp mot dig.˝
018:032 Konungen fr†gade etiopiern: ˝St†r det v„l till med den unge
	mannen Absalom?˝  Etiopiern svarade: ˝M† det s† g† med min herre
	konungens fiender och med alla som resa sig upp mot dig f”r att
	g”ra dig ont, s†som det har g†tt med den unge mannen.
018:033 D† blev konungen h„ftigt uppr”rd och gick upp i salen ”ver
	porten och gr„t.  Och under det att han gick, ropade han s†: ˝Min
	son Absalom, min son, min son Absalom!  Ack, att jag hade f†tt d”
	i ditt st„lle!  Absalom, min son, min son!˝
019:001 Och det blev ber„ttat f”r Joab att konungen gr„t och s”rjde
	Absalom.
019:002 Och segern blev p† den dagen f”rbytt till sorg f”r allt folket,
	eftersom folket p† den dagen fick h”ra s„gas att konungen var
	bedr”vad f”r sin sons skull.
019:003 Och folket sm”g sig p† den dagen in i staden, s†som m„nniskor
	pl„ga g”ra, vilka hava van„rat sig, d„rigenom att de hava flytt
	under striden.
019:004 Men konungen hade skylt sitt ansikte; och konungen klagade med
	h”g r”st: ˝Min son Absalom!  Absalom, min son, min son!˝
019:005 D† gick Joab in i huset till konungen och sade: ˝Du kommer i dag
	alla dina tj„nares ansikten att rodna av skam, fast„n de i dag
	hava r„ddat b†de ditt eget liv och dina s”ners och d”ttrars liv
	och dina hustrurs liv och dina bihustrurs liv.
019:006 Ty du „lskar ju dem som hata dig, och hatar dem som „lska dig.
	I dag har du n„mligen gjort kunnigt att dina h”vitsm„n och
	tj„nare „ro intet for dig, ty i dag m„rker jag, att om Absalom
	vore vid liv, men alla vi andra i dag hade omkommit, s† skulle
	detta hava varit dig mer till behag.
019:007 Men st† nu upp, och g† ut och tala v„nligt med dina tj„nare; ty
	jag sv„r vid HERREN, att om du icke g”r det, s† skall icke en
	enda man stanna kvar hos dig ”ver denna natt, och detta skall
	f”r dig bliva en st”rre olycka „n alla de olyckor som hava
	”verg†tt dig fr†n din ungdom „nda till nu.˝
019:008 D† stod konungen upp och satte sig i porten.  Och man gjorde
	kunnigt f”r allt folket och sade: ˝Konungen sitter nu i porten.˝
	D† kom allt folket inf”r konungen.  Men Israel hade flytt, var
	och en till sin hydda.

019:009 Och allt folket i alla Israels stammar begynte d„refter f”rebr†
	varandra och s„ga: ˝Konungen har r„ddat oss fr†n vara fienders
	hand och hj„lpt oss ifr†n filist‚ernas hand, och nu har han m†st
	fly ur landet f”r Absalom.
019:010 Men Absalom, som vi hade smort till konung ”ver oss, har blivit
	d”dad i striden.  Varf”r s„gen I d† icke ett ord om att f”ra
	konungen tillbaka?˝

019:011 Under tiden hade konung David s„nt bud till pr„sterna Sadok och
	Ebjatar och l†tit s„ga: ˝Talen s† till de „ldste i Juda: 'Varf”r
	skolen I vara de sista att h„mta konungen tillbaka hem?  Ty vad
	hela Israel talar har redan kommit f”r konungen, d„r han bor.
019:012 I „ren ju mina br”der, I „ren ju mitt k”tt och ben.  Varf”r
	skolen I d† vara de sista att h„mta konungen tillbaka?'
019:013 Och till Amasa skolen I s„ga: 'Žr du icke mitt k”tt och ben?  Gud
	straffe mig nu och framgent, om du icke f”r all din tid skall
	bliva h„rh”vitsman hos mig i Joabs st„lle.'˝
019:014 H„rigenom vann han alla Juda m„ns hj„rtan utan undantag, s† att
	de s„nde detta budskap till konungen: ˝V„nd tillbaka, du sj„lv
	med alla dina tj„nare.˝
019:015 D† v„nde konungen tillbaka och kom till Jordan; men Juda hade
	kommit till Gilgal f”r att m”ta konungen och f”ra konungen ”ver
	Jordan.

019:016 Ocks† Simei, Geras son, benjaminiten, som var fr†n Bahurim,
	skyndade sig och drog ned med Juda m„n for att m”ta konung
	David.
019:017 Och med honom f”ljde tusen man fr†n Benjamin, „vensom Siba,
	vilken hade varit tj„nare i Sauls hus, j„mte hans femton s”ner
	och tjugu tj„nare.  Dessa hade nu hastat ned till Jordan f”re
	konungen.
019:018 Och f„rjan gick ”ver f”r att ”verf”ra konungens familj, och f”r
	att anv„ndas efter hans gottfinnande.  Men Simei, Geras son,
	f”ll ned inf”r konungen, n„r han skulle fara ”ver Jordan,
019:019 och sade till konungen: ˝M† min herre icke tillr„kna mig min
	missg„rning, och icke t„nka p† huru illa din tj„nare gjorde p†
	den dag d† min herre konungen drog ut fr†n Jerusalem; m†
	konungen icke akta d„rp†.
019:020 Ty din tj„nare inser att jag d† f”rsyndade mig; d„rf”r har jag
	nu i dag f”rst av hela Josefs hus kommit hitned f”r att m”ta min
	herre konungen.
019:021 D† tog Abisai, Serujas son, till orda och sade: ˝Skulle icke
	Simei d”das f”r detta?  Han har ju f”rbannat HERRENS smorde.˝
019:022 Men David svarade: ˝Vad haven I med mig att g”ra, I Serujas
	s”ner, eftersom I i dag „ren mig till hinders?  Skulle v„l i dag
	n†gon d”das i Israel?  Vet jag d† icke att jag i dag har blivit
	konung ”ver Israel?˝
019:023 D„refter sade konungen till Simei: ˝Du skall icke d”.˝  Och
	konungen gav honom sin ed d„rp†.

019:024 Mefiboset, Sauls son, hade ock kommit ned f”r att m”ta konungen.
	Han hade varken ansat sina f”tter eller sitt sk„gg, ej heller
	hade han l†tit tv† sina kl„der allt ifr†n den dag d† konungen
	drog bort, „nda till den dag d† han kom igen i frid.
019:025 N„r han nu kom till Jerusalem f”r att m”ta konungen, sade
	konungen till honom: ˝Varf”r f”ljde du icke med mig, Mefiboset?˝
019:026 Han svarade: ˝Min herre konung, min tj„nare bedrog mig.  Ty din
	tj„nare sade: 'Jag vill sadla min †sna och s„tta mig p† den och
	s† begiva mig till konungen'; din tj„nare „r ju halt.
019:027 Men han har f”rtalat din tj„nare hos min herre konungen.  Min
	herre konungen „r ju dock s†som Guds „ngel; s† g”r nu vad dig
	t„ckes.
019:028 Ty hela min faders hus f”rtj„nade intet annat „n d”den av min
	herre konungen, och likv„l l„t du din tj„nare sitta bland dem
	som f† „ta vid ditt bord.  Vad har jag d† r„tt att ytterligare
	beg„ra, och varom kan jag v„l ytterligare ropa till konungen?˝
019:029 Konungen sade till honom: ˝Varf”r ordar du ytterligare h„rom?
	Jag s„ger att du och Siba skolen dela jordagodset.˝
019:030 D† sade Mefiboset till konungen: ˝Han m† g„rna taga alltsammans,
	sedan nu min herre konungen har kommit hem igen i frid.˝

019:031 Gileaditen Barsillai hade ock farit ned fr†n Rogelim och drog
	sedan med konungen till Jordan, f”r att f† ledsaga honom ”ver
	Jordan.
019:032 Barsillai var d† mycket gammal: †ttio †r.  Han hade s”rjt f”r
	konungens behov, medan denne uppeh”ll sig i Mahanaim, ty han var
	en mycket rik man.
019:033 Konungen sade nu till Barsillai: ˝Du skall draga med mig, s†
	skall jag s”rja f”r dina behov hemma hos mig i Jerusalem.˝
019:034 Men Barsillai svarade konungen: ˝Huru m†nga †r kan jag v„l „nnu
	hava att leva, eftersom jag skulle f”lja med konungen upp till
	Jerusalem?
019:035 Jag „r nu †ttio †r gammal; kan jag d† k„nna skillnad mellan
	b„ttre och s„mre, eller har v„l din tj„nare n†gon smak f”r vad
	jag „ter eller f”r vad jag dricker?  Eller kan jag „nnu njuta av
	att h”ra s†ngare och s†ngerskor sjunga?  Varf”r skulle din
	tj„nare d† ytterligare bliva min herre konungen till besv„r?
019:036 Allenast f”r en stund vill din tj„nare fara med konungen ”ver
	Jordan.  Varf”r skulle v„l konungen giva mig en s†dan
	vederg„llning?
019:037 L†t din tj„nare v„nda tillbaka, s† att jag f†r d” i min stad,
	d„r jag har min faders och min moders grav.  Men se h„r „r din
	tj„nare Kimham, l†t honom f† draga med min herre konungen; och
	g”r f”r honom vad dig t„ckes.˝
019:038 D† sade konungen: ˝S† m† d† Kimham draga med mig, och jag skall
	g”ra f”r honom vad du vill.  Och allt vad du beg„r av mig skall
	jag g”ra dig.˝
019:039 D„refter gick allt folket ”ver Jordan, och konungen sj„lv gick
	ocks† ”ver.  Och konungen kysste Barsillai och tog avsked av
	honom.  Sedan v„nde denne tillbaka hem igen.

019:040 S† drog nu konungen till Gilgal, och Kimham f”ljde med honom, s†
	ock allt Juda folk.  Och de, j„mte h„lften av Israels folk,
	f”rde konungen dit”ver.
019:041 Men d† kommo alla de ”vriga israeliterna till konungen och sade
	till honom: ˝Varf”r hava v†ra br”der, Juda m„n, f†tt hemligen
	bem„ktiga sig dig och f”ra konungen och hans familj, tillika med
	alla Davids m„n, ”ver Jordan?˝
019:042 Alla Juda m„n svarade Israels m„n: ˝Konungen st†r ju oss
	n„rmast; varf”r vredgens I d† h„r”ver?  Hava vi levat p†
	konungen eller skaffat oss n†gon vinning genom honom?˝
019:043 D† svarade Israels m„n Juda m„n och sade: ˝Tio g†nger st”rre del
	„n I hava vi i den som „r konung, allts† ock i David.  Varf”r
	haven I d† ringaktat oss?  Och voro icke vi de som f”rst talade
	om att h„mta v†r konung tillbaka?˝  Men Juda m„n l„to „nnu
	h†rdare ord falla „n Israels m„n.
020:001 Nu h„nde sig att d„r fanns en illasinnad man vid namn Seba,
	Bikris son, en benjaminit.  Denne st”tte i basun och sade:

	  ˝Vi hava ingen del i David
	  och ingen arvslott i Isais son.
	  Israel drage hem, var och en till sin hydda.˝

020:002 D† ”verg†vo alla Israels m„n David och f”ljde Seba, Bikris son;
	men Juda m„n h”llo sig till sin konung och f”ljde honom fr†n
	Jordan „nda till Jerusalem.
020:003 S† kom David hem igen till Jerusalem.  Och konungen tog d† de tio
	bihustrur som han hade l„mnat kvar f”r att vakta huset, och satte
	in dem i ett s„rskilt hus till att d„r f”rvaras; och han gav dem
	underh†ll, men gick icke in till dem.  D„r f”rblevo de nu
	inst„ngda till sin d”dsdag och levde redan under hans livstid
	s†som „nkor.

020:004 Och konungen sade till Amasa: ˝B†da upp †t mig Juda m„n inom tre
	dagar, och inst„ll dig sedan sj„lv h„r.˝
020:005 Amasa begav sig d† †stad f”r att uppb†da Juda; men n„r han
	dr”jde ut”ver den tid som hade blivit honom f”relagd,
020:006 sade David till Abisai: ˝Nu kommer Seba, Bikris son, att bliva
	farligare f”r oss „n Absalom.  Tag du din herres tj„nare och s„tt
	efter honom, s† att han icke bem„ktigar sig n†gra bef„sta st„der
	och tillfogar oss f”r stor skada.˝
020:007 Allts† drogo Joabs m„n tillika med keret‚erna och pelet‚erna
	och alla hj„ltarna ut efter honom; de drogo ut fr†n Jerusalem
	f”r att s„tta efter Seba, Bikris son.
020:008 Men n„r de hade hunnit till den stora stenen vid Gibeon, kom
	Amasa emot dem.  Joab var d† kl„dd i livrocken som pl„gade utg”ra
	hans dr„kt, och ovanp† den hade han ett b„lte, med ett sv„rd i
	skidan, bundet ”ver sina l„nder; men n„r han gick fram, f”ll det
	ut.
020:009 Och Joab sade till Amasa: ˝St†r det v„l till med dig, min
	broder?˝  D„rvid fattade Joab Amasa i sk„gget med h”gra handen
	s†som f”r att kyssa honom.
020:010 Och d† Amasa icke tog sig till vara f”r det sv„rd som Joab hade
	i sin andra hand, gav denne honom d„rmed en st”t i underlivet,
	s† att hans in„lvor runno ut p† jorden.  S† dog han, utan att
	den andre beh”vde giva honom n†gon ytterligare st”t.  D„refter
	fortsatte Joab och hans broder Abisai att f”rf”lja Seba, Bikris
	son.
020:011 Men en av Joabs tj„nare stod kvar d„rbredvid och ropade: ˝Var
	och en som „r Joabs v„n och h†ller med David, han f”lje efter
	Joab.˝
020:012 Nu l†g Amasa s”lad i sitt blod mitt p† v„gen; och mannen s†g
	allt folket stannade.  D† f”rde han Amasa undan fr†n v„gen in p†
	†kern och kastade ett kl„de ”ver honom, eftersom han s†g huru
	alla de som kommo d„rf”rbi stannade.
020:013 S† snart han var bortskaffad fr†n v„gen, drogo alla f”rbi och
	f”ljde Joab f”r att s„tta efter Seba, Bikris son.

020:014 Denne drog emellertid genom alla Israels stammar till Abel och
	Bet-Maaka och genom hela Habberim; och folk samlade sig och
	f”ljde honom „nda ditin.
020:015 Men de kommo och bel„grade honom d„r i Abel vid Bet-Hammaaka och
	kastade upp mot staden en vall, som reste sig inemot yttermuren.
	Och allt Joabs folk arbetade p† att f”rst”ra muren och
	kullst”ta den.
020:016 D† ropade en klok kvinna fr†n staden: ˝H”ren!  H”ren!  S„gen till
	Joab att han kommer hit, s† att jag f†r tala med honom.˝
020:017 N„r han d† kom fram till kvinnan, fr†gade hon: ˝Žr du Joab?˝  Han
	svarade: ˝Ja.˝  Hon sade till honom: ˝H”r din tj„narinnas ord.˝
	Han svarade: ˝Jag h”r.˝
020:018 D† sade hon: ˝Fordom pl„gade man s„ga s†: 'I Abel skall man
	fr†ga till r†ds'; sedan kunde man utf”ra sina planer.
020:019 Vi „ro de fridsammaste och trognaste i Israel, och du s”ker att
	f”rg”ra en stad som „r en moder i Israel.  Varf”r vill du
	f”rst”ra HERRENS arvedel?˝
020:020 Joab svarade och sade: ˝Bort det, bort det, att jag skulle vilja
	f”rst”ra och f”rd„rva!
020:021 Det „r icke s†, utan en man fr†n Efraims bergsbygd vid namn
	Seba, Bikris son, har rest sig upp mot konung David; utl„mnen
	allenast honom, s† vill jag draga bort ifr†n staden.˝  Kvinnan
	svarade Joab: ˝Hans huvud skall strax bliva utkastat till dig
	”ver muren.˝
020:022 Sedan v„nde sig kvinnan med sitt kloka r†d till allt folket, och
	de h”ggo huvudet av Seba, Bikris son, och kastade ut det till
	Joab.  D† st”tte denne i basunen, och krigsfolket skingrade sig
	och drog bort ifr†n staden, var och en till sin hydda.  Och Joab
	v„nde tillbaka till konungen i Jerusalem.

020:023 Joab hade nu bef„let ”ver hela krigsh„ren i Israel, och Benaja,
	Jojadas son, hade bef„let ”ver keret‚erna och pelet‚erna.
020:024 Adoram hade uppsikten ”ver de allm„nna arbetena, och Josafat,
	Ahiluds son, var kansler.
020:025 Seja var sekreterare, och Sadok och Ebjatar voro pr„ster.
020:026 Dessutom var ock jairiten Ira pr„st hos David.
021:001 Men under Davids tid uppstod en hungersn”d, som varade oavbrutet
	i tre †r; d† s”kte David HERRENS ansikte.  HERREN svarade: ˝F”r
	Sauls och hans blodbefl„ckade hus' skull sker detta, d„rf”r att
	han d”dade gibeoniterna.
021:002 D† kallade konungen till sig gibeoniterna och talade med dem.
	Men gibeoniterna voro icke israeliter, utan en kvarleva av
	amor‚erna och fast„n Israels barn hade givit dem sin ed, hade
	Saul, i sin nit„lskan f”r Israels barn och f”r Juda, f”rs”kt att
	nedg”ra dem.
021:003 David sade nu till gibeoniterna: ˝Vad skall jag g”ra f”r eder,
	och varmed skall jag bringa f”rsoning, s† att I v„lsignen
	HERRENS arvedel?˝
021:004 Gibeoniterna svarade honom: ˝Vi fordra icke silver och guld av
	Saul och hans hus, ej heller hava vi r„tt att d”da n†gon man i
	Israel.˝  Han fr†gade: ˝Vad beg„ren I d† att jag skall g”ra f”r
	eder?˝
021:005 De svarade konungen: ˝Den man som ville f”rg”ra oss, och som
	st„mplade mot oss, f”r att vi skulle bliva utrotade och icke mer
	hava best†nd n†gonst„des inom Israels land,
021:006 av hans s”ner m† sju utl„mnas till oss, s† att vi f† upph„nga
	dem f”r HERREN i Sauls, HERRENS utvaldes, Gibea.˝  Konungen sade:
	˝Jag skall utl„mna dem.˝
021:007 Men konungen skonade Mefiboset, Sauls son Jonatans son, f”r den
	ed vid HERREN, som de, David och Jonatan, Sauls son, hade svurit
	varandra.
021:008 D„remot tog konungen de tv† s”ner, Armoni och Mefiboset, som
	Rispa, Ajas dotter, hade f”tt †t Saul, och de fem s”ner som
	Mikal, Sauls dotter, hade f”tt †t meholatiten Adriel, Barsillais
	son
021:009 och ”verl„mnade dem †t gibeoniterna, och dessa upph„ngde dem p†
	berget inf”r HERREN, s† att de omkommo, alla sju p† en g†ng.  Och
	det var under de f”rsta sk”rdedagarna, n„r kornsk”rden begynte,
	som de blevo d”dade.
021:010 D† tog Rispa, Ajas dotter, sin sorgdr„kt och hade den till sitt
	l„ger ovanp† klippan fr†n det att sk”rden begynte, „nda till
	dess att vattnet str”mmade ned ”ver dem fr†n himmelen; och hon
	tillstadde icke himmelens f†glar att sl† ned p† dem om dagen, ej
	heller markens vilda djur att g”ra det om natten.

021:011 N„r det blev ber„ttat f”r David vad Rispa, Ajas dotter, Sauls
	bihustru, hade gjort
021:012 begav sig David †stad och h„mtade Sauls och hans son Jonatans
	ben fr†n borgarna i Jabes i Gilead.  Dessa hade n„mligen i
	hemlighet tagit deras kroppar bort ifr†n den ”ppna platsen i
	Bet-San, d„r filist‚erna hade h„ngt upp dem, n„r filist‚erna
	slogo Saul p† Gilboa.
021:013 Och d† han hade f”rt Sauls och hans son Jonatans ben upp
	d„rifr†n, samlade man ock ihop de upph„ngdas ben.
021:014 Sedan begrov man Sauls och hans son Jonatans ben i Benjamins
	land, i Sela, i hans fader Kis' grav; man gjorde allt vad
	konungen hade bjudit.  Och d„refter h”rde Gud landets b”n.

021:015 Źter uppstod krig mellan filist‚erna och Israel.  Och David drog
	ned med sina tj„nare, och de stridde mot filist‚erna.  Men David
	blev tr”tt;
021:016 och Jisbo-Benob, en av rafa‚ernas avkomlingar, vilkens lans
	v„gde tre hundra siklar koppar, och som var ikl„dd en ny
	rustning, t„nkte d† d”da David.
021:017 Men Abisai, Serujas son, kom honom till hj„lp och slog filist‚en
	till d”ds.  D† besvuro Davids m„n honom att han icke mer skulle
	draga ut med dem i striden, s† att han icke utsl„ckte Israels
	lampa.
021:018 D„refter stod †ter en strid med filist‚erna vid Gob; husatiten
	Sibbekai slog d† ned Saf, en av rafa‚ernas avkomlingar.

021:019 Źter stod en strid med filist‚erna vid Gob; Elhanan,
	Jaare-Oregims son, betlehemiten, slog d† ned gatiten Goljat, som
	hade ett spjut vars skaft liknade en v„vbom.
021:020 Źter stod en strid vid Gat.  D„r var en reslig man som hade sex
	fingrar p† var hand och sex t†r p† var fot, eller tillsammans
	tjugufyra; han var ock en avkomling av rafa‚erna.
021:021 Denne sm„dade Israel; d† blev han nedgjord av Jonatan, son till
	Simeai, Davids broder.

021:022 Dessa fyra voro avkomlingar av rafa‚erna i Gat; och de f”llo f”r
	Davids och hans tj„nares hand.
022:001 Och David talade till HERREN denna s†ngs ord, n„r HERREN hade
	r„ddat honom fr†n alla hans fienders hand och fr†n Sauls hand.
022:002 Han sade:

	  HERRE, du mitt bergf„ste, min borg och min r„ddare,
022:003   Gud, du min klippa, till vilken jag tager min tillflykt,
	  min sk”ld och min fr„lsnings horn,
	    mitt v„rn och min tillflykt,
	  min fr„lsare, du som fr„lsar mig fr†n v†ldet!
022:004   HERREN, den h”gtlovade, †kallar jag,
	  och fr†n mina fiender bliver jag fr„lst.

022:005   Ty d”dens br„nningar omv„rvde mig,
	  f”rd„rvets str”mmar f”rskr„ckte mig,
022:006   d”dsrikets band omsl”to mig,
	  d”dens snaror f”llo ”ver mig.
022:007   Men jag †kallade HERREN i min n”d,
	  ja, jag gick med min †kallan till min Gud.
	  Och han h”rde fr†n sin himmelska boning min r”st,
	  och mitt rop kom till hans ”ron.

022:008   D† skalv jorden och b„vade,
	  himmelens grundvalar darrade;
	  de skakades, ty hans vrede var uppt„nd.
022:009   R”k steg upp fr†n hans n„sa
	  och f”rt„rande eld fr†n hans mun,
	  eldsgl”d ljungade fr†n honom.
022:010   Och han s„nkte himmelen och for ned
	  och t”cken var under hans f”tter.

022:011   Han for p† keruben och fl”g,
	  han s†gs komma p† vindens vingar
022:012   Och han gjorde m”rker till en hydda som omsl”t honom:
	  vattenhopar, tjocka moln.
022:013   Ur glansen framf”r honom ljungade eldsgl”d.

022:014   HERREN dundrade fr†n himmelen
	  den H”gste l„t h”ra sin r”st.
022:015   Han sk”t pilar och f”rskingrade dem,
	  ljungeld och f”rvirrade dem.
022:016   Havets b„ddar kommo i dagen,
	  jordens grundvalar blottades,
	  f”r HERRENS n„pst,
	  f”r hans vredes stormvind.

022:017   Han r„ckte ut sin hand fr†n h”jden och fattade mig,
	  han drog mig upp ur de stora vattnen.
022:018   Han r„ddade mig fr†n min starke fiende,
	  fr†n mina ov„nner, ty de voro mig ”verm„ktiga.
022:019   De ”verf”llo mig p† min olyckas dag,
	  men HERREN blev mitt st”d.
022:020   Han f”rde mig ut p† rymlig plats
	  han r„ddade mig, ty han hade behag till mig.

022:021   HERREN l”nar mig efter min r„ttf„rdighet;
	  efter mina h„nders renhet vederg„ller han mig.
022:022   Ty jag h”ll mig p† HERRENS v„gar
	  och avf”ll icke fr†n min Gud i ogudaktighet;
022:023   nej, alla hans r„tter hade jag f”r ”gonen,
	  och fr†n hans stadgar vek jag icke av.
022:024   S† var jag ostrafflig f”r honom
	  och tog mig till vara f”r missg„rning.

022:025   D„rf”r vederg„llde mig HERREN efter min r„ttf„rdighet,
	  efter min renhet inf”r hans ”gon.
022:026   Mot den fromme bevisar du dig from,
	  mot en ostrafflig hj„lte bevisar du dig ostrafflig.
022:027   Mot den rene bevisar du dig ren,
	  men mot den vr†nge bevisar du dig avog.
022:028   och du fr„lsar ett betryckt folk,
	  men dina ”gon „ro emot de stolta, till att ”dmjuka dem.

022:029   Ja, du, HERRE, „r min lampa;
	  ty HERREN g”r mitt m”rker ljust.
022:030   Ja, med dig kan jag nedsl† h„rskaror,
	  med min Gud stormar jag murar.
022:031   Guds v„g „r ostrafflig,
	  HERRENS tal „r luttrat.
	  En sk”ld „r han f”r alla
	    som taga sin tillflykt till honom.

022:032   Ty vem „r Gud f”rutom HERREN,
	  och vem „r en klippa f”rutom v†r Gud?
022:033   Gud, du som var mitt starka v„rn
	  och ledde den ostrafflige p† hans v„g,
022:034   du som gjorde hans f”tter s†som hindens
	  och st„llde mig p† mina h”jder,
022:035   du som l„rde mina h„nder att strida
	  och mina armar att sp„nna kopparb†gen!

022:036   Du gav mig din fr„lsnings sk”ld
	  och din b”nh”relse gjorde mig stor,
022:037   du skaffade rum f”r mina steg, d„r jag gick,
	  och mina f”tter vacklade icke.
022:038   Jag f”rf”ljde mina fiender och f”rgjorde dem;
	  jag v„nde icke tillbaka, f”rr„n jag hade gjort „nde p† dem.
022:039   Ja, jag gjorde „nde p† dem och slog dem,
	    s† att de icke mer reste sig;
	  de f”llo under mina f”tter.

022:040   Du omgjordade mig med kraft till striden,
	  du b”jde mina motst†ndare under mig.
022:041   Mina fiender drev du p† flykten f”r mig,
	  dem som hatade mig f”rgjorde jag.
022:042   De s†go sig omkring, men det fanns ingen som fr„lste;
	  efter HERREN, men han svarade dem icke.
022:043   Och jag st”tte dem s”nder till stoft p† jorden,
	  jag krossade och f”rtrampade dem
	    s†som orenlighet p† gatan.

022:044   Du r„ddade mig ur mitt folks strider,
	  du bevarade mig till ett huvud ”ver hedningar;
	  folkslag som jag ej k„nde blevo mina tj„nare.
022:045   Fr„mlingar visade mig underd†nighet;
	  vid blotta ryktet h”rsammade de mig.
022:046   Ja, fr„mlingarnas mod vissnade bort;
	  de omgjordade sig och ”verg†vo sina borgar.

022:047   HERREN lever!  Lovad vare min klippa,
	  upph”jd vare Gud, min fr„lsnings klippa!
022:048   Gud, som har givit mig h„mnd
	  och lagt folken under mig;
022:049   du som har f”rt mig ut fr†n mina fiender
	  och upph”jt mig ”ver mina motst†ndare,
	  r„ddat mig fr†n v†ldets man!
022:050   F”rdenskull vill jag tacka dig,
	  HERRE, bland hedningarna,
	  och lovsjunga ditt namn.
022:051   Ty du giver din konung stor seger
	  och g”r n†d mot din smorde,
	  mot David och hans s„d till evig tid.
023:001 Dessa voro Davids sista ord:

	  S† s„ger David, Isais son,
	  s† s„ger den man som blev h”gt upph”jd,
	  Jakobs Guds smorde,
	  Israels ljuvlige s†ngare:
023:002   HERRENS Ande har talat genom mig,
	  och hans ord „r p† min tunga;
023:003   Israels Gud har s† sagt,
	  Israels klippa har s† talat till mig:
	  ˝Den som r†der ”ver m„nniskorna r„tt,
	  den som r†der i Guds fruktan,
023:004   han „r lik morgonens ljus,
	    n„r solen g†r upp,
	    en morgon utan moln,
	  d† jorden gr”nskar
	    genom solsken efter regn.

023:005   Ja, „r det icke s†
	    med mitt hus inf”r Gud?
	  Han har ju uppr„ttat med mig
	    ett evigt f”rbund,
	  i allo stadgat och betryggat.
	  Ja, visst skall han l†ta
	    all fr„lsning och gl„dje
	    v„xa upp †t mig.

023:006   Men de onda „ro allasammans
	    lika bortkastade t”rnen,
	  som man ej vill taga i med handen.
023:007   Och m†ste man r”ra vid dem,
	  s† rustar man sig
	    med j„rn och med spjutskaft,
	  och br„nner sedan upp dem
	    i eld p† st„llet.

023:008 Dessa „ro namnen p† Davids hj„ltar: Joseb-Bassebet, en
	takemonit, den f”rn„mste bland k„mparna, han som sv„ngde sitt
	spjut ”ver †tta hundra som hade blivit slagna p† en g†ng.
023:009 Och n„st honom kom Eleasar, son till Dodi, son till en
	ahoait.  Han var en av de tre hj„ltar som voro med David, n„r de
	blevo sm„dade av filist‚erna, som d„r hade f”rsamlat sig till
	strid; Israels m„n drogo sig d† tillbaka.
023:010 Men han h”ll st†nd och h”gg in p† filist‚erna, till dess att
	hans hand blev s† tr”tt att den var s†som faststelnad vid
	sv„rdet; och HERREN beredde s† en stor seger p† den dagen.  Sedan
	hade folket allenast att v„nda om och f”lja med honom f”r att
	plundra.
023:011 Och efter honom kom Samma, son till Age, en hararit.  En g†ng
	hade filist‚erna f”rsamlat sig, s† att de utgjorde en hel
	skara.  Och d„r var ett †kerstycke, fullt med lins„rter.  Och
	folket flydde f”r filist‚erna.
023:012 D† st„llde han sig mitt p† †kerstycket och f”rsvarade det och
	slog filist‚erna; och HERREN beredde s† en stor seger.

023:013 En g†ng drogo tre av de trettio f”rn„msta m„nnen ned och kommo
	vid sk”rdetiden till David vid Adullams grotta, medan en skara
	filist‚er var l„grad i Refaimsdalen.
023:014 Men David var d† p† borgen, under det att en filisteisk utpost
	fanns i Bet-Lehem.
023:015 Och David greps av lystnad och sade: ˝Ack att n†gon ville giva
	mig vatten att dricka fr†n brunnen vid Bet-Lehems stadsport!˝
023:016 D† br”to de tre hj„ltarna sig igenom filist‚ernas l„ger och
	h„mtade vatten ur brunnen vid Bet-Lehems stadsport och togo det
	och buro det till David.  Men han ville icke dricka det, utan g”t
	ut det s†som ett drickoffer †t HERREN.
023:017 Han sade n„mligen: ˝Bort det, HERRE, att jag skulle g”ra detta!
	Skulle jag dricka de m„ns blod, som gingo †stad med fara f”r
	sina liv?˝  Och han ville icke dricka det.  S†dana ting hade de
	tre hj„ltarna gjort.

023:018 Abisai, broder till Joab, Serujas son, var den f”rn„mste av tre
	andra; han sv„ngde en g†ng sitt spjut ”ver tre hundra som hade
	blivit slagna.  Och han hade ett stort namn bland de tre.
023:019 Han var visserligen mer ansedd „n n†gon annan i detta tretal,
	och han var de andras h”vitsman, men upp till de tre f”rsta kom
	han dock icke.
023:020 Och Benaja, son till Jojada, som var son till en tapper,
	segerrik man fr†n Kabseel; han slog ned de tv† Arielerna i Moab,
	och det var han som en sn”v„dersdag steg ned och slog ihj„l
	lejonet i brunnen.
023:021 Han slog ock ned den egyptiske mannen som var s† ansenlig att
	sk†da.  Fast„n egyptiern hade ett spjut i handen, gick han ned
	mot honom, v„pnad allenast med sin stav.  Och han ryckte spjutet
	ur egyptierns hand och dr„pte honom med hans eget spjut.
023:022 S†dana ting hade Benaja, Jojadas son, gjort.  Och han hade ett
	stort namn bland de tre hj„ltarna.
023:023 Han var mer ansedd „n n†gon av de trettio, men upp till de tre
	f”rsta kom han icke.  Och David insatte honom i sin livvakt.

023:024 Till de trettio h”rde: Asael, Joabs broder; Elhanan, Dodos son,
	fr†n Bet-Lehem;
023:025 haroditen Samma; haroditen Elika;
023:026 peletiten Heles; tekoaiten Ira, Ickes' son;
023:027 anatotiten Abieser; husatiten Mebunnai;
023:028 ahoaiten Salmon; netofatiten Maherai;
023:029 netofatiten Heleb, Baanas son; Ittai, Ribais son, fr†n Gibea i
	Benjamins barns stam;
023:030 Benaja, en pirgatonit; Hiddai fr†n Gaas' dalar;
023:031 arabatiten Abi-Albon; barhumiten Asmavet;
023:032 saalboniten Eljaba; Bene-Jasen; Jonatan;
023:033 harariten Samma; arariten Ahiam, Sarars son;
023:034 Elifelet, son till Ahasbai, maakatitens son; giloniten Eliam,
	Ahitofels son;
023:035 Hesro fr†n Karmel; arabiten Paarai;
023:036 Jigeal, Natans son, fr†n Soba; gaditen Bani;
023:037 ammoniten Selek; beerotiten Naharai, vapendragare †t Joab,
	Serujas son;
023:038 jeteriten Ira; jeteriten Gareb;
023:039 hetiten Uria.

	Tillsammans utgjorde de trettiosju.
024:001 Men HERRENS vrede uppt„ndes †ter mot Israel, s† att han
	uppeggade David mot dem och sade: ˝G† †stad och r„kna Israel och
	Juda.˝
024:002 D† sade konungen till Joab, h”vitsmannen f”r hans h„r: ˝Far
	igenom alla Israels stammar, fr†n Dan „nda till Beer-Seba, och
	anst„llen en folkr„kning, s† att jag f†r veta huru stor
	folkm„ngden „r.˝
024:003 Joab svarade konungen: ˝M† HERREN, din Gud, f”r”ka detta folk
	hundrafalt, huru talrikt det „n „r, och m† min herre konungen f†
	se detta med egna ”gon.  Men varf”r har min herre konungen f†tt
	lust till s†dant?˝
024:004 Likv„l blev konungens befallning g„llande, trots Joab och h„rens
	andra h”vitsm„n; allts† drog Joab j„mte h„rens andra h”vitsm„n
	ut i konungens tj„nst f”r att anst„lla folkr„kning i Israel.

024:005 Och de gingo ”ver Jordan och l„grade sig vid Aroer, p† h”gra
	sidan om staden i Gads dal, och †t Jaeser till.
024:006 D„rifr†n kommo de till Gilead och Tatim-Hodsis land; sedan kommo
	de till Dan-Jaan och s† runt omkring till Sidon.
024:007 D„refter kommo de till Tyrus' bef„stningar och till hiv‚ernas
	och kanan‚ernas alla st„der; slutligen drogo de till Beer-Seba i
	Juda sydland.
024:008 Och sedan de s† hade farit igenom hela landet, kommo de efter
	nio m†nader och tjugu dagar hem till Jerusalem.
024:009 Och Joab uppgav f”r konungen vilken slutsumma folkr„kningen
	utvisade: i Israel funnos †tta hundra tusen stridbara,
	sv„rdbev„pnade m„n, och Juda m„n voro fem hundra tusen.

024:010 Men Davids samvete slog honom, sedan han hade l†tit r„kna
	folket, och David sade till HERREN: ˝Jag har syndat storligen i
	vad jag har gjort; men tillgiv nu, HERRE, din tj„nares
	missg„rning, ty jag har handlat mycket d†raktigt.˝
024:011 D† nu David stod upp om morgonen, hade HERRENS ord kommit till
	profeten Gad, Davids siare; han hade sagt:
024:012 ˝G† och tala till David: S† s„ger HERREN: Tre ting f”rel„gger
	jag dig; v„lj bland dem ut †t dig ett som du vill att jag skall
	g”ra dig.˝
024:013 D† gick Gad in till David och f”rkunnade detta f”r honom.  Han
	sade till honom: ˝Vill du att hungersn”d under sju †r skall
	komma i ditt land?  Eller att du i tre m†nader skall n”dgas fly
	f”r dina ov„nner, medan de f”rf”lja dig?  Eller att pest i tre
	dagar skall hems”ka ditt land?  Bet„nk nu och eftersinna vilket
	svar jag skall giva honom som har s„nt mig.˝
024:014 David svarade Gad: ˝Jag „r i stor v†nda.  Men l†t oss d† falla i
	HERRENS hand, ty hans barmh„rtighet „r stor; i m„nniskohand vill
	jag icke falla.˝

024:015 S† l„t d† HERREN pest komma i Israel, fr†n morgonen intill den
	best„mda tiden; d„runder dogo av folket, ifr†n Dan „nda till
	Beer-Seba, sjuttio tusen m„n.
024:016 Men n„r „ngeln r„ckte ut sin hand ”ver Jerusalem f”r att
	f”rd„rva det, †ngrade HERREN det onda, och han sade till „ngeln,
	folkets f”rd„rvare: ˝Det „r nog; drag nu din hand tillbaka.˝  Och
	HERRENS „ngel var d† vid jebus‚en Araunas tr”skplats.
024:017 Men n„r David fick se „ngeln som slog folket, sade han till
	HERREN s†: ˝Det „r ju jag som har syndat, det „r jag som har
	gjort illa; men dessa, min hjord, vad hava de gjort?  M† din
	hand v„nda sig mot mig och min faders hus.˝
024:018 Och Gad kom till David samma dag och sade till honom: ˝G† †stad
	och res ett altare †t HERREN p† jebus‚en Araunas tr”skplats.˝
024:019 Och David gick †stad efter Gads ord, s†som HERREN hade bjudit.
024:020 N„r Arauna nu blickade ut och fick se att konungen och hans
	tj„nare kommo till honom, gick han ut och f”ll ned till jorden
	p† sitt ansikte f”r konungen.
024:021 Och Arauna sade: ˝Varf”r kommer min herre konungen till sin
	tj„nare?˝  David svarade: ˝F”r att k”pa tr”skplatsen av dig och
	d„r bygga ett altare †t HERREN; och m† s† hems”kelsen upph”ra
	bland folket.˝
024:022 D† sade Arauna till David: ˝Min herre konungen tage till sitt
	offer vad honom t„ckes.  Se h„r „ro f„kreaturen till br„nnoffer,
	och h„r „ro tr”skvagnarna, j„mte f„kreaturens ok, till ved.
024:023 Alltsammans, o konung, giver Arauna †t konungen.˝  Och Arauna
	sade ytterligare till konungen: ˝M† HERREN, din Gud, vara dig
	n†dig.˝
024:024 Men konungen svarade Arauna: ˝Nej, jag vill k”pa det av dig f”r
	ett best„mt pris; ty jag vill icke offra †t HERREN, min Gud,
	br„nnoffer som jag har f†tt f”r intet.˝  Och David k”pte
	tr”skplatsen och f„kreaturen f”r femtio siklar silver.
024:025 Och David byggde d„r ett altare †t HERREN och offrade br„nnoffer
	och tackoffer.  Och HERREN lyssnade till landets b”n, och
	hems”kelsen upph”rde bland Israel.



Book 11 F”rsta Konungaboken (1 Kon.)


001:001 Konung David var nu gammal och kommen till h”g †lder; och ehuru
	man h”ljde t„cken ”ver honom, kunde han dock icke h†lla sig
	varm.
001:002 D† sade hans tj„nare till honom: ˝M† man f”r min herre konungens
	r„kning s”ka upp en ung kvinna, en jungfru, som kan bliva
	konungens tj„narinna och sk”ta honom.  Om hon f†r ligga i din
	famn, s† bliver min herre konungen varm˝
001:003 S† s”kte de d† ”ver hela Israels land efter en sk”n flicka; och
	de funno Abisag fr†n Sunem och f”rde henne till konungen.
001:004 Hon var en mycket sk”n flicka, och hon sk”tte nu konungen och
	betj„nade honom, men konungen hade intet umg„nge med henne.
001:005 Men Adonia, Haggits son, hov sig upp och sade: ˝Det „r jag som
	skall bliva konung.˝  Och han skaffade sig vagnar och ryttare,
	d„rtill ock femtio man som l”pte framf”r honom.
001:006 Hans fader hade aldrig velat bedr”va honom med att s„ga: ˝Varf”r
	g”r du s†?˝  Han var ock mycket fager; och hans moder hade f”tt
	honom n„st efter Absalom.
001:007 Och han begynte underhandla med Joab, Serujas son, och med
	pr„stens Ebjatar, och dessa sl”to sig till Adonia och
	underst”dde honom.
001:008 Men pr„sten Sadok och Benaja, Jojadas son, samt profeten Natan,
	Simei, Rei och Davids hj„ltar h”llo icke med Adonia.

001:009 Och Adonia slaktade f†r och f„kreatur och g”dkalvar vid
	Soheletstenen, som ligger vid Rogelsk„llan; och han inbj”d dit
	alla sina br”der, konungens s”ner, och alla de Juda m„n som voro
	i konungens tj„nst.
001:010 Men profeten Natan, Benaja, hj„ltarna och sin broder Salomo
	inbj”d han icke.

001:011 D† sade Natan s† till Bat-Seba, Salomos moder: ˝Du har v„l h”rt
	att Adonia, Haggits son, har blivit konung, utan att v†r herre
	David vet d„rom?
001:012 Men jag vill nu giva dig ett r†d, f”r att du m† kunna r„dda ditt
	liv och din son Salomos liv.
001:013 G† in till konung David och s„g till honom: 'Har du icke, min
	herre konung, sj„lv med ed lovat din tj„narinna och sagt: Din
	son Salomo skall bliva konung efter mig; han skall sitta p† min
	tron?  Varf”r har d† Adonia blivit konung?'
001:014 Och medan du „nnu „r d„r och talar med konungen, skall jag efter
	dig komma in och bekr„fta dina ord.˝

001:015 S† gick d† Bat-Seba in till konungen, i kammaren.  Konungen var
	nu mycket gammal; och Abisag fr†n Sunem betj„nade konungen.
001:016 Och Bat-Seba bugade sig och f”ll ned f”r konungen.  D† fr†gade
	konungen: ˝Vad ”nskar du?˝
001:017 Hon sade till honom: ˝Min herre, du har ju sj„lv lovat din
	tj„narinna med en ed vid HERREN, din Gud: 'Din son Salomo skall
	bliva konung efter mig; han skall sitta p† min tron.'
001:018 Men se, nu har Adonia blivit konung, fast„n du, min herre
	konung, „nnu icke har f†tt veta det.
001:019 Och han har slaktat tjurar och g”dkalvar och f†r i myckenhet,
	och han har inbjudit alla konungens s”ner och pr„sten Ebjatar
	och h„rh”vitsmannen Joab; men din tj„nare Salomo har han icke
	inbjudit.
001:020 P† dig, min herre konung, „ro nu hela Israels ”gon riktade, i
	f”rv„ntan att du skall kung”ra f”r dem vem som skall sitta p†
	min herre konungens tron efter honom.
001:021 Eljest torde h„nda, att n„r min herre konungen har g†tt till
	vila hos sina f„der, d† bliva jag och min son Salomo h†llna
	s†som brottslingar.˝

001:022 Medan hon „nnu h”ll p† att tala med konungen, kom profeten
	Natan.
001:023 Och man anm„lde det f”r konungen och sade: ˝Profeten Natan „r
	h„r.˝  N„r han s† kom inf”r konungen, f”ll han ned till jorden p†
	sitt ansikte f”r konungen.
001:024 Och Natan sade: ˝Min herre konung, „r det v„l du som har sagt
	att Adonia skall bliva konung efter dig, och att han skall sitta
	p† din tron?
001:025 Ty han har i dag g†tt ned och slaktat tjurar och g”dkalvar och
	f†r i myckenhet, och har inbjudit alla konungens s”ner och
	h„rh”vitsm„nnen och pr„sten Ebjatar, och de h†lla nu p† med att
	„ta och dricka hos honom; och de ropa: 'Leve konung Adonia!'
001:026 Men mig, din tj„nare, och pr„sten Sadok och Benaja, Jojadas son,
	och din tj„nare Salomo har han icke inbjudit.
001:027 Kan v„l detta hava utg†tt fr†n min herre konungen, utan att du
	har l†tit dina tj„nare vet vem som skall sitta p† min herre
	konungens tron efter honom?˝

001:028 D† svarade konung David och sade: ˝Kallen hit till mig
	Bat-Seba.˝  N„r hon nu kom inf”r konungen och stod inf”r
	konungen,
001:029 betygade konungen med ed och sade: ˝S† sant HERREN lever, han
	som har f”rlossat mig fr†n all n”d:
001:030 s†som jag lovade dig med ed vid HERREN, Israels Gud, d† jag
	sade: 'Din son Salomo skall bliva konung efter mig; han skall
	sitta p† min tron i mitt st„lle', s† vill jag denna dag g”ra.˝
001:031 D† bugade sig Bat-Seba, med ansiktet mot jorden, och f”ll ned
	f”r konungen och sade: ˝M† min herre, konung David, leva
	evinnerligen!˝
001:032 Och konung David sade: ˝Kallen till mig pr„sten Sadok och
	profeten Natan och Benaja, Jojadas son.  N„r dessa kommo inf”r
	konungen,
001:033 sade konungen till dem: ˝Tagen eder herres tj„nare med eder och
	s„tten min son Salomo p† min egen mul†sna och f”ren honom med
	till Gihon.
001:034 D„r m† pr„sten Sadok och profeten Natan sm”rja honom till konung
	”ver Israel; sedan skolen I st”ta i basun och ropa: 'Leve konung
	Salomo!'
001:035 D„refter skolen I f”lja honom hitupp, och n„r han kommer hit,
	skall han s„tta sig p† min tron, och s† skall han vara konung i
	mitt st„lle.  Ty det „r honom jag har f”rordnat att vara furste
	”ver Israel och Juda.˝
001:036 D† svarade Benaja, Jojadas son, konungen och sade: ˝Amen.  S†
	bjude ock HERREN, min herre konungens Gud.
001:037 S†som HERREN har varit med min herre konungen, s† vare han ock
	med Salomo.  Ja, m† han g”ra hans tron „nnu m„ktigare „n min
	herres, konung Davids, tron.˝
001:038 S† gingo nu pr„sten Sadok och profeten Natan och Benaja, Jojadas
	son, ditned, j„mte keret‚erna och pelet‚erna, och satte Salomo
	p† konung Davids mul†sna och f”rde honom till Gihon.
001:039 Och pr„sten Sadok tog oljehornet ur t„ltet och smorde
	Salomo.  D„refter st”tte de i basun, och allt folket ropade:
	˝Leve konung Salomo!˝
001:040 Sedan f”ljde allt folket honom upp, under det att de bl†ste p†
	fl”jter och visade sin gl„dje med ett s† stort jubel, att jorden
	kunde r„mna av deras rop.
001:041 Men Adonia och alla de inbjudna som han hade hos sig h”rde
	detta, just d† de hade slutat att „ta.  N„r Joab nu h”rde
	basunljudet, sade han: ˝Varf”r h”res detta larm fr†n staden?˝
001:042 Medan han „nnu talade, kom Jonatan, pr„sten Ebjatars son; och
	Adonia sade: ˝Kom hit, ty du „r en r„ttskaffens man och har nog
	ett gott gl„djebudskap att f”rkunna.˝
001:043 Jonatan svarade och sade till Adonia: ˝Nej, v†r herre, konung
	David, har gjort Salomo till konung.
001:044 Och konungen har med honom s„nt †stad pr„sten Sadok och profeten
	Natan och Benaja, Jojadas son, j„mte keret‚erna och pelet‚erna,
	och de hava satt honom p† konungens mul†sna.
001:045 D„refter hava pr„sten Sadok och profeten Natan i Gihon smort
	honom till konung, och sedan hava de dragit upp d„rifr†n under
	jubel, och hela staden har kommit i r”relse.  H„rav kommer det
	buller som I haven h”rt.
001:046 Salomo sitter nu ock p† konungatronen.
001:047 Vidare hava konungens tj„nare kommit och lyck”nskat v†r herre
	konung David, och sagt: 'Din Gud l†te Salomos namn bliva „nnu
	st”rre „n ditt namn, och hans tron „nnu m„ktigare „n din tron.'
	Och konungen har tillbett, nedb”jd p† sin s„ng;
001:048 ja, konungen har sagt s†: 'Lovas vare HERREN, Israels Gud, som i
	dag har satt en eftertr„dare p† min tron, s† att jag med egna
	”gon har f†tt se det!˝
001:049 D† blevo alla de inbjudna som voro hos Adonia f”rskr„ckta och
	stodo upp och gingo bort, var och en sin v„g.
001:050 Men Adonia fruktade s† f”r Salomo, att han stod upp och gick
	bort och fattade i hornen p† altaret.
001:051 Och det blev ber„ttat f”r Salomo: ˝Se, Adonia fruktar f”r konung
	Salomo; d„rf”r har han fattat i hornen p† altaret och sagt:
	'Konung Salomo m†ste lova mig i dag med ed att han icke skall
	d”da sin tj„nare med sv„rd.'˝
001:052 D† sade Salomo: ˝Om han vill vara en r„ttskaffens man, s† skall
	icke ett h†r av hans huvud falla till jorden; men om n†got ont
	bliver funnet hos honom, s† skall han d”.˝
001:053 D„refter s„nde konung Salomo †stad och l„t h„mta honom fr†n
	altaret; och han kom och f”ll ned f”r konung Salomo.  D† sade
	Salomo till honom: ˝G† hem till ditt.˝
002:001 D† nu tiden tillstundade att David skulle d”, bj”d han sin son
	Salomo och sade:
002:002 ˝Jag g†r nu all v„rldens v„g; s† var d† frimodig och visa dig
	s†som en man.
002:003 Och h†ll vad HERREN, din Gud, bjuder dig h†lla, s† att du vandrar
	p† hans v„gar och h†ller hans stadgar, hans bud och r„tter och
	vittnesb”rd, s†som det „r skrivet i Moses lag, p† det att du m†
	hava framg†ng i allt vad du g”r, och ”verallt dit du v„nder dig;
002:004 s† att HERREN f†r uppfylla det ord som han talade om mig, d† han
	sade: 'Om dina barn hava akt p† sin v„g, s† att de vandra inf”r
	mig i trohet och av allt sitt hj„rta och av all sin sj„l, d†' --
	sade han -- 'skall p† Israels tron aldrig saknas en avkomling av
	dig.'
002:005 Vidare: du vet v„l vad Joab, Serujas son, har gjort mot mig,
	huru han gjorde mot de tv† h„rh”vitsm„nnen i Israel, Abner, Ners
	son, och Amasa, Jeters son, huru han dr„pte dem, s† att han i
	fredstid utg”t blod, likasom hade det varit krig, och, likasom
	hade det varit krig, l„t blod komma p† b„ltet som han hade
	omkring sina l„nder, och p† skorna som han hade p† sina f”tter.
002:006 S† g”r nu efter din vishet, och l†t icke hans gr† h†r f† med
	frid fara ned i d”dsriket.
002:007 Men mot gileaditen Barsillais s”ner skall du bevisa godhet, s†
	att de f† vara med bland dem som „ta vid ditt bord; ty p† s†dant
	s„tt bem”tte de mig, n„r jag flydde f”r din broder Absalom.
002:008 Vidare har du hos dig Simei, Geras son, benjaminiten fr†n
	Bahurim, som for ut mot mig i gruvliga f”rbannelser p† den dag
	d† jag gick till Mahanaim, men som sedan kom ned till Jordan mig
	till m”tes, varvid jag med en ed vid HERREN lovade honom och
	sade: 'Jag skall icke d”da dig med sv„rd.'
002:009 Men nu m† du icke l†ta honom bliva ostraffad, ty du „r en vis
	man och vet v„l vad du b”r g”ra med honom, s† att du l†ter hans
	gr† h†r med blod fara ned i d”dsriket.˝
002:010 och David gick till vila hos sina f„der och blev begraven i
	Davids stad.
002:011 Den tid David regerade ”ver Israel var fyrtio †r; i Hebron
	regerade han i sju †r, och i Jerusalem regerade han i trettiotre
	†r.
002:012 Och Salomo satte sig p† sin fader Davids tron, och han
	konungamakt blev starkt bef„st.

002:013 Men Adonia, Haggits son, kom till Bat-Seba, Salomos moder.  Hon
	fr†gade d†: ˝Har du gott att meddela?˝  Han svarade: ˝Ja.˝
002:014 D„refter sade han: ˝Jag har n†got att tala med dig om.˝  Hon
	svarade: ˝Tala.˝
002:015 D† sade han: ˝Du vet sj„lv att konungad”met tillh”rde mig, och
	att hela Israel f„ste sina blickar p† mig, i f”rv„ntan att jag
	skulle bliva konung.  Men s† gick konungad”met ifr†n mig och blev
	min broders; genom HERRENS skickelse blev det hans.
002:016 Nu har jag en enda b”n till dig.  Visa icke bort mig.˝  Hon
	svarade honom: ˝Tala.˝
002:017 D† sade han: ˝S„g till konung Salomo -- dig visar han ju icke
	bort -- att han giver mig Abisag fr†n Sunem till hustru.˝
002:018 Bat-Seba svarade: ˝Gott!  Jag skall sj„lv tala med konungen om
	dig.˝

002:019 S† gick d† Bat-Seba in till konung Salomo f”r att tala med honom
	om Adonia.  D† stod konungen upp och gick emot henne och bugade
	sig f”r henne och satte sig d„refter p† sin stol; man st„llde
	ock fram en stol †t konungens moder, och hon satte sig p† hans
	h”gra sida.
002:020 D„refter sade hon: ˝Jag har en enda liten b”n till dig.  Visa
	icke bort mig.˝  Konungen svarade henne: ˝Framst„ll din b”n, min
	moder; jag vill ingalunda visa bort dig.˝
002:021 D† sade hon: ˝L†t giva Abisag fr†n Sunem †t din broder Adonia
	till hustru.˝
002:022 Men konung Salomo svarade och sade till sin moder: ˝Varf”r beg„r
	du endast Abisag fr†n Sunem †t Adonia?  Du kunde lika g„rna
	beg„ra konungad”met †t honom -- han „r ju min „ldste broder --
	ja, †t honom och †t pr„sten Ebjatar och †t Joab, Serujas son.˝
002:023 Och konung Salomo betygade med ed vid HERREN och sade: ˝Gud
	straffe mig nu och framgent, om icke Adonia med sitt liv skall
	f† umg„lla att han har talat detta.
002:024 Och nu, s† sant HERREN lever, han som har utsett mig och uppsatt
	mig p† min fader Davids tron, och som, enligt sitt l”fte, har
	uppbyggt †t mig ett hus: i dag skall Adonia d”das.˝
002:025 D„refter s„nde konung Salomo †stad och l„t utf”ra detta genom
	Benaja, Jojadas son; denne st”tte ned honom, s† att han dog.
002:026 Och till pr„sten Ebjatar sade konungen: ˝G† bort till ditt
	jordagods i Anatot, ty du har f”rtj„nat d”den; men i dag vill
	jag icke d”da dig, eftersom du har burit Herrens, HERRENS ark
	framf”r min fader David, och eftersom du med min fader har lidit
	allt vad han har f†tt lida.
002:027 S† drev Salomo bort Ebjatar och l„t honom icke l„ngre vara
	HERRENS pr„st, f”r att HERRENS ord skulle uppfyllas, det som han
	hade talat i Silo ”ver Elis hus.
002:028 D† nu ryktet h„rom kom till Joab -- som ju hade slutit sig till
	Adonia, om han ock icke hade slutit sig till Absalom -- flydde
	han till HERRENS t„lt och fattade i hornen p† altaret.
002:029 Men n„r det blev ber„ttat f”r konung Salomo att Joab hade flytt
	till HERRENS t„lt, och att han stod invid altaret, s„nde Salomo
	†stad Benaja, Jojadas son, och sade: ˝G† och st”t ned honom.˝
002:030 N„r Benaja s† kom till HERRENS t„lt, sade han till honom: ˝S†
	s„ger konungen: G† bort h„rifr†n.˝  Men han svarade: ˝Nej; h„r
	vill jag d”.˝  N„r Benaja framf”rde detta till konungen och sade:
	˝S† och s† har Joab sagt, s† har han svarat mig˝,
002:031 sade konungen till honom: ˝G”r s†som han har sagt, st”t ned
	honom och begrav honom, s† att du befriar mig och min faders hus
	fr†n skulden f”r det blod som Joab utan sak har utgjutit.
002:032 Och m† HERREN l†ta hans blod komma tillbaka ”ver hans eget
	huvud, d„rf”r att han st”tte ned tv† m„n som voro r„ttf„rdigare
	och b„ttre „n han sj„lv, och dr„pte dem med sv„rd, utan att min
	fader David visste det, n„mligen Abner, Ners son,
	h„rh”vitsmannen i Israel, och Amasa, Jeters son, h„rh”vitsmannen
	i Juda.
002:033 Ja, deras blod skall komma tillbaka ”ver Joabs och hans
	efterkommandes huvud f”r evigt.  Men †t David och hans
	efterkommande, hans hus och hans tron skall HERREN giva frid
	till evig tid.
002:034 S† gick d† Benaja, Jojadas son, ditupp och st”tte ned honom och
	d”dade honom; och han blev begraven d„r han bodde i ”knen.
002:035 Och konungen satte Benaja, Jojadas son, i hans st„lle ”ver
	h„ren; och pr„sten Sadok hade konungen satt i Ebjatars st„lle.

002:036 D„refter s„nde konungen och l„t kalla till sig Simei och sade
	till honom: ˝Bygg dig ett hus i Jerusalem och bo d„r, och
	d„rifr†n f†r du icke g† ut, varken hit eller dit.
002:037 Ty det m† du veta, att p† den dag du g†r ut och g†r ”ver b„cken
	Kidron skall du d”den d”.  Ditt blod kommer d† ”ver ditt eget
	huvud.˝
002:038 Simei sade till konungen: ˝Vad du har talat „r gott; s†som min
	herre konungen har sagt, s† skall din tj„nare g”ra.˝  Och Simei
	bodde i Jerusalem en l†ng tid.
002:039 Men tre †r d„refter h„nde sig att tv† tj„nare flydde ifr†n Simei
	till Akis, Maakas son, konungen i Gat.  Och man ber„ttade f”r
	Simei och sade: ˝Dina tj„nare „ro i Gat.˝
002:040 D† stod Simei upp och sadlade sin †sna och begav sig till Akis i
	Gat f”r att s”ka efter sina tj„nare.  Simei begav sig allts†
	†stad och h„mtade sina tj„nare fr†n Gat.
002:041 Men n„r det blev ber„ttat f”r Salomo att Simei hade begivit sig
	fr†n Jerusalem till Gat och kommit tillbaka,
002:042 s„nde konungen och l„t kalla till sig Simei och sade till honom:
	˝Har jag icke bundit dig med ed vid HERREN och varnat dig och
	sagt till dig: 'Det m† du veta, att p† den dag du g†r ut och
	begiver dig hit eller dit skall du d”den d”'?  Och du svarade
	mig: 'Vad du har sagt „r gott, och jag har h”rt det.'
002:043 Varf”r har du d† icke aktat p† din ed vid HERREN och p† det bud
	som jag har givit dig?˝
002:044 Och konungen sade ytterligare till Simei: ˝Du k„nner sj„lv allt
	det onda som ditt hj„rta vet med sig att du har gjort min fader
	David.  HERREN skall nu l†ta din ondska komma tillbaka ”ver ditt
	eget huvud.
002:045 Men konung Salomo skall bliva v„lsignad, och Davids tron skall
	bliva bef„st inf”r HERREN till evig tid.˝
002:046 P† konungens befallning gick d„refter Benaja, Jojadas son, fram
	och st”tte ned honom, s† att han dog.  Och konungad”met blev
	bef„st i Salomos hand.
003:001 Och Salomo befryndade sig med Farao, konungen i Egypten; han tog
	Faraos dotter till hustru och f”rde henne in i Davids stad, och
	d„r fick hon bo, till dess han hade byggt sitt hus f„rdigt, s†
	ock HERRENS hus och muren runt omkring Jerusalem.
003:002 Emellertid offrade folket p† h”jderna, eftersom „nnu vid denna
	tid intet hus hade blivit byggt †t HERRENS namn.
003:003 Och Salomo „lskade HERREN och vandrade efter sin fader Davids
	stadgar, utom att han frambar offer p† h”jderna och t„nde
	offereld d„r.

003:004 Och konungen begav sig till Gibeon f”r att offra d„r, ty detta
	var den f”rn„msta offerh”jden; tusen br„nnoffer offrade Salomo
	p† altaret d„r.
003:005 I Gibeon uppenbarade sig nu HERREN f”r Salomo i en dr”m om
	natten; Gud sade: ˝Bed mig om vad du vill att jag skall giva
	dig.˝
003:006 Salomo svarade: ˝Du har gjort stor n†d med din tj„nare, min
	fader David, eftersom han vandrade inf”r dig i trohet,
	r„ttf„rdighet och r„ttsinnighet mot dig.  Och du bevarade †t
	honom denna stora n†d och gav honom en son till eftertr„dare p†
	hans tron, s†som ju nu har skett.
003:007 Ja, nu har du, HERRE, min Gud, gjort din tj„nare till konung
	efter min fader David; men jag „r en helt ung man, som icke r„tt
	f”rst†r att vara ledare och anf”rare.
003:008 Och din tj„nare „r h„r bland ditt folk, det som du har utvalt,
	ett folk som „r s† talrikt att det icke kan r„knas eller t„ljas
	f”r sin myckenhets skull.
003:009 S† giv nu din tj„nare ett h”rsamt hj„rta, s† att han kan vara
	domare f”r ditt folk och skilja mellan gott och ont; ty vem
	f”rm†r v„l eljest att vara domare f”r detta ditt stora folk?˝
003:010 Detta, att Salomo bad om s†dant, t„cktes Herren.
003:011 Och Gud sade till honom: ˝Eftersom du har bett om s†dant och
	icke bett om ett l†ngt liv, ej heller bett om rikedom eller bett
	om dina fienders liv, utan har bett om att f† f”rst†nd till att
	akta p† vad r„tt „r,
003:012 se, d„rf”r vill jag g”ra s†som du ”nskar; se, jag giver dig ett
	s† vist och f”rst†ndigt hj„rta, att din like icke har funnits
	f”re dig, och att din like ej heller skall uppst† efter dig.
003:013 D„rtill giver jag dig ock vad du icke har bett om, n„mligen
	b†de rikedom och „ra, s† att i all din tid ingen konung skall
	vara din like.
003:014 Och om du vandrar p† mina v„gar, s† att du h†ller mina stadgar
	och bud, s†som din fader David gjorde, d† skall jag l†ta dig
	l„nge leva.˝
003:015 D„refter vaknade Salomo och fann att det var en dr”m.  Och n„r
	han kom till Jerusalem, tr„dde han fram inf”r Herrens
	f”rbundsark och offrade br„nnoffer och frambar tackoffer; och
	d„refter gjorde han ett g„stabud f”r alla sina tj„nare.

003:016 Vid den tiden kommo tv† sk”kor till konungen och tr„dde fram
	inf”r honom.
003:017 Och den ena kvinnan sade: ˝H”r mig, herre.  Jag och denna kvinna
	bo i samma hus.  Och jag f”dde barn d„r i huset hos henne.
003:018 Sedan, p† tredje dagen efter det jag hade f”tt mitt barn, f”dde
	ock denna kvinna ett barn.  Och vi voro tillsammans, utan att
	n†gon fr„mmande var hos oss i huset; allenast vi b†da voro i
	huset.
003:019 Men en natt dog denna kvinnas son, ty hon hade legat ihj„l
	honom.
003:020 D† stod hon upp om natten och tog min son fr†n min sida, under
	det att din tj„narinna sov, och lade honom i sin famn, men sin
	d”de son lade hon i min famn.
003:021 N„r jag d† om morgonen reste mig upp f”r att giva min son di,
	fick jag se att han var d”d.  Men n„r jag s†g nogare p† honom om
	morgonen, fick jag se att det icke var min son, den som jag hade
	f”tt.˝
003:022 D† sade den andra kvinnan: ˝Det „r icke s†.  Min son „r den som
	lever, och din son „r den som „r d”d.˝  Men den f”rsta svarade:
	˝Det „r icke s†.  Din son „r den som „r d”d, och min son „r den
	som lever.˝  S† tvistade de inf”r konungen.
003:023 D† sade konungen: ˝Den ena s„ger: 'Denne, den som lever, „r min
	son, och din son „r den som „r d”d.'  Och den andra s„ger: 'Det
	„r icke s†.  Din son „r den som „r d”d, och min son „r den som
	lever.'˝
003:024 D„refter sade konungen: ˝Tagen hit ett sv„rd.˝  Och n„r man hade
	burit sv„rdet fram till konungen,
003:025 sade konungen: ˝Huggen det levande barnet i tv† delar, och given
	den ena h„lften †t den ena och den andra h„lften †t den andra.˝
003:026 Men d† sade den kvinna vilkens son det levande barnet var till
	konungen -- ty hennes hj„rta uppr”rdes av k„rlek till sonen --
	hon sade: ˝H”r mig, herre; given henne det levande barnet; d”den
	det icke.˝  Men den andra sade: ˝M† det vara varken mitt eller
	ditt; huggen det itu.˝
003:027 D† tog konungen till orda och sade: ˝Given henne det levande
	barnet; d”den det icke.  Hon „r dess moder.˝
003:028 N„r nu hela Israel fick h”ra talas om den dom som konungen hade
	f„llt, h„pnade de ”ver konungen, ty de s†go att Guds vishet var
	i honom till att skipa r„tt.
004:001 Konung Salomo var nu konung ”ver hela Israel.
004:002 Och dessa voro hans f”rn„msta m„n: Asarja, Sadoks son, var
	pr„st;
004:003 Elihoref och Ahia, Sisas s”ner, voro sekreterare; Josafat,
	Ahiluds son, var kansler;
004:004 Benaja, Jojadas son, var ”verbef„lhavare; Sadok och Ebjatar voro
	pr„ster;
004:005 Asarja, Natans son, var ”verfogde; Sabud, Natans son, en pr„st,
	var konungens v„n;
004:006 Ahisar var ”verhovm„stare; Adoniram, Abdas son, hade uppsikten
	”ver de allm„nna arbetena.

004:007 Och Salomo hade satt ”ver hela Israel tolv fogdar, som skulle
	s”rja f”r vad konungen och hans hus beh”vde; var och en hade
	†rligen sin m†nad, d† han skulle s”rja f”r dessa behov.
004:008 Och f”ljande voro deras namn: Ben-Hur i Efraims bergsbygd;
004:009 Ben-Deker i Makas, Saalbim, Bet-Semes, Elon, Bet-Hanan;
004:010 Ben-Hesed i Arubbot, vilken hade Soko och hela Heferlandet;
004:011 Ben-Abinadab i hela Nafat-Dor -- denne fick Salomos dotter Tafat
	till hustru --;
004:012 Baana, Ahiluds son, i Taanak och Megiddo och i hela den del av
	Bet-Sean, som ligger p† sidan om Saretan, nedanf”r Jisreel, fr†n
	Bet-Sean „nda till Abel-Mehola och bortom Jokmeam;
004:013 Ben-Geber i Ramot i Gilead; han hade Manasses son Jairs byar,
	som ligga i Gilead; han hade ock landstr„ckan Argob, som ligger
	i Basan, sextio stora st„der med murar och kopparbommar;
004:014 Ahinadab, Iddos son, i Mahanaim;
004:015 Ahimaas i Naftali; ocks† han hade tagit en dotter av Salomo,
	Basemat, till hustru;
004:016 Baana, Husais son, i Aser och Alot;
004:017 Josafat, Paruas son, i Isaskar;
004:018 Simei, Elas son, i Benjamin;
004:019 Geber, Uris son, i Gileads land, det land som hade tillh”rt
	Sihon, amor‚ernas konung, och Og, konungen i Basan; ty allenast
	en enda fogde fanns i det landet.
004:020 Juda och Israel voro d† talrika, s† talrika som sanden vid
	havet; och man †t och drack och var glad.

004:021 S† var nu Salomo herre ”ver alla riken ifr†n floden till
	filist‚ernas land och „nda ned till Egyptens gr„ns; de f”rde
	sk„nker till Salomo och voro honom underd†niga, s† l„nge han
	levde.
004:022 Och vad Salomo f”r var dag beh”vde av livsmedel var: trettio
	korer fint mj”l och sextio korer vanligt mj”l,
004:023 tio g”dda oxar, tjugu valloxar och hundra far, f”rutom hjortar,
	gaseller, dovhjortar och g”dda f†glar.
004:024 Ty han r†dde ”ver hela landet p† andra sidan floden, ifr†n Tifsa
	„nda till Gasa, ”ver alla konungar p† andra sidan floden; och
	han hade fred p† alla sidor, runt omkring,
004:025 S† att Juda och Israel sutto i trygghet, var och en under sitt
	vintr„d och sitt fikontr„d, ifr†n Dan „nda till Beer-Seba, s†
	l„nge Salomo levde.
004:026 Och Salomo hade fyrtio tusen spann vagnsh„star och tolv tusen
	ridh„star.
004:027 Och de n„mnda fogdarna s”rjde var sin m†nad f”r konung Salomos
	behov, och f”r allas som hade tilltr„de till konung Salomos
	bord; de l„to intet fattas.
004:028 Och kornet och halmen f”r h„starna och travarna f”rde de, var
	och en i sin ordning, till det st„lle d„r han uppeh”ll sig.

004:029 Och Gud gav Salomo vishet och f”rst†nd i mycket rikt m†tt och s†
	mycken insikt, att den kunde liknas vid sanden p† havets strand,
004:030 s† att Salomos vishet var st”rre „n alla ”sterl„nningars vishet
	och all Egyptens vishet.
004:031 Han var visare „n alla andra m„nniskor, visare „n esraiten Etan
	och Heman och Kalkol och Darda, Mahols s”ner; och ryktet om
	honom gick ut bland alla folk runt omkring.
004:032 Han diktade tre tusen ordspr†k, och hans s†nger voro ett
	tusen fem.
004:033 Han talade om tr„den, fr†n cedern p† Libanon „nda till isopen,
	som v„xer fram ur v„ggen.  Han talade ock om fyrfotadjuren, om
	f†glarna, om kr„ldjuren och om fiskarna.
004:034 Och fr†n alla folk kom man f”r att h”ra Salomos visdom, fr†n
	alla konungar p† jorden, som hade h”rt talas om hans visdom.

005:001 Och Hiram, konungen i Tyrus, s„nde sina tj„nare till Salomo,
	sedan han hade f†tt h”ra att denne hade blivit smord till konung
	efter sin fader; ty Hiram hade alltid varit Davids v„n.
005:002 Och Salomo s„nde till Hiram och l„t s„ga:
005:003 ˝Du vet sj„lv att min fader David icke kunde bygga n†got hus †t
	HERRENS, sin Guds, namn, f”r de krigs skull med vilka fienderna
	runt omkring ansatte honom, till dess att HERREN lade dem under
	hans f”tter
005:004 Men nu har HERREN, min Gud, l†tit mig f† ro p† alla sidor; ingen
	motst†ndare finnes, och ingen olycka „r p† f„rde.
005:005 D„rf”r t„nker jag nu p† att bygga ett hus †t HERRENS, min Guds,
	namn, s†som HERREN talade till min fader David, i det han sade:
	'Din son, den som jag skall s„tta p† din tron efter dig, han
	skall bygga huset †t mitt namn.'
005:006 S† bjud nu att man hugger †t mig cedrar p† Libanon.  H„rvid skola
	mina tj„nare vara dina tj„nare behj„lpliga; och jag vill giva
	dig betalning f”r dina tj„nares arbete, alldeles s†som du sj„lv
	beg„r.  Ty du vet sj„lv att bland oss icke finnes n†gon som „r s†
	skicklig att hugga virke som sidonierna.˝

005:007 D† nu Hiram h”rde Salomos ord, blev han mycket glad; och han
	sade: ˝Lovad vare HERREN i dag, han som har givit David en s†
	vis son till att regera ”ver detta talrika folk!˝
005:008 Och Hiram s„nde till Salomo och l„t s„ga: ˝Jag har h”rt det
	budskap du har s„nt till mig.  Jag vill g”ra allt vad du beg„r i
	fr†ga om cedertr„ och cypresstr„.
005:009 Mina tj„nare skola f”ra virket fr†n Libanon ned till havet, och
	jag skall l†ta l„gga det i flottar p† havet och f”ra det till
	det st„lle som du anvisar mig, och lossa det d„r; men du m†
	sj„lv avh„mta det.  Du †ter skall g”ra vad jag beg„r, n„mligen
	f”rse mitt hus med livsmedel.˝
005:010 S† gav d† Hirom †t Salomo cedertr„ och cypresstr„, s† mycket han
	beg„rde.
005:011 Men Salomo gav †t Hiram tjugu tusen korer vete, till f”da f”r
	hans hus, och tjugu korer olja av st”tta oliver.  Detta gav
	Salomo †t Hiram f”r vart †r.
005:012 Och HERREN hade givit Salomo vishet, s†som han hade lovat
	honom.  Och v„nskap r†dde mellan Hiram och Salomo; och de sl”to
	f”rbund med varandra.

005:013 Och konung Salomo b†dade upp arbetsfolk ur hela Israel, och
	arbetsfolket utgjorde trettio tusen man.
005:014 Dessa s„nde han till Libanon, tio tusen i v†r m†nad, skiftevis,
	s† att de voro en m†nad p† Libanon och tv† m†nader hemma; och
	Adoniram hade uppsikten ”ver de allm„nna arbetena.
005:015 Och Salomo hade sjuttio tusen m„n som buro b”rdor, och †ttio
	tusen som h”ggo sten i bergen,
005:016 f”rutom de ”verfogdar som av Salomo voro anst„llda ”ver
	arbetet, tre tusen tre hundra, vilka hade bef„let ”ver folket
	som utf”rde arbetet.
005:017 Och p† konungens befallning br”to de stora och dyrbara stenar,
	f”r att husets grund skulle kunna l„ggas med huggen sten,
005:018 Och Salomos byggningsm„n och Hiroms byggningsm„n och m„nnen
	fr†n Gebal h”ggo och tillredde b†de det tr„virke och de stenar
	som beh”vdes till att bygga huset.
006:001 I det fyra hundra †ttionde †ret efter Israels barns utt†g ur
	Egyptens land, i det fj„rde †ret av Salomos regering ”ver
	Israel, i m†naden Siv, det „r den andra m†naden, begynte han
	bygga huset †t HERREN.
006:002 Huset som konung Salomo byggde †t HERREN var sextio alnar l†ngt,
	tjugu alnar brett och trettio alnar h”gt.
006:003 F”rhuset framf”r tempelsalen var tjugu alnar l†ngt, framf”r
	husets kortsida, och tio alnar brett, d„r det l†g framf”r huset.
006:004 Och han gjorde f”nster p† huset, slutna f”nster, med bj„lkramar.
006:005 Och runt omkring huset, utmed dess v„gg, uppf”rde han en
	ytterbyggnad, som gick runt omkring husets v„ggar, b†de utmed
	tempelsalen och utmed koret; och han gjorde d„ri sidokamrar runt
	omkring.
006:006 Den nedersta v†ningen i ytterbyggnaden var fem alnar bred, den
	mellersta sex alnar bred och den tredje sju alnar bred; ty han
	hade gjort avsatser p† huset runt omkring utv„ndigt, f”r att
	icke beh”va g”ra f„sth†l i husets v„ggar.
006:007 Och n„r huset uppf”rdes, byggdes det av sten som hade blivit
	f„rdighuggen vid stenbrottet; allts† h”rdes varken hammare eller
	yxa eller andra j„rnverktyg vid huset, n„r det byggdes.
006:008 D”rren till mellersta sidokammaren hade sin plats p† husets
	s”dra sida, och genom en trappg†ng kom man upp till den
	mellersta v†ningen, och fr†n den mellersta v†ningen upp till den
	tredje.
006:009 S† byggde han huset och fullbordade det.  Och han panelade huset
	med inl„ggningar och med cederplankor i rader.
006:010 Och i ytterbyggnaden utmed hela huset byggde han v†ningarna fem
	alnar h”ga; och den var f„st vid huset med cederbj„lkar.

006:011 Och HERRENS ord kom till Salomo; han sade:
006:012 ˝Med detta hus som du nu bygger skall s† ske: om du vandrar
	efter mina stadgar och g”r efter mina r„tter och h†ller alla
	mina bud och vandrar efter dem, s† skall jag p† dig uppfylla
	mitt ord, det som jag talade till din fader David:
006:013 jag skall bo mitt ibland Israels barn och skall icke ”vergiva
	mitt folk Israel.˝

006:014 S† byggde nu Salomo huset och fullbordade det.
006:015 Han t„ckte husets v„ggar inv„ndigt med br„der av cedertr„.  Fr†n
	husets golv „nda upp till takbj„lkarna ”verkl„dde han det med
	tr„ inv„ndigt; husets golv ”verkl„dde han med br„der av
	cypresstr„.
006:016 Och han t„ckte de tjugu alnarna i det innersta av huset med
	br„der av cedertr„, fr†n golvet „nda upp till bj„lkarna; s†
	inr„ttade han rummet d„rinne †t sig till ett kor: det
	allraheligaste.
006:017 Och fyrtio alnar m„tte den del av huset, som utgjorde
	tempelsalen d„rframf”r.
006:018 Och innantill hade huset en bel„ggning av cedertr„ med
	utsirningar i form av gurkfrukter och blomsterband; alltsammans
	var d„r av cedertr„, ingen sten syntes.
006:019 Och ett kor inredde han i det inre av huset f”r att d„r st„lla
	HERRENS f”rbundsark.
006:020 Och framf”r koret, som var tjugu alnar l†ngt, tjugu alnar brett
	och tjugu alnar h”gt, och som han ”verdrog med fint guld, satte
	han ett altare, ”verkl„tt med cedertr„.
006:021 Och Salomo ”verdrog det inre av huset med fint guld.  Och med
	kedjor av guld st„ngde han f”r koret; och j„mv„l detta ”verdrog
	han med guld.
006:022 Allts† ”verdrog han hela huset med guld, till dess att hela
	huset var helt och h†llet ”verdraget med guld.  Han ”verdrog ock
	med guld hela det altare som h”rde till koret.
006:023 Och till koret gjorde han tv† keruber av olivtr„.  Den ena av dem
	var tio alnar h”g;
006:024 och den kerubens ena vinge var fem alnar, och kerubens andra
	vinge var ock fem alnar, s† att det var tio alnar fr†n den ena
	vingspetsen till den andra.
006:025 Den andra keruben var ock tio alnar.  B†da keruberna hade samma
	m†tt och samma form:
006:026 den ena keruben var tio alnar h”g och likas† den andra keruben.
006:027 Och han st„llde keruberna i de innersta av huset, och keruberna
	bredde ut sina vingar, s† att den enas ena vinge r”rde vid den
	ena v„ggen och den andra kerubens ena vinge r”rde vid den andra
	v„ggen; och mitt i huset r”rde deras b†da andra vingar vid
	varandra.
006:028 Och han ”verdrog keruberna med guld.

006:029 Och alla husets v„ggar runt omkring utsirade han med snidverk i
	form av keruber, palmer och blomsterband; s† b†de i det inre
	rummet och i det yttre.
006:030 Och husets golv ”verdrog han med guld; s† b†de i det inre rummet
	och i det yttre.
006:031 F”r ing†ngen till koret gjorde han d”rrar av
	olivtr„.  D”rrinfattningen hade formen av en femkant.
006:032 Och de b†da d”rrarna av olivtr„ prydde han med utsirningar i
	form av keruber, palmer och blomsterband, och ”verdrog dem med
	guld; han lade ut guldet ”ver keruberna och palmerna.
006:033 Likas† gjorde han f”r ing†ngen till tempelsalen d”rrposter av
	olivtr„, i fyrkant,
006:034 och tv† d”rrar av cypresstr„, var d”rr best†ende av tv†
	d”rrhalvor som kunde vridas.
006:035 Och han utsirade dem med keruber, palmer och blomsterband, och
	”verdrog dem med guld, som lades j„mnt ”ver snidverken.

006:036 Vidare byggde han den inre f”rg†rdsmuren av tre varv huggna
	stenar och ett varv huggna bj„lkar av cedertr„.

006:037 I det fj„rde †ret blev grunden lagd till HERRENS hus, i m†naden
	Siv.
006:038 Och i det elfte †ret, m†naden Bul, det „r den †ttonde m†naden,
	var huset f„rdigt till alla sina delar alldeles s†som det skulle
	vara.  Han byggde allts† d„rp† i sju †r.
007:001 Men p† sitt eget hus byggde Salomo i tretton †r, innan han fick
	hela sitt hus f„rdigt.
007:002 Han byggde Libanonskogshuset, hundra alnar l†ngt, femtio alnar
	brett och trettio alnar h”gt, med fyra rader pelare av cedertr„
	och med huggna bj„lkar av cedertr„ ovanp† pelarna.
007:003 Det hade ock ett tak av cedertr„ ”ver sidokamrarna, vilka vilade
	p† pelarna, som tillsammans voro fyrtiofem, femton i var rad.
007:004 Och det hade bj„lklag i tre rader; och f”nster”ppningarna sutto
	mitt emot varandra i tre omg†ngar.
007:005 Alla d”rr”ppningar och d”rrposter voro fyrkantiga, av bj„lkar;
	och f”nster”ppningarna sutto alldeles mitt emot varandra i tre
	omg†ngar.
007:006 Vidare gjorde han pelarf”rhuset, femtio alnar l†ngt och trettio
	alnar brett, och framf”r detta ocks† ett f”rhus med pelare, och
	med ett trapphus framf”r dessa.
007:007 Och han gjorde tronf”rhuset, d„r han skulle skipa r„tt,
	domsf”rhuset; det var belagt med cedertr„ fr†n golv till tak.
007:008 Och hans eget hus, d„r han sj„lv skulle bo, p† den andra g†rden,
	innanf”r f”rhuset, var byggt p† samma s„tt.  Salomo byggde ock
	ett hus, likadant som detta f”rhus, †t Faraos dotter, som han
	hade tagit till hustru.

007:009 Allt detta var av dyrbara stenar, avm„tta s†som byggnadsblock
	och s†gade med s†g inv„ndigt och utv„ndigt, alltsammans, „nda
	ifr†n grunden upp till taklisterna; och likas† allt d„rutanf”r,
	„nda till den stora f”rg†rdsmuren.
007:010 Och grunden var lagd med dyrbara och stora stenar, stenar av tio
	alnars l„ngd och av †tta alnars l„ngd.
007:011 D„rovanp† l†go dyrbara stenar, avm„tta s†som byggnadsblock,
	„vensom cederbj„lkar.
007:012 Och den stora f”rg†rdsmuren d„r runt omkring var uppf”rd av tre
	varv huggna stenar och ett varv huggna bj„lkar av cedertr„.  S†
	var det ock med den inre f”rg†rdsmuren till HERRENS hus, s†
	j„mv„l med husets f”rhus.
007:013 Och konung Salomo s„nde och l„t h„mta Hiram fr†n Tyrus.
007:014 Denne var son till en „nka av Naftali stam, och hans fader var
	en tyrisk man, en kopparsmed; han hade konstskicklighet och
	f”rst†nd och kunskap i fullt m†tt till att utf”ra alla slags
	arbeten av koppar.  Han kom nu till konung Salomo och utf”rde
	alla hans arbeten.

007:015 Han f”rf„rdigade de b†da pelarna av koppar.  Aderton alnar h”g
	var den ena pelaren, och en tolv alnar l†ng tr†d m„tte omf†nget
	av den andra pelaren.
007:016 Han gjorde ock tv† pelarhuvuden, gjutna av koppar, till att
	s„tta ovanp† pelarna; vart pelarhuvud var fem alnar h”gt.
007:017 N„tlika utsirningar, som bildade ett n„tverk, h„ngprydnader i
	form av kedjor funnos p† pelarhuvudena som sutto ovanp† pelarna,
	sju p† vart pelarhuvud.
007:018 Och han gjorde pelarna s†, att tv† rader gingo runt omkring ”ver
	det ena av de n„tverk som tj„nade till att bet„cka
	pelarhuvudena, vilka h”jde sig ”ver granat„pplena; och likadant
	gjorde han p† det andra pelarhuvudet.
007:019 Och pelarhuvudena som sutto ovanp† pelarna inne i f”rhuset voro
	utformade till liljor, och m„tte fyra alnar.
007:020 P† b†da pelarna funnos pelarhuvuden, ocks† ovantill invid den
	bukformiga delen inemot n„tverket.  Och granat„pplena voro tv†
	hundra, i rader runt omkring, ”ver det andra pelarhuvudet.
007:021 Pelarna st„llde han upp vid f”rhuset till tempelsalen.  Źt den
	pelare han st„llde upp p† h”gra sidan gav han namnet Jakin, och
	†t den han st„llde upp p† v„nstra sidan gav han namnet Boas.
007:022 ™verst voro pelarna utformade till liljor.  S† blev d† arbetet
	med pelarna fullbordat.

007:023 Han gjorde ock havet, i gjutet arbete.  Det var tio alnar fr†n
	den ena kanten till den andra, runt allt omkring, och fem alnar
	h”gt; och ett trettio alnar l†ngt sn”re m„tte dess omf†ng.
007:024 Och under kanten voro gurklika sirater, som omg†vo det runt
	omkring -- tio alnar brett som det var -- s† att de gingo runt
	omkring havet.  De gurklika siraterna sutto i tv† rader, och de
	voro gjutna i ett stycke med det ”vriga.
007:025 Det stod p† tolv oxar, tre v„nda mot norr, tre v„nda mot v„ster,
	tre v„nda mot s”der och tre v„nda mot ”ster; havet stod ovanp†
	dessa, och deras bakdelar voro alla v„nda in†t.
007:026 Dess tjocklek var en handsbredd; och dess kant var gjord s†som
	kanten p† en b„gare, i form av en utslagen lilja.  Det rymde tv†
	tusen bat.

007:027 Vidare gjorde han de tio b„ckenst„llen, av koppar.  Vart st„ll
	var fyra alnar l†ngt, fyra alnar brett och tre alnar h”gt.
007:028 Och p† f”ljande s„tt voro dessa st„ll gjorda.  De voro f”rsedda
	med sidolister, vilka sidolister hade sin plats mellan
	h”rnlisterna.
007:029 P† dessa sidolister mellan h”rnlisterna funnos avbildade lejon,
	tjurar och keruber, och likas† p† h”rnlisterna upptill.  Under
	lejonen och tjurarna sutto nedh„ngande blomsterslingor.
007:030 Vart st„ll hade fyra hjul av koppar med axlar av koppar; och
	dess fyra f”tter voro f”rsedda med b„rarmar.  Dessa b„rarmar voro
	gjutna till att sitta under b„ckenet, och mitt f”r var och en
	sutto blomsterslingor.
007:031 Sin ”ppning hade det inom kransstycket, som h”jde sig en aln
	upp†t.  ”ppningen i detta var rund; det var s† gjort, att det
	kunde tj„na s†som underlag, och det m„tte en och en halv
	aln.  Ocks† p† dess ”ppning funnos utsirningar.  Men sidolisterna
	d„rtill voro fyrkantiga, icke runda.
007:032 De fyra hjulen sutto under sidolisterna, och hjulens h†llare
	voro f„sta vid b„ckenst„llet.  Vart hjul m„tte en och en halv
	aln.
007:033 Hjulen voro gjorda s†som vagnshjul; och deras h†llare, deras
	ringar, deras ekrar och deras navar voro allasammans gjutna.
007:034 Fyra b„rarmar funnos p† vart st„ll, i de fyra h”rnen; b„rarmarna
	voro gjorda i ett stycke med sitt st„ll.
007:035 ™verst p† vart st„ll var en helt och h†llet rund uppsats, en
	halv aln h”g; och ovantill p† vart st„ll sutto dess h†llare, s†
	ock dess sidolister gjorda i ett stycke d„rmed.
007:036 Och p† h†llarnas ytor och p† sidolisterna inristade han keruber,
	lejon och palmer, alltefter som utrymme fanns p† var och en, s†
	ock blomsterslingor runt omkring.
007:037 P† detta s„tt gjorde han de tio b„ckenst„llen; de voro alla
	gjutna p† samma s„tt och hade samma m†tt och samma form

007:038 Han gjorde ock tio b„cken, av koppar.  Fyrtio bat rymde vart
	b„cken, och vart b„cken m„tte fyra alnar; till vart och ett av
	de tio b„ckenst„llen gjordes ett b„cken.
007:039 Och han st„llde fem av b„ckenst„llen p† h”gra sidan om huset och
	fem p† v„nstra sidan om huset.  Och havet st„llde han p† h”gra
	sidan om huset, †t sydost.
007:040 Hirom gjorde dessa b„cken, s† ock skovlarna och sk†larna.

	S† f”rde Hiram allt det arbete till slut, som han fick utf”ra †t
	konung Salomo f”r HERRENS hus:
007:041 n„mligen tv† pelare, och de tv† klotformiga pelarhuvuden som
	sutto ovanp† pelarna, och de tv† n„tverk som skulle bet„cka de
	b†da klotformiga pelarhuvuden som sutto ovanp† pelarna,
007:042 d„rj„mte de fyra hundra granat„pplena till de b†da n„tverken,
	tv† rader granat„pplen till vart n„tverk, f”r att de b†da
	klotformiga pelarhuvuden som sutto uppe p† pelarna s† skulle
	bliva bet„ckta,
007:043 Vidare de tio b„ckenst„llen och de tio b„ckenen p†
	b„ckenst„llen,
007:044 s† ock havet, som var allenast ett, och de tolv oxarna under
	havet,
007:045 vidare askk„rlen, skovlarna och sk†larna, korteligen, alla redan
	n„mnda f”rem†l som Hiram gjorde †t konung Salomo f”r HERRENS
	hus.  Allt var av polerad koppar.
007:046 P† Jordansl„tten l„t konungen gjuta det i lerformar, mellan
	Suckot och Saretan.
007:047 Och f”r den ”verm†ttan stora myckenhetens skull l„mnade Salomo
	alla f”rem†len ov„gda, s† att kopparens vikt icke blev utr”nt.

007:048 Salomo gjorde ock alla ”vriga f”rem†l som skulle finnas i
	HERRENS hus: det gyllene altaret, det gyllene bordet som
	sk†debr”den skulle ligga p†,
007:049 s† ock ljusstakarna, fem p† h”gra sidan och fem p† v„nstra
	framf”r koret, av fint guld, med blomverket, lamporna och
	lampt„ngerna av guld,
007:050 vidare faten, knivarna, de b†da slagen av sk†lar och fyrfaten,
	av fint guld, „ntligen de gyllene g†ngj„rnen till de d”rrar som
	ledde till det innersta av huset, det allraheligaste, och till
	de d”rrar i huset, som ledde till tempelsalen.
007:051 Sedan allt det arbete som konung Salomo l„t utf”ra p† HERRENS
	hus var f„rdigt, f”rde Salomo ditin vad hans fader David hade
	helgat †t HERREN: silvret, guldet och k„rlen; detta lade han in
	i skattkamrarna i HERRENS hus.
008:001 D„refter f”rsamlade Salomo de „ldste i Israel, alla huvudm„nnen
	f”r stammarna, Israels barns familjeh”vdingar, till konung
	Salomo i Jerusalem, f”r att h„mta HERRENS f”rbundsark upp fr†n
	Davids stad, det „r Sion.
008:002 S† f”rsamlade sig d† till konung Salomo alla Israels m„n under
	h”gtiden i m†naden Etanim, det „r den sjunde m†naden.
008:003 N„r d† alla de „ldste i Israel hade kommit tillst„des, lyfte
	pr„sterna upp arken.
008:004 Och de h„mtade HERRENS ark och uppenbarelset„ltet ditupp, j„mte
	alla heliga f”rem†l som funnos i t„ltet; pr„sterna och leviterna
	h„mtade det ditupp.
008:005 Och konung Salomo stod framf”r arken j„mte Israels hela
	menighet, som hade f”rsamlats till honom; och de offrade d„rvid
	sm†boskap och f„kreatur i s†dan myckenhet, att de icke kunde
	t„ljas eller r„knas.
008:006 Och pr„sterna buro in HERRENS f”rbundsark till dess plats i
	husets kor, i det allraheligaste, till platsen under kerubernas
	vingar.
008:007 Ty keruberna bredde ut sina vingar fram ”ver den plats d„r arken
	stod, s† att arken och dess st„nger ovantill bet„cktes av
	keruberna.
008:008 Och st„ngerna voro s† l†nga, att deras „ndar v„l kunde ses fr†n
	helgedomen framf”r koret, men d„remot icke voro synliga l„ngre
	ute.  Och de hava blivit kvar d„r „nda till denna dag.
008:009 I arken fanns intet annat „n de tv† stentavlor som Mose hade
	lagt ned d„ri vid Horeb, n„r HERREN sl”t f”rbund med Israels
	barn, sedan de hade dragit ut ur Egyptens land.

008:010 Men n„r pr„sterna gingo ut ur helgedomen, uppfyllde molnskyn
	HERRENS hus,
008:011 s† att pr„sterna f”r molnskyns skull icke kunde st† d„r och g”ra
	tj„nst; ty HERRENS h„rlighet uppfyllde HERRENS hus.
008:012 D† sade Salomo: ˝HERREN har sagt att han vill bo i t”cknet.
008:013 Jag har nu byggt ett hus till boning †t dig, berett en plats d„r
	du m† f”rbliva till evig tid.˝
008:014 Sedan v„nde konungen sig om och v„lsignade Israels hela
	f”rsamling, under det att Israels hela f”rsamling f”rblev
	st†ende.
008:015 Han sade: ˝Lovad vare HERREN, Israels Gud, som med sin hand har
	fullbordat vad han med sin mun lovade min fader David, i det han
	sade:
008:016 'Fr†n den dag d† jag f”rde mitt folk Israel ut ur Egypten har
	jag icke i n†gon av Israels stammar utvalt en stad, till att i
	den bygga ett hus d„r mitt namn skulle vara; men David har jag
	utvalt till att r†da ”ver mitt folk Israel.'
008:017 Och min fader David hade v„l i sinnet att bygga ett hus †t
	HERRENS, Israels Guds, namn;
008:018 men HERREN sade till min fader David: 'D† du nu har i sinnet att
	bygga ett hus †t mitt namn, s† g”r du visserligen v„l d„ri att
	du har detta i sinnet;
008:019 dock skall icke du f† bygga detta hus, utan din son, den som har
	utg†tt fr†n din l„nd, han skall bygga huset †t mitt namn.'
008:020 Och HERREN har uppfyllt det l”fte han gav; ty jag har kommit upp
	min fader Davids st„lle och sitter nu p† Israels tron, s†som
	HERREN lovade, och jag har byggt huset †t HERRENS, Israels Guds,
	namn.
008:021 Och d„r har jag tillrett ett rum f”r arken, i vilken f”rvaras
	det f”rbund som HERREN sl”t med v†ra f„der, n„r han f”rde dem ut
	ur Egyptens land.˝

008:022 D„refter tr„dde Salomo fram f”r HERRENS altare inf”r Israels
	hela f”rsamling, och utr„ckte sina h„nder mot himmelen
008:023 och sade: ˝HERRE, Israels Gud, ingen gud „r dig lik, uppe i
	himmelen eller nere p† jorden, du som h†ller f”rbund och bevarar
	n†d mot dina tj„nare, n„r de vandra inf”r dig av allt sitt
	hj„rta,
008:024 du som har h†llit vad du lovade din tj„nare David, min fader; ty
	vad du med din mun lovade, det fullbordade du med din hand,
	s†som nu har skett.
008:025 S† h†ll nu ock, HERRE, Israels Gud, vad du lovade din tj„nare
	David, min fader, i det att du sade: 'Aldrig skall den tid
	komma, d† p† Israels tron icke inf”r mig sitter en avkomling av
	dig, om allenast dina barn hava akt p† sin v„g, s† att de vandra
	inf”r mig, s†som du har vandrat inf”r mig.'
008:026 S† l†t nu, o Israels Gud, de ord som du har talat till din
	tj„nare David, min fader, bliva sanna.
008:027 Men kan d† Gud verkligen bo p† jorden?  Himlarna och himlarnas
	himmel rymma dig ju icke; huru mycket mindre d† detta hus som
	jag har byggt!

008:028 Men v„nd dig „nd† till din tj„nares b”n och †kallan, HERRE, min
	Gud, s† att du h”r p† det rop och den b”n som din tj„nare nu
	upps„nder till dig,
008:029 och l†ter dina ”gon natt och dag vara ”ppna och v„nda mot detta
	hus -- den plats varom du har sagt: 'Mitt namn skall vara d„r'
	-- s† att du ock h”r den b”n som din tj„nare beder, v„nd mot
	denna plats.
008:030 Ja, h”r p† den †kallan som din tj„nare och ditt folk Israel
	upps„nda, v„nda mot denna plats.  M† du h”ra den och l†ta den
	komma upp till himmelen, d„r du bor; och n„r du h”r, s† m† du
	f”rl†ta.

008:031 Om n†gon f”rsyndar sig mot sin n„sta och man †l„gger honom en ed
	och l†ter honom sv„rja, och han s† kommer och sv„r inf”r ditt
	altare i detta hus,
008:032 m† du d† h”ra det i himmelen och utf”ra ditt verk och skaffa
	dina tj„nare r„tt, i det att du d”mer den skyldige skyldig och
	l†ter hans g„rningar komma ”ver hans huvud, men skaffar r„tt †t
	den som har r„tt och l†ter honom f† efter hans r„ttf„rdighet.

008:033 Om ditt folk Israel bliver slaget av en fiende, d„rf”r att de
	hava syndat mot dig, men de omv„nda sig till dig och prisa ditt
	namn och bedja och †kalla dig i detta hus,
008:034 m† du d† h”ra det i himmelen och f”rl†ta ditt folk Israels synd
	och l†ta dem komma tillbaka till det land som du har givit †t
	deras f„der.

008:035 Om himmelen bliver tillsluten, s† att regn icke faller, d„rf”r
	att de hava syndat mot dig, men de d† bedja, v„nda mot denna
	plats, och prisa ditt namn och omv„nda sig fr†n sin synd, n„r du
	b”nh”r dem,
008:036 m† du d† h”ra det i himmelen och f”rl†ta dina tj„nares och ditt
	folk Israels synd, i det att du l„r dem den goda v„g som de
	skola vandra; och m† du l†ta det regna ”ver ditt land, det som
	du har givit †t ditt folk till arvedel.

008:037 Om hungersn”d uppst†r i landet, om pest uppst†r, om sot eller
	rost, om gr„shoppor eller gr„smaskar komma, om fienden tr„nger
	folket i det land d„r deras st„der st†, eller om n†gon annan
	pl†ga eller sjukdom kommer, vilken det vara m†,
008:038 och om d† n†gon b”n och †kallan h”jes fr†n n†gon m„nniska,
	vilken det vara m†, eller fr†n hela ditt folk Israel, n„r de var
	f”r sig k„nna pl†gan d„rav i sitt hj„rta och s† utr„cka sina
	h„nder mot detta hus,
008:039 m† du d† h”ra det i himmelen, d„r du bor, och f”rl†ta och utf”ra
	ditt verk, i det att du giver var och en efter alla hans
	g„rningar, eftersom du k„nner hans hj„rta -- ty du allena k„nner
	alla m„nniskors hj„rtan --
008:040 p† det att de alltid m† frukta dig, s† l„nge de leva i det land
	som du har givit †t v†ra f„der.

008:041 Ocks† om en fr„mling, en som icke „r av ditt folk Israel, kommer
	ifr†n fj„rran land f”r ditt namns skull
008:042 -- ty man skall ock d„r h”ra talas om ditt stora namn och din
	starka hand och din utr„ckta arm -- om n†gon s†dan kommer och
	beder, v„nd mot detta hus,
008:043 m† du d† i himmelen, d„r du bor, h”ra det och g”ra allt varom
	fr„mlingen ropar till dig, p† det att alla jordens folk m† k„nna
	ditt namn och frukta dig, likasom ditt folk Israel g”r, och
	f”rnimma att detta hus som jag har byggt „r uppkallat efter ditt
	namn.
008:044 Om ditt folk drager ut i strid mot sin fiende, p† den v„g du
	s„nder dem, och de d† bedja till HERREN, v„nda i riktning mot den
	stad som du har utvalt, och mot det hus som jag har byggt †t
	ditt namn,
008:045 m† du d† i himmelen h”ra deras b”n och †kallan och skaffa dem
	r„tt.

008:046 Om de synda mot dig -- eftersom ingen m„nniska finnes, som icke
	syndar -- och du bliver vred p† dem och giver dem i fiendens
	v†ld, s† att man tager dem till f†nga och f”r dem bort till
	fiendens land, fj„rran eller n„ra,
008:047 men de d† besinna sig i det land d„r de „ro i f†ngenskap, och
	omv„nda sig och †kalla dig i landet d„r man h†ller dem f†ngna
	och s„ga: 'Vi hava syndat och gjort illa, vi hava varit
	ogudaktiga',
008:048 om de s† omv„nda sig till dig av allt sitt hj„rta och av all sin
	sj„l, i sina fienders land -- deras som hava f”rt dem i
	f†ngenskap -- och bedja till dig, v„nda i riktning mot sitt
	land, det som du har givit †t deras f„der, och mot den stad som
	du har utvalt, och mot det hus som jag har byggt †t ditt namn,
008:049 m† du d† i himmelen, d„r du bor, h”ra deras b”n och †kallan och
	skaffa dem r„tt
008:050 och f”rl†ta ditt folk vad de hava syndat mot dig, och alla de
	”vertr„delser som de hava beg†tt mot dig, och l†ta dem finna
	barmh„rtighet inf”r dem som h†lla dem f†ngna, s† att dessa
	f”rbarma sig ”ver dem.
008:051 Ty de „ro ju ditt folk och din arvedel, som du har f”rt ut ur
	Egypten, den sm„ltugnen.
008:052 Ja, l†t dina ”gon vara ”ppna och v„nda till din tj„nares och
	ditt folk Israels †kallan, s† att du h”r p† dem, s† ofta de ropa
	till dig.
008:053 Ty du har sj„lv avskilt dem †t dig till arvedel bland alla folk
	p† Jorden, s†som du talade genom din tj„nare Mose, n„r du f”rde
	v†ra f„der ut ur Egypten, o Herre, HERRE.˝

008:054 N„r Salomo hade slutat att med dessa ord bedja och †kalla
	HERREN, stod han upp fr†n HERRENS altare, d„r han hade legat p†
	sina kn„n med h„nderna utr„ckta mot himmelen,
008:055 och tr„dde fram och v„lsignade Israels hela f”rsamling med h”g
	r”st och sade:
008:056 ˝Lovad vare HERREN, som har givit sitt folk Israel ro, alldeles
	s†som han har sagt!  Alls intet har uteblivit av allt det goda
	som han lovade genom sin tj„nare Mose.
008:057 S† vare d† HERREN, v†r Gud, med oss, s†som han har varit med
	v†ra f„der.  Han m† icke ”vergiva oss och f”rskjuta oss,
008:058 utan b”ja v†ra hj„rtan till sig, s† att vi alltid vandra p† hans
	v„gar och h†lla hans bud och stadgar och r„tter, dem som han har
	givit v†ra f„der.
008:059 Och m† dessa mina ord, med vilka jag har b”nfallit inf”r HERRENS
	ansikte, vara n„ra HERREN, v†r Gud, dag och natt, s† att han
	skaffar r„tt †t sin tj„nare och r„tt †t sitt folk Israel, efter
	var dags behov;
008:060 p† det att alla folk p† jorden m† f”rnimma att HERREN „r Gud,
	och ingen annan.
008:061 Och m† edra hj„rtan vara h„ngivna †t HERREN, v†r Gud, s† att I
	alltj„mt vandren efter hans stadgar och h†llen hans bud, s†som I
	nu g”ren.˝

008:062 Och konungen j„mte hela Israel offrade slaktoffer inf”r HERRENS
	ansikte.
008:063 Till det tackoffer som Salomo offrade †t HERREN tog han tjugutv†
	tusen tjurar och ett hundra tjugu tusen av sm†boskapen.  S†
	invigdes HERRENS hus av konungen och alla Israels barn.
008:064 P† samma dag helgade konungen den mellersta delen av f”rg†rden
	framf”r HERRENS hus, ty d„r offrade han br„nnoffret, spisoffret
	och fettstyckena av tackoffret, eftersom kopparaltaret, som stod
	inf”r HERRENS ansikte, var f”r litet f”r att br„nnoffret,
	spisoffret och fettstyckena av tackoffret skulle kunna rymmas
	d„r.

008:065 Vid detta tillf„lle firade Salomo h”gtiden, och med honom hela
	Israel -- en stor f”rsamling ifr†n hela landet, allt ifr†n det
	st„lle d„r v„gen g†r till Hamat „nda till Egyptens b„ck -- inf”r
	HERRENS, v†r Guds, ansikte i sju dagar och †ter sju dagar,
	tillsammans fjorton dagar.
008:066 P† †ttonde dagen l„t han folket g†, och de togo avsked av
	konungen.  Sedan gingo de till sina hyddor, fulla av gl„dje och
	fr”jd ”ver allt det goda som HERREN hade gjort mot sin tj„nare
	David och sitt folk Israel.
009:001 D† nu Salomo hade byggt HERRENS hus f„rdigt, s† ock
	konungshuset, „vensom allt annat som han hade k„nt †stundan och
	lust att utf”ra,
009:002 uppenbarade sig HERREN f”r andra g†ngen f”r Salomo, likasom han
	f”rut hade uppenbarat sig f”r honom i Gibeon.
009:003 Och HERREN sade till honom ˝Jag har h”rt den b”n och †kallan som
	du har upps„nt till mig; detta hus som du har byggt har jag
	helgat, till att d„r f„sta mitt namn f”r evig tid.  Och mina ”gon
	och mitt hj„rta skola vara d„r alltid.
009:004 Om du nu vandrar inf”r mig, s†som din fader David vandrade, med
	ostraffligt hj„rta och i redlighet, s† att du g”r allt vad jag
	har bjudit dig och h†ller mina stadgar och r„tter
009:005 d† skall jag uppr„tth†lla din konungatron ”ver Israel
	evinnerligen, s†som jag lovade ang†ende din fader David, n„r jag
	sade: 'Aldrig skall p† Israels tron saknas en avkomling av dig.'
009:006 Men om I och edra barn v„nden om och ”vergiven mig, och icke
	h†llen de bud och stadgar som jag har f”relagt eder, utan g†n
	bort och tj„nen andra gudar och tillbedjen dem,
009:007 d† skall jag utrota Israel ur det land som jag har givit dem;
	och det hus som jag har helgat †t mitt namn skall jag f”rkasta
	ifr†n mitt ansikte; och Israel skall bliva ett ordspr†k och en
	visa bland alla folk.
009:008 Och huru upph”jt detta hus nu „n m† vara, skall d† var och en
	som g†r d„rf”rbi bliva h„pen och vissla.  Och n„r man fr†gar:
	'Varf”r har HERREN gjort s† mot detta land och detta hus?',
009:009 d† skall man svara: 'D„rf”r att de ”verg†vo HERREN, sin Gud, som
	hade f”rt deras f„der ut ur Egyptens land, och h”llo sig till
	andra gudar och tillb†do dem och tj„nade dem, d„rf”r har HERREN
	l†tit allt detta onda komma ”ver dem.'˝

009:010 N„r de tjugu †r voro f”rlidna, under vilka Salomo byggde p† de
	tv† husen, HERRENS hus och konungshuset,
009:011 gav konung Salomo tjugu st„der i Galileen †t Hiram, konungen i
	Tyrus, som hade f”rsett honom med cedertr„, cypresstr„ och guld,
	s† mycket han beg„rde.
009:012 Men n„r Hiram fr†n Tyrus begav sig ut f”r att bese de st„der som
	Salomo hade givit honom, behagade de honom icke,
009:013 utan han sade: ˝Vad „r detta f”r st„der som du har givit mig,
	min broder?˝  Och han kallade dem Kabuls land, s†som de heta „nnu
	i dag.
009:014 Men Hiram s„nde till konungen ett hundra tjugu talenter guld.

009:015 Och p† f”ljande s„tt f”rh”ll det sig med det arbetsfolk som
	konung Salomo b†dade upp f”r att bygga HERRENS hus och hans eget
	hus och Millo, „vensom Jerusalems murar, s† ock Hasor, Megiddo
	och Geser.
009:016 (Farao, konungen i Egypten, hade n„mligen dragit upp och intagit
	Geser och br„nt upp det i eld och dr„pt de kanan‚er som bodde i
	staden, varefter han hade givit den till hemgift †t sin dotter,
	Salomos hustru.
009:017 Men Salomo byggde upp Geser, „vensom Nedre Bet-Horon,
009:018 s† ock Baalat och Tamar i ”knen d„r i landet,
009:019 vidare alla Salomos f”rr†dsst„der, vagnsst„derna och
	h„stst„derna, och vad annat Salomo k„nde †stundan att bygga i
	Jerusalem, p† Libanon och eljest i hela det land som lydde under
	hans v„lde.)
009:020 Allt det folk som fanns kvar av amor‚erna, hetiterna,
	periss‚erna hiv‚erna och jebus‚erna, korteligen, alla de som
	icke voro av Israels barn --
009:021 deras avkomlingar, s† m†nga som funnos kvar i landet efter dem,
	i det Israels barn icke hade f”rm†tt giva dem till spillo, dessa
	p†lade Salomo att vara arbetspliktiga tj„nare, s†som de „ro „nnu
	i dag.
009:022 Men av Israels barn gjorde Salomo ingen till tr„l, utan de blevo
	krigare och blevo hans tj„nare och h”vitsman och k„mpar, eller
	uppsyningsm„n ”ver hans vagnar och ridh„star.
009:023 ™verfogdarna ”ver Salomos arbeten voro fem hundra femtio; dessa
	hade bef„let ”ver folket som utf”rde arbetet.

009:024 Men s† snart Faraos dotter hade flyttat upp fr†n Davids stad
	till det hus som han hade byggt †t henne, byggde han ock
	Millo.
009:025 Och Salomo offrade tre g†nger om †ret br„nnoffer och tackoffer
	p† det altare som han hade byggt †t HERREN, och t„nde d„rj„mte
	r”kelsen inf”r HERRENS ansikte.  S† hade han d† gjort huset
	f„rdigt.
009:026 Konung Salomo byggde ock en flotta i Esjon-Geber, som ligger vid
	Elot, p† stranden av R”da havet, i Edoms land.
009:027 P† denna flotta s„nde Hiram av sitt folk sj”kunnigt
	skeppsmanskap, som †tf”ljde Salomos folk.
009:028 De foro till Ofir och h„mtade d„rifr†n guld, fyra hundra tjugu
	talenter, som de f”rde till konung Salomo.
010:001 N„r drottningen av Saba fick h”ra ryktet om Salomo och vad han
	hade gjort f”r HERRENS namn, kom hon f”r att s„tta honom p† prov
	med sv†ra fr†gor.
010:002 Hon kom till Jerusalem med ett mycket stort f”lje, med kameler,
	som buro v„lluktande kryddor och guld i stor myckenhet, s† ock
	„dla stenar.  Och n„r hon kom inf”r Salomo, f”relade hon honom
	allt vad hon hade i tankarna.
010:003 Men Salomo gav henne svar p† alla hennes fr†gor; intet var
	f”rborgat f”r konungen, utan han kunde giva henne svar p† allt.
010:004 N„r nu drottningen av Saba s†g all Salomos vishet, och s†g huset
	som han hade byggt,
010:005 och s†g r„tterna p† hans bord, och s†g huru hans tj„nare sutto
	d„r, och huru de som betj„nade honom utf”rde sina †ligganden,
	och huru de voro kl„dda, och vidare s†g hans munsk„nkar, och n„r
	hon s†g br„nnoffren som han offrade i HERRENS hus, d† blev hon
	utom sig av f”rundran.
010:006 Och hon sade till konungen: ˝Sant var det tal som jag h”rde i
	mitt land om dig och om din vishet.
010:007 Jag ville icke tro vad man sade, f”rr„n jag sj„lv kom och med
	egna ”gon fick se det; men nu finner jag att det icke ens till
	h„lften har blivit omtalat f”r mig.  Du har l†ngt mer vishet och
	rikedom, „n jag genom ryktet hade h”rt.
010:008 S„lla „ro dina m„n, s„lla „ro dessa dina tj„nare, som best„ndigt
	f† st† inf”r dig och h”ra din visdom.
010:009 Lovad vare HERREN, din Gud, som har funnit s†dant behag i dig,
	att han har satt dig p† Israels tron!  Ja, d„rf”r att HERREN
	„lskar Israel evinnerligen, d„rf”r har han satt dig till konung,
	f”r att du skall skipa lag och r„tt.˝

010:010 Och hon gav †t konungen ett hundra tjugu talenter guld, s† ock
	v„lluktande kryddor i stor myckenhet, d„rtill „dla stenar; en s†
	stor myckenhet av v„lluktande kryddor, som drottningen av Saba
	gav †t konung Salomo, har aldrig mer blivit inf”rd.
010:011 N„r Hirams flotta h„mtade guld fr†n Ofir, hemf”rde ocks† den
	fr†n Ofir almugtr„ i stor myckenhet, „vensom „dla stenar.
010:012 Av almugtr„et l„t konungen g”ra tillbeh”r till HERRENS hus och
	till konungshuset, s† ock harpor och psaltare f”r s†ngarna.  S†
	mycket almugtr„ har sedan intill denna dag icke inf”rts eller
	blivit sett i landet.
010:013 Konung Salomo †ter gav †t drottningen av Saba allt vad hon
	†stundade och beg„rde, och sk„nkte henne i sin konungsliga
	frikostighet ocks† annat d„rut”ver.  Sedan v„nde hon om och for
	till sitt land igen med sina tj„nare.

010:014 Det guld som †rligen inkom till Salomo v„gde sex hundra
	sextiosex talenter,
010:015 f”rutom det som inkom genom kringresande handelsm„n och genom
	kr„mares k”penskap, s† ock fr†n Erebs alla konungar och fr†n
	st†th†llarna i landet.
010:016 Och konung Salomo l„t g”ra tv† hundra stora sk”ldar av uthamrat
	guld och anv„nde till var s†dan sk”ld sex hundra siklar guld;
010:017 likaledes tre hundra mindre sk”ldar av uthamrat guld och anv„nde
	till var s†dan sk”ld tre minor guld; och konungen satte upp dem
	i Libanonskogshuset.
010:018 Vidare l„t konungen g”ra en stor tron av elfenben och ”verdrog
	den med fint guld.
010:019 Tronen hade sex trappsteg, och tronens ryggstycke var ovantill
	avrundat; p† b†da sidor om sitsen voro armst”d, och tv† lejon
	stodo utmed armst”den;
010:020 och tolv lejon stodo d„r p† de sex trappstegen, p† b†da
	sidor.  N†got s†dant har aldrig blivit f”rf„rdigat i n†got annat
	rike.
010:021 Och alla konung Salomos dryckesk„rl voro av guld, och alla k„rl
	i Libanonskogshuset voro av fint guld; av silver fanns intet,
	det aktades icke f”r n†got i Salomos tid.
010:022 Ty konungen hade en egen Tarsisflotta p† havet j„mte Hirams
	flotta; en g†ng vart tredje †r kom Tarsisflottan hem och f”rde
	med sig guld och silver, elfenben, apor och p†f†glar.
010:023 Och konung Salomo blev st”rre „n n†gon annan konung p† jorden,
	b†de i rikedom och i vishet.
010:024 Fr†n alla l„nder kom man f”r att bes”ka Salomo och h”ra den
	vishet som Gud hade nedlagt i hans hj„rta.
010:025 Och var och en f”rde med sig sk„nker: f”rem†l av silver och av
	guld, kl„der, vapen, v„lluktande kryddor, h„star och
	mul†snor.  S† skedde †r efter †r.
010:026 Salomo samlade ock vagnar och ridh„star, s† att han hade ett
	tusen fyra hundra vagnar och tolv tusen ridh„star; dem f”rlade
	han dels i vagnsst„derna, dels i Jerusalem, hos konungen sj„lv.
010:027 Och konungen styrde s†, att silver blev lika vanligt i Jerusalem
	som stenar, och cedertr„ lika vanligt som mullb„rsfikontr„ i
	L†glandet.
010:028 Och h„starna som Salomo l„t anskaffa inf”rdes fr†n Egypten; ett
	antal kungliga uppk”pare h„mtade ett visst antal av dem till
	best„mt pris.
010:029 Var vagn som h„mtades upp fr†n Egypten och inf”rdes kostade sex
	hundra siklar silver, och var h„st ett hundra femtio.  Sammalunda
	inf”rdes ock genom deras f”rsorg s†dana till hetiternas alla
	konungar och till konungarna i Aram.
011:001 Men konung Salomo hade utom Faraos dotter m†nga andra utl„ndska
	kvinnor som han „lskade: moabitiskor, ammonitiskor, edomeiskor,
	sidoniskor och hetitiskor,
011:002 kvinnor av de folk om vilka HERREN hade lagt till Israels barn:
	˝I skolen icke inl†ta eder med dem, och de f† icke inl†ta sig
	med eder; de skola f”rvisso eljest f”rleda edra hj„rtan att
	avfalla till deras gudar.˝  Till dessa h”ll sig Salomo och
	„lskade dem.
011:003 Han hade sju hundra furstliga gem†ler och tre hundra bihustrur.
	Dessa kvinnor f”rledde hans hj„rta till avfall.
011:004 Ja, n„r Salomo blev gammal, f”rledde kvinnorna hans hj„rta att
	avfalla till andra gudar, s† att hans hj„rta icke f”rblev
	h„ngivet †t HERREN, hans Gud, s†som hans fader Davids hj„rta
	hade varit.
011:005 S† kom Salomo att f”lja efter Astarte, sidoniernas gudinna, och
	Milkom, ammoniternas styggelse.
011:006 Och Salomo gjorde vad ont var i HERRENS ”gon och f”ljde icke i
	allt efter HERREN, s†som hans fader David hade gjort.
011:007 Salomo byggde n„mligen d† en offerh”jd †t Kemos, moabiternas
	styggelse, p† berget ”ster om Jerusalem, och likas† en †t Molok,
	Ammons barns styggelse.
011:008 P† samma s„tt gjorde han f”r alla sina utl„ndska kvinnor, s† att
	de fingo t„nda offereld och framb„ra offer †t sina gudar.

011:009 Och HERREN blev vred p† Salomo, d„rf”r att hans hj„rta hade
	avfallit fr†n HERREN, Israels Gud, som dock tv† g†nger hade
	uppenbarat sig f”r honom,
011:010 och som hade givit honom ett s„rskilt bud ang†ende denna sak,
	att han icke skulle f”lja efter andra gudar, ett HERRENS bud som
	han icke hade h†llit.
011:011 D„rf”r sade HERREN till Salomo: ˝Eftersom det „r s† med dig, och
	eftersom du icke har h†llit det f”rbund och de stadgar som jag
	har givit dig, skall jag rycka riket ifr†n dig och giva det †t
	din tj„nare.
011:012 Men f”r din fader Davids skull vill jag icke g”ra detta i din
	tid; f”rst ur din sons hand skall jag rycka det.
011:013 Dock skall jag icke rycka hela riket ifr†n honom, utan en stam
	skall jag giva †t din son, f”r min tj„nare Davids skull och f”r
	Jerusalems skull, som jag har utvalt.˝

011:014 Och HERREN l„t en motst†ndare till Salomo uppst† i edom‚en
	Hadad.  Denne var av konungasl„kten i Edom.
011:015 Ty n„r David var i strid med Edom, och h„rh”vitsmannen Joab drog
	upp f”r att begrava de slagna och d„rvid f”rgjorde allt mank”n i
	Edom
011:016 -- ty Joab och hela Israel stannade d„r i sex m†nader, till dess
	att han hade utrotat allt mank”n i Edom --
011:017 d† flydde Adad j„mte n†gra edomeiska m„n som hade varit i hans
	faders tj„nst, och de togo v„gen till Egypten; Hadad var d† en
	ung gosse.
011:018 De begav sig †stad fr†n Midjan och kommo till Paran; och de togo
	folk med sig fr†n Paran och kommo s† till Egypten, till Farao,
	konungen i Egypten.  Denne gav honom ett hus och anslog ett
	underh†ll †t honom och gav honom land.
011:019 Och Hadad fann mycken n†d f”r Faraos ”gon, s† att denne gav
	honom till hustru en syster till sin gem†l, en syster till
	drottning Tapenes.
011:020 Denna syster till Tapenes f”dde †t honom sonen Genubat, och
	Tapenes l„t avv„nja honom i Faraos hus; sedan vistades Genubat i
	Faraos hus bland Faraos s”ner.
011:021 D† nu Hadad i Egypten h”rde att David hade g†tt till vila hos
	sina f„der, och att h„rh”vitsmannen Joab var d”d, sade han till
	Farao: ˝L†t mig fara hem till mitt land.˝
011:022 Men Farao sade till honom: ˝Vad fattas dig h„r hos mig, eftersom
	du vill fara till ditt land?˝  Han svarade: ˝Hindra mig icke,
	utan l†t mig g†.

011:023 Och Gud l„t „nnu en motst†ndare till honom uppst† i Reson,
	Eljadas son, som hade flytt ifr†n sin herre, Hadadeser, konungen
	i Soba.
011:024 N„r David sedan anst„llde blodbadet ibland dem, samlade denne
	folk omkring sig och blev h”vitsman f”r en str”vskara; dessa
	drogo d„refter till Damaskus och slogo sig ned d„r och gjorde
	sig till herrar i Damaskus.
011:025 Denne var nu under Salomos hela livstid Israels motst†ndare och
	gjorde det skada, han s†v„l som Hadad.  Han avskydde Israel; och
	han blev konung ”ver Aram.
011:026 Och en av Salomos tj„nare hette Jerobeam; han var son till
	Nebat, en efraimit, fr†n Sereda, och hans moder hette Seruga och
	var „nka.  Denne reste sig upp mot konungen.
011:027 Orsaken varf”r han reste sig upp mot konungen var
	f”ljande.  Salomo byggde d† p† Millo; han ville bef„sta det
	blottade st„llet p† sin fader Davids stad.
011:028 Nu var Jerobeam en dugande man; och d† Salomo s†g att den unge
	mannen var driftig i sitt arbete, satte han honom ”ver allt det
	arbete som †l†g Josefs hus.
011:029 Vid den tiden h„nde sig en g†ng att Jerobeam hade begivit sig ut
	ur Jerusalem; d† kom profeten Ahia fr†n Silo emot honom p†
	v„gen, d„r han gick kl„dd i en ny mantel; och de b†da voro
	ensamma p† f„ltet.
011:030 Och Ahia fattade i den nya manteln som han hade p† sig och
	ryckte s”nder den i tolv stycken.
011:031 D„refter sade han till Jerobeam: ˝Tag h„r tio stycken f”r
	dig.  Ty s† s„ger HERREN, Israels Gud: Se, jag vill rycka riket
	ur Salomos hand och giva tio av stammarna †t dig;
011:032 den ena stammen skall han f† beh†lla f”r min tj„nare Davids
	skull och f”r Jerusalems skull, den stads som jag har utvalt ur
	alla Israels stammar.
011:033 S† skall ske, d„rf”r att de hava ”vergivit mig och tillbett
	Astarte, sidoniernas gudinna, och Kemos, Moabs gud, och Milkom,
	Ammons barns gud, och icke vandrat p† mina v„gar och icke gjort
	vad r„tt „r i mina ”gon, efter mina stadgar och r„tter, s†som
	hans fader David gjorde.
011:034 Dock skall jag icke taga ifr†n honom sj„lv det samlade riket,
	utan jag vill l†ta honom f”rbliva furste, s† l„nge han lever,
	f”r min tj„nare Davids skull, som jag utvalde, d„rf”r att han
	h”ll mina bud och stadgar.
011:035 Men fr†n hans son skall jag taga konungad”met och giva det †t
	dig, n„mligen de tio stammarna.
011:036 En stam skall jag giva †t hans son, s† att min tj„nare David
	alltid har en lampa inf”r mitt ansikte i Jerusalem, den stad som
	jag har utvalt †t mig, till att d„r f„sta mitt namn.
011:037 Dig vill jag allts† taga och vill l†ta dig regera ”ver allt vad
	dig lyster; du skall bliva konung ”ver Israel.
011:038 Om du nu h”rsammar allt vad jag bjuder dig och vandrar p† mina
	v„gar och g”r vad r„tt „r i mina ”gon, s† att du h†ller mina
	stadgar och bud, s†som min tj„nare David gjorde, s† skall jag
	vara med dig och bygga †t dig ett hus som bliver best†ndande,
	s†som jag byggde ett hus †t David, och jag skall giva Israel †t
	dig.  --
011:039 Ja, f”r den sakens skull skall jag ”dmjuka Davids s„d, dock icke
	f”r alltid.˝

011:040 Och Salomo s”kte tillf„lle att d”da Jerobeam; men Jerobeam stod
	upp och flydde till Egypten, till Sisak, konungen i Egypten.  Och
	han stannade i Egypten till Salomos d”d.

011:041 Vad nu mer „r att s„ga om Salomo, om allt vad han gjorde och om
	hans vishet, det finnes upptecknat i Salomos kr”nika.
011:042 Den tid Salomo regerade i Jerusalem ”ver hela Israel var fyrtio
	†r.
011:043 Och Salomo gick till vila hos sina f„der och blev begraven i sin
	fader Davids stad.  Och hans son Rehabeam blev konung efter
	honom.
012:001 Och Rehabeam drog till Sikem, ty hela Israel hade kommit till
	Sikem f”r att g”ra honom till konung.
012:002 N„r Jerobeam, Nebats son, h”rde detta -- han var d† „nnu kvar i
	Egypten, dit han hade flytt f”r konung Salomo; Jerobeam bodde
	allts† i Egypten,
012:003 men de s„nde ditbort och l„to kalla honom †ter -- d† kom han
	tillst„des j„mte Israels hela f”rsamling och talade till
	Rehabeam och sade:
012:004 ˝Din fader gjorde v†rt ok f”r sv†rt; men l„tta nu du det sv†ra
	arbete och det tunga ok som din fader lade p† oss, s† vilja vi
	tj„na dig.˝
012:005 Han svarade dem: ˝G†n bort och v„nten „nnu tre dagar, och kommen
	s† tillbaka till mig.˝  Och folket gick.

012:006 D† r†df”rde sig konung Rehabeam med de gamle som hade varit i
	tj„nst hos hans fader Salomo, medan denne „nnu levde; han sade:
	˝Vilket svar r†den I mig att giva detta folk?˝
012:007 De svarade honom och sade: ˝Om du i dag underkastar dig detta
	folk och bliver dem till tj„nst, om du lyssnar till deras b”n
	och talar goda ord till dem, s† skola de f”r alltid bliva dina
	tj„nare.˝
012:008 Men han aktade icke p† det r†d som de gamle hade givit honom,
	utan r†df”rde sig med de unga m„n som hade vuxit upp med honom,
	och som nu voro i hans tj„nst.
012:009 Han sade till dem: ˝Vilket svar r†den I oss att giva detta folk
	som har talat till mig och sagt: 'L„tta det ok som din fader har
	lagt p† oss'?˝
012:010 De unga m„nnen som hade vuxit upp med honom svarade honom d† och
	sade: ˝S† b”r du s„ga till detta folk som har talat till dig och
	sagt: 'Din fader gjorde v†rt ok tungt, men l„tta du det f”r oss'
	-- s† b”r du tala till dem: 'Mitt minsta finger „r tjockare „n
	min faders l„nd.
012:011 S† veten nu, att om min fader har belastat eder med ett tungt
	ok, s† skall jag g”ra edert ok „nnu tyngre; har min fader tuktat
	eder med ris, s† skall jag tukta eder med skorpiongissel.'˝
012:012 S† kom nu Jerobeam med allt folket till Rehabeam p† tredje
	dagen, s†som konungen hade befallt, i det han sade: ˝Kommen
	tillbaka till mig p† tredje dagen.˝
012:013 D† gav konungen folket ett h†rt svar; ty han aktade icke p† det
	r†d som de gamle hade givit honom.
012:014 Han talade till dem efter de unga m„nnens r†d och sade: ˝Har min
	fader gjort edert ok tungt, s† skall jag g”ra edert ok „nnu
	tyngre; har min fader tuktat eder med ris, s† skall jag tukta
	eder med skorpiongissel.˝
012:015 Allts† h”rde konungen icke p† folket; ty det var s† skickat av
	HERREN, f”r att hans ord skulle uppfyllas, det som HERREN hade
	talat till Jerobeam, Nebats son, genom Ahia fr†n Silo.
012:016 D† nu hela Israel f”rnam att konungen icke ville h”ra p† dem,
	gav folket konungen detta svar:

	˝Vad del hava vi i David?  Ingen arvslott hava vi i Isais son.
	Drag hem till dina hyddor, Israel.  Se nu sj„lv om ditt hus, du
	David.˝

	D„refter drog Israel hem till sina hyddor.
012:017 Allenast ”ver de israeliter som bodde i Juda st„der f”rblev
	Rehabeam konung.
012:018 Och n„r konung Rehabeam s„nde †stad Adoram, som hade uppsikten
	”ver de allm„nna arbetena, stenade hela Israel denne till d”ds;
	och konung Rehabeam sj„lv m†ste med hast stiga upp i sin vagn
	och fly till Jerusalem.
012:019 S† avf”ll Israel fr†n Davids hus och har varit skilt d„rifr†n
	„nda till denna dag.
012:020 Men n„r hela Israel h”rde att Jerobeam hade kommit tillbaka,
	s„nde de och l„to kalla honom till folkf”rsamlingen och gjorde
	honom till konung ”ver hela Israel; ingen h”ll sig till Davids
	hus, utom Juda stam allena.
012:021 Och n„r Rehabeam kom till Jerusalem, f”rsamlade han hela Juda
	hus och Benjamins stam, ett hundra †ttio tusen utvalda krigare,
	f”r att de skulle strida mot Israels hus och †tervinna
	konungad”met †t Rehabeam, Salomos son.
012:022 Men Guds ord kom till gudsmannen Semaja;
012:023 han sade: ˝S„g till Rehabeam, Salomos son, Juda konung, och till
	hela Juda hus och Benjamin och till det ”vriga folket:
012:024 S† s„ger HERREN: I skolen icke draga upp och strida mot edra
	br”der, Israels barn.  V„nden tillbaka hem, var och en till sitt,
	ty vad som har skett har kommit fr†n mig.˝  Och de lyssnade till
	HERRENS ord och v„nde om och gingo sin v„g, s†som HERREN hade
	befallt.
012:025 Men Jerobeam bef„ste Sikem i Efraims bergsbygd och bosatte sig
	d„r.  D„rifr†n drog han †stad och bef„ste Penuel.
012:026 Och Jerobeam sade vid sig sj„lv: ˝S†som nu „r, kan riket komma
	tillbaka till Davids hus.
012:027 Ty om folket h„r f†r draga upp och anst„lla slaktoffer i HERRENS
	hus i Jerusalem, s† kan folkets hj„rta v„nda tillbaka till deras
	herre Rehabeam, Juda konung; ja, d† kunna de dr„pa mig och v„nda
	tillbaka till Rehabeam, Juda konung.˝
012:028 Sedan nu konungen hade ”verlagt h„rom, l„t han g”ra tv† kalvar
	av guld.  D„refter sade han till folket: ˝Nu m† det vara nog med
	edra f„rder upp till Jerusalem.  Se, h„r „r din Gud, Israel, han
	som har f”rt dig upp ur Egyptens land.˝
012:029 Och han st„llde upp den ena i Betel, och den andra satte han upp
	i Dan.
012:030 Detta blev en orsak till synd; folket gick „nda till Dan f”r att
	tr„da fram inf”r den ena av dem.
012:031 Han byggde ocks† upp offerh”jdshus och gjorde till pr„ster
	allahanda m„n ur folket, s†dana som icke voro av Levi barn.
012:032 Och Jerobeam anordnade en h”gtid i †ttonde m†naden, p† femtonde
	dagen i m†naden, lik h”gtiden Juda, och steg d† upp till
	altaret; s† gjorde han i Betel f”r att offra †t de kalvar som
	han hade l†tit g”ra.  Och de m„n som han hade gjort till
	offerh”jdspr„ster l„t han g”ra tj„nst i Betel.

013:033 Till det altare som han hade gjort i Betel steg han allts† upp
	p† femtonde dagen i †ttonde m†naden, den m†nad som han av eget
	p†fund hade valt.  Han anordnade n„mligen d† en h”gtid f”r
	Israels barn och steg upp till altaret f”r att d„r t„nda
	offereld.
013:001 Men d† kom p† HERRENS befallning en gudsman fr†n Juda till
	Betel, just n„r Jerobeam stod vid altaret f”r att d„r t„nda
	offereld.
013:002 Och mannen ropade mot altaret p† HERRENS befallning och sade:
	˝Altare!  Altare!  S† s„ger HERREN: Se, †t Davids hus skall f”das
	en son vid namn Josia, han skall p† dig slakta
	offerh”jdspr„sterna som ant„nda offereld p† dig, och m„nniskoben
	skall man d† br„nna upp p† dig.˝
013:003 P† samma g†ng angav han ett tecken, i det han sade: ˝Detta „r
	tecknet p† att det „r HERREN som har talat: se, altaret skall
	r„mna, och askan d„rp† skall spillas ut.˝
013:004 N„r konung Jerobeam h”rde dessa ord, som gudsmannen ropade mot
	altaret i Betel, r„ckte han ut sin hand fr†n altaret och sade:
	˝Gripen honom.˝  Men handen som han hade r„ckt ut mot honom
	f”rvissnade, och han kunde icke draga den tillbaka till sig
	igen.
013:005 Och altaret r„mnade, och askan p† altaret spilldes ut; det var
	det tecken som gudsmannen p† HERRENS befallning hade angivit.
013:006 D† tog konungen till orda och sade till gudsmannen: ˝B”nfall
	inf”r HERREN, din Gud, och bed f”r mig att jag m† kunna draga
	min hand tillbaka till mig igen.˝  Och gudsmannen b”nf”ll inf”r
	HERREN; och konungen kunde d† draga sin hand tillbaka till sig
	igen, och den var likadan som f”rut.
013:007 D† talade konungen till gudsmannen: ˝Kom hem med mig och
	vederkvick dig; sedan vill jag giva dig en g†va.˝
013:008 Men gudsmannen svarade konungen: ˝Om du „n vill giva mig h„lften
	av vad som finnes i ditt hus, s† kommer jag dock icke med dig;
	h„r p† orten vill jag varken „ta eller dricka.
013:009 Ty s† har HERREN genom sitt ord bjudit mig och sagt: Du skall
	varken „ta eller dricka, och ej heller v„nda tillbaka samma v„g
	du har g†tt hit.˝
013:010 D„refter gick han sina f„rde en annan v„g och v„nde icke
	tillbaka samma v„g han hade kommit till Betel.

013:011 Men i Betel bodde en gammal profet.  Dennes son kom och f”rt„ljde
	f”r honom allt vad gudsmannen den dagen hade gjort i Betel, huru
	han hade talat till konungen.  N„r de hade f”rt„ljt detta f”r
	sin fader,
013:012 fr†gade deras fader dem vilken v„g han hade g†tt.  Och hans s”ner
	visste vilken v„g gudsmannen som kom fr†n Juda hade g†tt.
013:013 D† sade han till sina s”ner: ˝Sadlen †snan †t mig.˝  N„r de d†
	hade sadlat †snan †t honom, satte han sig p† den
013:014 och begav dig †stad efter gudsmannen och fann honom sittande
	under terebinten; och han fr†gade honom: ˝Žr du den gudsman som
	har kommit fr†n Juda?˝  Han svarade: ˝Ja.˝
013:015 D† sade han till honom: ˝Kom med mig hem och „t med mig.˝
013:016 Men han svarade: ˝Jag kan icke v„nda om med dig och f”lja dig,
	och jag vill icke „ta eller dricka med dig h„r p† orten;
013:017 ty s† har blivit mig sagt genom HERRENS ord: Du skall varken „ta
	eller dricka d„r; du skall icke heller g† tillbaka samma v„g du
	har g†tt dit.˝
013:018 Han sade till honom: ˝Jag „r ock en profet s†som du, och en
	„ngel har talat till mig p† HERRENS befallning och sagt: 'F”r
	honom tillbaka med dig hem och giv honom att „ta och dricka.'˝
	Men h„ri lj”g han f”r honom.
013:019 D† v„nde han tillbaka med honom och †t i hans hus och drack.
013:020 Men under det att de sutto till bords, kom HERRENS ord till
	profeten som hade f”rt honom tillbaka.
013:021 Och han ropade till gudsmannen som hade kommit fr†n Juda och
	sade: ˝S† s„ger HERREN: D„rf”r att du har varit genstr„vig mot
	HERRENS ord och icke h†llit det bud som HERREN, din Gud, har
	givit dig,
013:022 utan v„nt tillbaka och „tit och druckit p† den ort d„r han hade
	f”rbjudit, dig att „ta och dricka, d„rf”r skall din d”da kropp
	icke komma i dina f„ders grav.
013:023 Sedan han nu hade „tit och druckit, sadlade han †snan †t honom,
	†t profeten som han hade f”rt tillbaka.
013:024 Och denne begav sig †stad; men ett lejon kom emot honom p† v„gen
	och d”dade honom.  Sedan l†g hans d”da kropp utstr„ckt d„r p†
	v„gen, under det att †snan stod bredvid den; och lejonet stod
	ocks† bredvid den d”da kroppen.
013:025 D† nu folk som gick d„rf”rbi fick se den d”da kroppen ligga
	utstr„ckt p† v„gen och lejonet st† bredvid den d”da kroppen,
	gingo de in i staden d„r den gamle profeten bodde och omtalade
	det d„r.
013:026 N„r profeten, som hade f”rt honom tillbaka fr†n hans v„g, h”rde
	det, sade han: ˝Det „r gudsmannen, han som var genstr„vig mot
	HERRENS ord; d„rf”r har HERREN givit honom i lejonets v†ld, och
	det har krossat och d”dat honom, i enlighet med det ord som
	HERREN hade talat till honom.˝
013:027 D„refter tillsade han sina s”ner att de skulle sadla †snan †t
	honom; och de sadlade den.
013:028 S† begav han sig †stad och fann den d”da kroppen liggande
	utstr„ckt p† v„gen och †snan och lejonet st†ende bredvid den
	d”da kroppen; lejonet hade icke „tit av den d”da kroppen och ej
	heller krossat †snan.
013:029 D† tog profeten upp gudsmannens d”da kropp och lade den p† †snan
	och f”rde den tillbaka; och den gamle profeten begav sig in i
	sin stad f”r att h†lla d”dsklagan och begrava honom.
013:030 Och han lade hans d”da kropp i sin egen grav; och de h”llo
	d”dsklagan efter honom och ropade: ˝Ack ve, min broder!˝
013:031 D† han nu hade begravit honom, sade han till sina s”ner: ˝N„r
	jag d”r, s† begraven mig i den grav d„r gudsmannen ligger
	begraven; l„ggen mina ben vid sidan av hans ben.
013:032 Ty f”rvisso skall det ord g† i fullbordan, som han p† HERRENS
	befallning ropade mot altaret i Betel och mot alla offerh”jdshus
	i Samariens st„der.˝

013:033 Dock v„nde Jerobeam efter detta icke om fr†n sin onda v„g, utan
	gjorde †ter allahanda man ur folket till offerh”jdspr„ster; vem
	som hade lust d„rtill fick av honom mottaga handfyllning till
	att vara offerh”jdspr„st.
013:034 P† detta s„tt blev han f”r Jerobeams hus en orsak till synd, och
	en orsak till att det blev utpl†nat och utrotat fr†n jorden.
014:001 Vid den tiden blev Abia, Jerobeams son, sjuk.
014:002 D† sade Jerobeam till sin hustru: ˝St† upp och f”rkl„d dig, s†
	att ingen kan m„rka att du „r Jerobeams hustru, och g† till
	Silo, ty d„r bor profeten Ahia, han som f”rkunnade om mig att
	jag skulle bliva konung ”ver detta folk.
014:003 Och tag med dig tio br”d, d„rtill sm†tt bakverk och en kruka
	honung, och g† in till honom; han skall d† f”rkunna f”r dig huru
	det skall g† med gossen.˝
014:004 Jerobeams hustru gjorde s†; hon stod upp och gick till Silo och
	kom till Ahias hus.  Och Ahia kunde icke se, ty hans ”gon voro
	starrblinda av †lderdom.
014:005 Men HERREN hade sagt till Ahia: ˝Just nu kommer Jerobeams hustru
	f”r att f”rfr†ga sig hos dig om sin son, ty han „r sjuk; s† och
	s† skall du tala till henne.  Men n„r hon kommer, skall hon
	st„lla sig fr„mmande.
014:006 D† nu Ahia h”rde ljudet av hennes steg, n„r hon kom i d”rren,
	sade han: ˝Kom in, du Jerobeams hustru.  Varf”r st„ller du dig
	fr„mmande?  Jag har ju f†tt uppdrag att giva dig ett h†rt
	budskap.
014:007 G† och s„g Jerobeam: S† s„ger HERREN, Israels Gud: Se, jag har
	upph”jt dig ur folket och satt dig till furste ”ver mitt folk
	Israel
014:008 och har ryckt riket fr†n Davids hus och givit det †t dig.  Men du
	har icke varit s†dan som min tj„nare David, som h”ll mina bud
	och f”ljde efter mig av allt sitt hj„rta, s† att han gjorde
	allenast vad r„tt var i mina ”gon;
014:009 utan du har gjort mer ont „n alla som hava varit f”re dig och
	har g†tt bort och gjort dig andra gudar, n„mligen gjutna
	bel„ten, f”r att f”rt”rna mig, och har kastat mig bakom din
	rygg.
014:010 D„rf”r skall jag l†ta olycka komma ”ver Jerobeams hus och utrota
	allt mank”n av Jerobeams hus, b†de sm† och stora i Israel; och
	jag skall bortsopa Jerobeams hus, s†som man sopar bort
	orenlighet, till dess det bliver en „nde d„rp†.
014:011 Den av Jerobeams hus, som d”r i staden, skola hundarna „ta upp,
	och den som d”r ute p† marken, skola himmelens f†glar „ta upp.
	Ty s† har HERREN talat.
014:012 S† st† du nu upp och g† hem igen.  N„r din fot tr„der in i
	staden, skall barnet d”.
014:013 Och hela Israel skall h†lla d”dsklagan efter honom, och man
	skall begrava honom; ty av Jerobeams hus skall allenast han
	komma i en grav, d„rf”r att i Jerobeams hus dock hos honom blev
	funnet n†got som var gott inf”r HERREN, Israels Gud.
014:014 Men HERREN skall l†ta en konung ”ver Israel uppst† †t sig, en
	konung som skall utrota Jerobeams hus.  Detta „r den dagen; och
	vad skall icke nu ske!
014:015 HERREN skall sl† Israel, s† att det bliver likt vassen, som
	vaggar hit och dit i vattnet.  Och han skall rycka upp Israel ur
	detta goda land, som han har givit †t deras f„der, och skall
	f”rstr” dem p† andra sidan floden, d„rf”r att de hava gjort sig
	Aseror och d„rmed f”rt”rnat HERREN.
014:016 Och han skall prisgiva Israel f”r de synders skull som Jerobeam
	har beg†tt, och genom vilka han har kommit Israel att synda.˝
014:017 D† stod Jerobeams hustru upp och gick sin v„g och kom till
	Tirsa; och just som hon betr„dde husets tr”skel, gav gossen upp
	andan.
014:018 Och man begrov honom, och hela Israel h”ll d”dsklagan efter
	honom, i enlighet med det ord som HERREN hade talat genom sin
	tj„nare, profeten Ahia.

014:019 Vad nu mer „r att s„ga om Jerobeam, om hans krig och om hans
	regering, det finnes upptecknat i Israels konungars kr”nika.
014:020 Den tid Jerobeam regerade var tjugutv† †r.  S† gick han till vila
	hos sina f„der; och hans son Nadab blev konung efter honom.
014:021 Men Rehabeam, Salomos son, var konung i Juda.  Fyrtioett †r
	gammal var Rehabeam, n„r han blev konung, och han regerade
	sjutton †r i Jerusalem, den stad som HERREN hade utvalt ur alla
	Israels stammar, till att d„r f„sta sitt namn.  Hans moder hette
	Naama, ammonitiskan.
014:022 Och Juda gjorde vad ont var i HERRENS ”gon; med de synder som
	de begingo retade de honom l†ngt mer, „n deras f„der hade gjort.
014:023 Ty ocks† de byggde sig offerh”jder och reste stoder och Aseror
	p† alla h”ga kullar och under alla gr”na tr„d;
014:024 ja, ocks† tempelbolare funnos i landet.  De gjorde efter alla
	styggelser hos de folk som HERREN hade f”rdrivit f”r Israels
	barn.

014:025 Men i konung Rehabeams femte regerings†r drog Sosak, konungen i
	Egypten, upp mot Jerusalem.
014:026 Och han tog skatterna i HERRENS hus och skatterna i
	konungshuset; alltsammans tog han.  Han tog ock alla de gyllene
	sk”ldar som Salomo hade l†tit g”ra.
014:027 I deras st„lle l„t konung Rehabeam g”ra sk”ldar av koppar, och
	dessa l„mnade han i f”rvar †t h”vitsm„nnen f”r drabanterna som
	h”llo vakt vid ing†ngen till konungshuset.
014:028 Och s† ofta konungen gick till HERRENS hus, buro drabanterna
	dem; sedan f”rde de dem tillbaka till drabantsalen.
014:029 Vad nu mer „r att s„ga om Rehabeam och om allt vad han gjorde,
	det finnes upptecknat i Juda konungars kr”nika.
014:030 Men Rehabeam och Jerobeam l†go i krig med varandra, s† l„nge de
	levde.
014:031 Och Rehabeam gick till vila hos sina f„der och blev begraven hos
	sina f„der i Davids stad.  Hans moder hette Naama,
	ammonitiskan.  Och hans son Abiam blev konung efter honom.
015:001 I konung Jerobeams, Nebats sons, adertonde regerings†r blev
	Abiam konung ”ver Juda.
015:002 Han regerade tre †r i Jerusalem.  Hans moder hette Maaka,
	Abisaloms dotter.
015:003 Och han vandrade i alla de synder som hans fader hade beg†tt
	f”re honom, och hans hj„rta var icke h„ngivet †t HERREN, hans
	Gud, s†som hans fader Davids hj„rta hade varit.
015:004 Allenast f”r Davids skull l„t HERREN, hans Gud, honom f† en
	lampa i Jerusalem, i det att han uppsatte hans son efter honom
	och l„t Jerusalem hava best†nd --
015:005 detta d„rf”r att David gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon och
	icke vek ifr†n n†got som han bj”d honom, s† l„nge han levde,
	utom i saken med hetiten Uria.

015:006 Men Rehabeam och Jerobeam l†go i krig med varandra, s† l„nge den
	f”rre levde.

015:007 Vad nu mer „r att s„ga om Abiam och om allt vad han gjorde, det
	finnes upptecknat i Juda konungars kr”nika.  Men Abiam och
	Jerobeam l†go i krig med varandra.
015:008 Och Abiam gick till vila hos sina f„der, och man begrov honom i
	Davids stad.  Och hans son Asa blev konung efter honom.
015:009 I Jerobeams, Israels konungs, tjugonde regerings†r blev Asa
	konung ”ver Juda.
015:010 Han regerade fyrtioett †r i Jerusalem.  Hans moder hette Maaka,
	Abisaloms dotter.
015:011 Och Asa gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon, s†som hans fader
	David hade gjort
015:012 Han drev ut tempelbolarna ur landet och skaffade bort alla de
	el„ndiga avgudabel„ten som hans fader hade l†tit g”ra.
015:013 Ja, sin moder Maaka avsatte han fr†n hennes drottningsv„rdighet,
	d„rf”r att hon hade satt upp en styggelse †t Aseran; Asa h”gg nu
	ned styggelsen och br„nde upp den i Kidrons dal.
015:014 Men offerh”jderna blevo icke avskaffade; dock var Asas hj„rta
	h„ngivet †t HERREN, s† l„nge han levde.
015:015 Och han f”rde in i HERRENS hus b†de vad hans fader och vad han
	sj„lv hade helgat †t HERREN: silver, guld och k„rl.
015:016 Men Asa och Baesa, Israels konung, l†go i krig med varandra, s†
	l„nge de levde.
015:017 Baesa, Israels konung, drog upp mot Juda och begynte bef„sta
	Rama, f”r att hindra att n†gon komme vare sig till eller ifr†n
	Asa, Juda konung.
015:018 D† tog Asa allt silver och guld som fanns kvar i skattkamrarna i
	HERRENS hus, „vensom skatterna i konungshuset, och l„mnade detta
	†t sina tj„nare; d„refter s„nde konung Asa dem till Ben-Hadad,
	son till Tabrimmon, son till Hesjon, konungen i Aram, som bodde
	i Damaskus, och l„t s„ga:
015:019 ˝Ett f”rbund best†r ju mellan mig och dig, s†som det var mellan
	min fader och din fader.  Se, h„r s„nder jag dig sk„nker av
	silver och guld, s† bryt d† nu ditt f”rbund med Baesa, Israels
	konung, f”r att han m† l„mna mig i fred.˝
015:020 Och Ben-Hadad lyssnade till konung Asa och s„nde sina
	krigsh”vitsm„n mot Israels st„der och f”rh„rjade Ijon, Dan,
	Abel-Bet-Maaka och hela Kinarot j„mte hela Naftali land.
015:021 N„r Baesa h”rde detta, avstod han fr†n att bef„sta Rama och h”ll
	sig sedan stilla i Tirsa.
015:022 Men konung Asa b†dade upp hela Juda, ingen fritagen; och de
	f”rde bort stenar och tr„virke som Baesa anv„nde till att
	bef„sta Rama.  D„rmed bef„ste nu konung Asa Geba i Benjamin, s†
	ock Mispa.
015:023 Allt vad mer „r att s„ga om Asa, om alla hans bedrifter, om allt
	vad han gjorde och om de st„der han byggde, det finnes
	upptecknat i Juda konungars kr”nika.  Men p† sin †lderdom fick
	han en sjukdom i sina f”tter.
015:024 Och Asa gick till vila hos sina f„der och blev begraven hos sina
	f„der i sin fader Davids stad.  Och hans son Josafat blev konung
	efter honom.

015:025 Men Nadab, Jerobeams son, blev konung ”ver Israel i Asas, Juda
	konungs, andra regerings†r, och han regerade ”ver Israel i tv†
	†r.
015:026 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon och vandrade p† sin faders
	v„g och i den synd genom vilken denne hade kommit Israel att
	synda.
015:027 Men Baesa, Ahias son, av Isaskar hus, anstiftade en
	sammansv„rjning mot honom, och Baesa dr„pte honom vid Gibbeton,
	som tillh”rde filist‚erna; Nadab med hela Israel h”ll n„mligen
	p† med att bel„gra Gibbeton.
015:028 I Asas, Juda konungs, tredje regerings†r var det som Baesa
	d”dade honom, och han blev s† sj„lv konung i hans st„lle.
015:029 Och n„r han hade blivit konung f”rgjorde han hela Jerobeams hus;
	han l„t intet som anda hade bliva kvar av Jerobeams hus, utan
	utrotade det, i enighet med det ord som HERREN hade talat genom
	sin tj„nare Ahia fr†n Silo --
015:030 detta f”r de synders skull som Jerobeam hade beg†tt, och genom
	vilka han kom Israel att synda, s† att han d„rmed f”rt”rnade
	HERREN, Israels Gud.

015:031 Vad nu mer „r att s„ga om Nadab och om allt vad han gjorde det
	finnes upptecknat i Israels konungars kr”nika.
015:032 Men Asa och Baesa, Israels konung, l†go i krig med varandra,
	l„nge de levde.
015:033 I Asas, Juda konungs, tredje regerings†r blev Baesa, Ahias son,
	konung ”ver hela Israel i Tirsa och regerade i tjugufyra †r.
015:034 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon och vandrade p† Jerobeams
	v„g och i den synd genom vilken denne hade kommit Israel att
	synda.
016:001 Och HERRENS ord kom till Jehu, Hananis son, mot Baesa; han sade:
016:002 ˝Se, jag har lyft dig upp ur stoftet och satt dig till furste
	”ver mitt folk Israel.  Men du har vandrat p† Jerobeams v„g och
	kommit mitt folk Israel att synda, s† att de hava f”rt”rnat mig
	genom sina synder.
016:003 D„rf”r vill jag bortsopa Baesa och hans hus; ja, jag vill g”ra
	med ditt hus s†som jag gjorde med Jerobeams, Nebats sons, hus.
016:004 Den av Baesas hus, som d”r i staden, skola hundarna „ta upp, och
	den av hans hus, som d”r ute p† marken, skola himmelens f†glar
	„ta upp.˝

016:005 Vad nu mer „r att s„ga om Baesa, om vad han gjorde och om hans
	bedrifter, det finnes upptecknat i Israels konungars kr”nika.
016:006 Och Baesa gick till vila hos sina f„der och blev begraven i
	Tirsa.  Och hans son Ela blev konung efter honom.
016:007 Men genom profeten Jehu, Hananis son, hade HERRENS ord kommit
	till Baesa och hans hus, icke allenast f”r allt det onda som han
	hade gjort i HERRENS ”gon, d† han f”rt”rnade honom genom sina
	h„nders verk, s† att det m†ste g† honom s†som det gick Jerobeams
	hus, utan ock d„rf”r att han hade f”rgjort detta.

016:008 I Asas, Juda konungs, tjugusj„tte regerings†r blev Ela, Baesas
	son, konung ”ver Israel i Tirsa och regerade i tv† †r.
016:009 Men hans tj„nare Simri, som var h”vitsman f”r den ena h„lften av
	stridsvagnarna, anstiftade en sammansv„rjning mot honom.  Och en
	g†ng, d† han i Tirsa hade druckit sig drucken i Arsas hus,
	”verhovm„starens i Tirsa,
016:010 kom Simri dit och slog honom till d”ds -- det var i Asas, Juda
	konungs, tjugusjunde regerings†r -- och han sj„lv blev s† konung
	i hans st„lle.
016:011 Och n„r han hade blivit konung och intagit sin tron, f”rgjorde
	han hela Baesas hus, utan att l†ta n†gon av mank”n bliva kvar,
	varken hans blodsf”rvanter eller hans v„nner.
016:012 S† utrotade Simri hela Baesas hus, i enlighet med det ord som
	HERREN hade talat till Baesa genom profeten Jehu --
016:013 detta f”r alla de synders skull som Baesa och hans son Ela hade
	beg†tt, och genom vilka de hade kommit Israel att synda, s† att
	de f”rt”rnade HERREN, Israels Gud, med de f†f„ngliga avgudar som
	de dyrkade.

016:014 Vad nu mer „r att s„ga om Ela och om allt vad han gjorde, det
	finnes upptecknat i Israels konungars kr”nika.

016:015 I Asas, Juda konungs, tjugusjunde regerings†r blev Simri konung
	och regerade i sju dagar, i Tirsa.  Folket h”ll d† p† att bel„gra
	Gibbeton, som tillh”rde filist‚erna.
016:016 Medan nu folket h”ll p† med bel„gringen, fingo de h”ra s„gas
	˝Simri har anstiftat en sammansv„rjning; han har ock dr„pt
	konungen.˝  D† gjorde hela Israel samma dag Omri, den
	israelitiske h„rh”vitsmannen, till konung, i l„gret.
016:017 D„refter drog Omri med hela Israel upp fr†n Gibbeton, och de
	angrepo Tirsa.
016:018 Men n„r Simri s†g att staden var intagen, gick han in i
	konungshusets palatsbyggnad och br„nde upp konungshuset j„mte
	sig sj„lv i eld och omkom s† --
016:019 detta f”r de synders skull som han hade beg†tt, i det att han
	gjorde vad ont var i HERRENS ”gon och vandrade p† Jerobeams v„g
	och i den synd som denne hade gjort, och genom vilken han hade
	kommit Israel att synda.

016:020 Vad nu mer „r att s„ga om Simri och om den sammansv„rjning som
	han anstiftade, det finnes upptecknat i Israels konungars
	kr”nika.

016:021 Nu delade sig Israels folk i tv† h„lfter; den ena h„lften av
	folket h”ll sig till Tibni, Ginats son, och ville g”ra honom
	till konung, och den andra h„lften h”ll sig till Omri.
016:022 Men den del av folket som h”ll sig till Omri, fick ”verhanden
	”ver den del som h”ll sig till Tibni, Ginats son.  Och n„r Tibni
	var d”d, blev Omri konung.

016:023 I Asas, Juda konungs, trettiof”rsta regerings†r blev Omri konung
	”ver Israel och regerade i tolv †r; i Tirsa regerade han i sex
	†r.
016:024 Han k”pte berget Samaria av Semer f”r tv† talenter silver; och
	han bebyggde berget och kallade staden som han byggde d„r
	Samaria, efter Semer, den man som hade varit bergets „gare.
016:025 Men Omri gjorde vad ont var i HERRENS ”gon; han gjorde mer ont
	„n n†gon av dem som hade varit f”re honom.
016:026 Han vandrade i allt p† Jerobeams, Nebats sons, v„g och i de
	synder genom vilka denne hade kommit Israel att synda, s† att de
	f”rt”rnade HERREN, Israels Gud, med de f†f„ngliga avgudar de
	dyrkade.

016:027 Vad nu mer „r att s„ga om Omri, om vad han gjorde och om de
	bedrifter han utf”rde, det finnes upptecknat i Israels konungars
	kr”nika.
016:028 Och Omri gick till vila hos sina f„der och blev begraven i
	Samaria.  Och hans son Ahab blev konung efter honom.
016:029 Ahab, Omris son, blev konung ”ver Israel i Asas, Juda konungs,
	trettio†ttonde regerings†r; sedan regerade Ahab, Omris son, i
	tjugutv† †r ”ver Israel i Samaria.
016:030 Men Ahab, Omris son, gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, mer „n
	n†gon av dem som hade varit f”re honom.
016:031 Det var honom icke nog att vandra i Jerobeams, Nebats sons,
	synder; han tog ock till hustru Isebel, dotter till Etbaal,
	sidoniernas konung, och gick s† †stad och tj„nade Baal och
	tillbad honom.
016:032 Och han reste ett altare †t Baal i Baalstemplet som han hade
	byggt i Samaria.
016:033 D„rtill l„t Ahab g”ra Aseran.  S† gjorde Ahab mer till att
	f”rt”rna HERREN, Israels Gud, „n n†gon av de Israels konungar
	som hade varit f”re honom.
016:034 Under hans tid byggde beteliten Hiel †ter upp Jeriko.  Men n„r
	han lade dess grund, kostade det honom hans „ldste son Abiram,
	och n„r han satte upp dess portar, kostade det honom hans yngste
	son Segib -- i enlighet med det ord som HERREN hade talat genom
	Josua, Nuns son.
017:001 Och tisbiten Elia, en man som f”rut hade uppeh†llit sig i
	Gilead, sade till Ahab: ˝S† sant HERREN, Israels Gud, lever, han
	vilkens tj„nare jag „r, under dessa †r skall varken dagg eller
	regn falla, med mindre jag s„ger det.˝

017:002 Och HERRENS ord kom till honom; han sade:
017:003 ˝G† bort h„rifr†n och begiv dig ”sterut, och g”m dig vid b„cken
	Kerit, som ”sterifr†n rinner ut i Jordan.
017:004 Din dryck skall du f† ur b„cken, och korparna har jag bjudit att
	d„r
	  f”rse dig med f”da.˝
017:005 D† gick han bort och gjorde s†som HERREN hade befallt; han gick
	bort och uppeh”ll sig vid b„cken Kerit, som ”sterifr†n rinner ut
	i Jordan.
017:006 Och korparna f”rde till honom br”d och k”tt om morgonen, och
	br”d och k”tt om aftonen, och sin dryck fick han ur b„cken.

017:007 Men efter n†gon tid torkade b„cken ut, d„rf”r att det icke
	regnade i landet.
017:008 D† kom HERRENS ord till honom; han sade:
017:009 ˝St† upp och g† till Sarefat, som h”r till Sidon, och uppeh†ll
	dig d„r.  Se, jag har d„r bjudit en „nka att f”rse dig med
	f”da.˝
017:010 Han stod upp och gick till Sarefat.  Och n„r han kom till
	stadsporten, fick han d„r se en „nka som samlade ved.  D† ropade
	han till henne och sade: ˝H„mta litet vatten †t mig i k„rlet, s†
	att jag f†r dricka.˝
017:011 N„r hon nu gick f”r att h„mta det, ropade han efter henne och
	sade: ˝Tag ock med dig ett stycke br”d †t mig.˝
017:012 Men hon svarade: ˝S† sant HERREN, din Gud, lever, jag „ger icke
	en kaka br”d, utan allenast en hand full mj”l i krukan och litet
	olja i kruset.  Och se, h„r har jag samlat ihop ett par
	vedpinnar, och jag g†r nu hem och tillreder det †t mig och min
	son, f”r att vi m† „ta det och sedan d”.˝
017:013 D† sade Elia till henne: ˝Frukta icke; g† och g”r s†som du har
	sagt.  Men red f”rst till en liten kaka d„rav †t mig, och b„r ut
	den till mig; red sedan till †t dig och din son.
017:014 Ty s† s„ger HERREN, Israels Gud: Mj”let i krukan skall icke taga
	slut, och oljan i kruset skall icke tryta, intill den dag d†
	HERREN l†ter det regna p† jorden.˝
017:015 D† gick hon †stad och gjorde s†som Elia hade sagt.  Och hon hade
	sedan att „ta, hon sj„lv och han och hennes husfolk, en l†ng
	tid.
017:016 Mj”let i krukan tog icke slut, och oljan i kruset tr”t icke, i
	enlighet med det ord som HERREN hade talat genom Elia.

017:017 Men h„refter h„nde sig, att kvinnans, hans v„rdinnas, son blev
	sjuk; hans sjukdom blev mycket sv†r, s† att han till slut icke
	mer andades.
017:018 D† sade hon till Elia: ˝Vad har du med mig att g”ra, du gudsman?
	Du har kommit till mig, f”r att min missg„rning skulle bliva
	ih†gkommen, s† att min son m†ste d”.˝
017:019 Men han sade till henne: ˝Giv mig din son.˝  Och han tog honom ur
	hennes famn och bar honom upp i salen d„r han bodde och lade
	honom p† sin s„ng.
017:020 Och han ropade till HERREN och sade: ˝HERRE, min Gud, har du v„l
	kunnat g”ra s† illa mot denna „nka, vilkens g„st jag „r, att du
	har d”dat hennes son?˝
017:021 D„refter str„ckte han sig ut ”ver gossen tre g†nger och ropade
	till HERREN och sade: ˝HERRE, min Gud, l†t denna gosses sj„l
	komma tillbaka in i honom.˝
017:022 Och HERREN h”rde Elias r”st, och gossens sj„l kom tillbaka in i
	honom, och han fick liv igen.
017:023 Och Elia tog gossen och bar honom fr†n salen ned i huset och gav
	honom †t hans moder.  Och Elia sade: ˝Se, din son lever.˝
017:024 D† sade kvinnan till Elia: ˝Nu vet jag att du „r en gudsman, och
	att HERRENS ord i din mun „r sanning.˝
018:001 En l†ng tid h„refter, p† tredje †ret, kom HERRENS ord till Elia;
	han sade: ˝G† †stad och tr„d fram f”r Ahab, s† skall jag sedan
	l†ta det regna p† jorden.˝
018:002 D† gick Elia †stad f”r att tr„da fram f”r Ahab.  Men hungersn”den
	var d† stor i Samaria.
018:003 Och Ahab kallade till sig Obadja, sin ”verhovm„stare; men Obadja
	dyrkade HERREN med stor iver.
018:004 Och n„r Isebel utrotade HERRENS profeter, hade Obadja tagit ett
	hundra profeter och g”mt dem, femtio man †t g†ngen, i en grotta
	och f”rsett dem med mat och dryck.
018:005 Ahab sade nu till Obadja: ˝Far igenom landet till alla
	vattenk„llor och alla b„ckar.  Kanh„nda skola vi finna gr„s, s†
	att vi kunna beh†lla h„star och mul†snor vid liv och slippa att
	slakta ned n†gon boskap.˝
018:006 Och de f”rdelade mellan sig landet som de skulle draga i genom.
	Ahab for en v„g f”r sig, och Obadja for en annan v„g f”r sig.
018:007 N„r nu Obadja f„rdades sin v„g fram, fick han se Elia komma emot
	sig.  Och han k„nde igen denne och f”ll ned p† Sitt ansikte och
	sade: ˝Žr du h„r, min herre Elia?˝
018:008 Han svarade honom: ˝Ja.  G† och s„g till din herre: 'Elia „r
	h„r.'˝
018:009 D† sade han: ˝Varmed har jag f”rsyndat mig, eftersom du vill
	giva din tj„nare i Ahabs hand och l†ta honom d”da mig?
018:010 S† sant HERREN, din Gud, lever, det finnes icke n†got folk eller
	n†got rike dit min herre icke har s„nt f”r att s”ka efter dig;
	och om man har svarat: 'Han „r icke h„r', s† har han av det
	riket eller det folket tagit en ed, att man icke har funnit dig.
018:011 Och nu s„ger du: 'G† och s„g till din herre: Elia „r h„r!'
018:012 Om nu, n„r jag g†r ifr†n dig, HERRENS Ande skulle rycka bort
	dig, jag vet icke vart, och jag likv„l komme med ditt budskap
	till Ahab, s† skulle han dr„pa mig, n„r han icke funne dig.  Och
	dock har ju jag, din tj„nare, fruktat HERREN allt ifr†n min
	ungdom.
018:013 Har det icke blivit ber„ttat f”r min herre vad jag gjorde, n„r
	Isebel dr„pte HERRENS profeter, huru jag g”mde ett hundra av
	HERRENS profeter, femtio man och †ter femtio, i en grotta och
	f”rs†g dem med mat och dryck?
018:014 Och nu s„ger du: 'G† och s„g till din herre: Elia „r h„r!'  --
	f”r att han skall dr„pa mig.˝
018:015 Men Elia svarade: ˝S† sant HERREN Sebaot lever, han vilkens
	tj„nare jag „r, redan i dag skall jag tr„da fram f”r honom.˝

018:016 D† gick Obadja Ahab till m”tes och f”rkunnade detta f”r honom;
	och Ahab begav sig †stad f”r att m”ta Elia.
018:017 Och n„r Ahab fick se Elia, sade Ahab till honom: ˝Žr du h„r, du
	som drager olycka ”ver Israel?˝
018:018 Han svarade: ˝Det „r icke jag, som drager olycka ”ver Israel,
	utan du och din faders hus, d„rmed att I ”vergiven HERRENS bud,
	och d„rmed att du f”ljer efter Baalerna.
018:019 Men s„nd nu bort och f”rsamla hela Israel till mig p† berget
	Karmel, j„mte Baals fyra hundra femtio profeter och Aserans fyra
	hundra profeter, som „ta vid Isebels bord.˝
018:020 D† s„nde Ahab omkring bland Israels barn och l„t f”rsamla
	profeterna p† berget Karmel.

018:021 Och Elia tr„dde fram f”r allt folket och sade: ˝Huru l„nge
	viljen I halta p† b†da sidor?  Žr det HERREN som „r Gud, s†
	f”ljen efter honom; men om Baal „r det, s† f”ljen efter honom.˝
	Och folket svarade honom icke ett ord.
018:022 D† sade Elia till folket: ˝Jag allena „r kvar s†som HERRENS
	Profet, och Baals profeter „ro fyra hundra femtio man.
018:023 M† man nu giva oss tv† tjurar, och m† de v„lja ut †t sig den ena
	tjuren och stycka den och l„gga den p† veden, utan att t„nda eld
	d„rp†, s† vill jag reda till den andra tjuren och l„gga den p†
	veden, utan att t„nda eld d„rp†.
018:024 D„refter m†n I †kalla eder guds namn, men sj„lv vill jag †kalla
	HERRENS namn.  ˝Den gud som d† svarar med eld, han vare Gud.˝
	Allt folket svarade och sade.  ˝Ditt f”rslag „r gott.˝
018:025 D† sade Elia till Baals profeter: ˝V„ljen ut †t eder den ena
	tjuren och reden till den, I f”rst, ty I „ren flertalet; †kallen
	d„refter eder guds namn, men eld f†n I icke t„nda.˝
018:026 D† togo de den tjur som han gav dem och redde till den; sedan
	†kallade de Baals namn fr†n morgonen „nda till middagen och
	ropade: ˝Baal, svara oss.˝  Men icke ett ljud h”rdes, och ingen
	svarade.  Och alltj„mt haltade de †stad kring altaret som man
	hade gjort.
018:027 N„r det s† blev middag, g„ckades Elia med dem och sade: ˝Ropen
	„nnu h”gre, ty visserligen „r han en gud, men han har v„l n†got
	att begrunda, eller ock har han g†tt avsides, eller „r han p†
	resa; kanh„nda sover han, men d† skall han v„l vakna.˝
018:028 D† ropade de „nnu h”gre och ristade sig, s†som deras sed var,
	med sv„rd och spjut, s† att blodet kom ut p† dem.
018:029 N„r det sedan hade blivit eftermiddag, fattades de av profetiskt
	raseri, och h”llo s† p† „nda till den tid d† spisoffret
	framb„res.  Men icke ett ljud h”rdes, ingen svarade, och ingen
	tycktes heller akta p† dem.

018:030 Och Elia sade till allt folket: ˝Tr„den hitfram till mig.˝  S†
	tr„dde nu allt folket fram till honom.  D† satte han †ter i
	st†nd HERRENS altare, som hade blivit nedrivet.
018:031 Elia tog tolv stenar, lika m†nga som Jakobs s”ners stammar --
	den mans, till vilken detta HERRENS ord hade kommit: ˝Israel
	skall vara ditt namn.˝
018:032 Och han byggde av stenarna ett altare i HERRENS namn och gjorde
	omkring altaret en grav, stor nog f”r ett uts„de av tv†
	sea-m†tt.
018:033 D„refter lade han upp veden, styckade tjuren och lade den p†
	veden.
018:034 Sedan sade han: ˝Fyllen fyra krukor med vatten, och gjuten ut
	vattnet ”ver br„nnoffret och veden.˝  Han sade ytterligare:
	˝G”ren s† „nnu en g†ng.˝  Och de gjorde s† f”r andra
	g†ngen.  D„refter sade han: ˝G”ren s† f”r tredje g†ngen.˝  Och de
	gjorde s† f”r tredje g†ngen.
018:035 Och vattnet fl”t runt omkring altaret; och han l„t fylla ocks†
	graven med vatten.
018:036 D† nu tiden var inne att framb„ra spisoffret, tr„dde profeten
	Elia fram och sade: ˝HERRE, Abrahams, Isaks och Israels Gud, l†t
	det i dag bliva kunnigt att du „r Gud i Israel, och att jag „r
	din tj„nare, och att det „r p† din befallning jag har gjort allt
	detta.˝
018:037 Svara mig, HERRE, svara mig, s† att detta folk f”rnimmer att det
	„r du, HERRE, som „r Gud, i det att du v„nder om deras hj„rtan.˝
018:038 ˝D† f”ll HERRENS ed ned och f”rt„rde br„nnoffret, veden,
	stenarna och jorden, och uppslickade vattnet som var i graven.
018:039 N„r allt folket s†g detta, f”llo de ned p† sina ansikten och
	sade: ˝HERREN „r det som „r Gud!  HERREN „r det som „r Gud!˝
018:040 Men Elia sade till dem: ˝Gripen Baals profeter; l†ten ingen av
	dem komma undan.˝  Och de grepo dem.  Och Elia l„t f”ra dem ned
	till b„cken Kison och slakta dem d„r.
018:041 Och Elia sade till Ahab: ˝Begiv dig ditupp, „t och drick, ty
	jag h”r bruset av regn.˝
018:042 D† begav sig Ahab ditupp f”r att „ta och dricka.  Men Elia steg
	upp p† Karmels topp, hukade sig ned mot jorden och s„nkte sitt
	ansikte mellan sina kn„n.
018:043 Och han sade till sin tj„nare ˝G† upp och sk†da ut †t havet.˝
	Denne gick d† upp och sk†dade ut, men sade: ˝Jag ser ingenting.˝
	S† tillsade han honom sju g†nger att g† tillbaka.
018:044 N„r han d† kom dit sjunde g†ngen sade han: ˝Nu ser jag ett litet
	moln, icke st”rre „n en mans hand, stiga upp ur havet.˝  D† sade
	han: ˝G† upp och s„g till Ahab: Sp„nn f”r och far ned, s† att
	regnet icke h†ller dig kvar.˝
018:045 Och i ett ”gonblick f”rm”rkades himmelen av moln och storm, och
	ett starkt regn f”ll.  Och Ahab steg upp i sin vagn och for till
	Jisreel.
018:046 Men HERRENS hand hade kommit ”ver Elia, s† att han omgjorde sina
	l„nder och sprang framf”r Ahab „nda inemot Jisreel.
019:001 Men n„r Ahab ber„ttade f”r Isebel allt vad Elia hade gjort, och
	huru han hade dr„pt alla profeterna med sv„rd,
019:002 S„nde Isebel en budb„rare till Elia och l„t s„ga: ˝Gudarna
	straffe mig nu och framgent om jag icke i morgon vid denna tid
	l†ter det g† med ditt liv s†som det gick med alla dessas liv.˝
019:003 N„r han f”rnam detta, stod han upp och begav sig i v„g f”r att
	r„dda sitt liv, och han kom s† till Beer-Seba, som h”r till Juda;
	d„r l„mnade han kvar sin tj„nare.
019:004 Men sj„lv gick han ut i ”knen en dagsresa.  D„r satte han sig
	under en ginstbuske; och han ”nskade sig d”den och sade: ˝Det „r
	nog; tag nu mitt liv, HERRE, ty jag „r icke f”rmer „n mina
	f„der.˝
019:005 D„refter lade han sig att sova under en ginstbuske.  Men se, d†
	r”rde en „ngel vid honom och sade till honom: ˝St† upp och „t.˝
019:006 N„r han d† s†g upp, fick han vid sin huvudg„rd se ett br”d,
	s†dant som bakas p† gl”dande stenar, och ett krus med
	vatten.  Och han †t och drack och lade sig †ter ned.
019:007 Men HERRENS „ngel r”rde †ter vid honom, f”r andra g†ngen, och
	sade: ˝St† upp och „t, ty eljest bliver v„gen dig f”r l†ng.˝
019:008 D† stod han upp och †t och drack, och gick s†, styrkt av den
	maten, i fyrtio dagar och fyrtio n„tter, „nda till Guds berg
	Horeb.
019:009 D„r gick han in i en grotta, och i den stannade han ”ver natten.

	D† kom HERRENS ord till honom; han sade till honom: ˝Vad vill du
	h„r, Elia?˝
019:010 Han svarade: ˝Jag har nit„lskat f”r HERREN, h„rskarornas Gud.  Ty
	Israels barn hava ”vergivit ditt f”rbund, rivit ned dina altaren
	och dr„pt dina profeter med sv„rd; jag allena „r kvar, och de
	st† efter att taga mitt liv.˝
019:011 Han sade: ˝G† ut och st„ll dig p† berget inf”r HERREN.˝  D† gick
	HERREN fram d„r, och en stor och stark storm, som ryckte loss
	berg och br”t s”nder klippor, gick f”re HERREN; men icke var
	HERREN i stormen.  Efter stormen kom en jordb„vning; men icke var
	HERREN i jordb„vningen.
019:012 Efter jordb„vningen kom en eld; men icke var HERREN i elden.
	Efter elden kom ljudet av en sakta susning.
019:013 S† snart Elia h”rde detta, skylde han sitt ansikte med manteln
	och gick ut och st„llde sig vid ing†ngen till grottan.  D† kom en
	r”st till honom och sade: ˝Vad vill du h„r, Elia?˝
019:014 Han svarade: ˝Jag har nit„lskat f”r HERREN, h„rskarornas Gud.
	Ty Israels barn hava ”vergivit ditt f”rbund, rivit ned dina
	altaren och dr„pt dina profeter med sv„rd; jag allena „r kvar,
	och de st† efter att taga mitt liv.˝
019:015 HERREN sade till honom: ˝G† nu tillbaka igen, och tag v„gen till
	Damaskus' ”ken, och g† in och sm”rj Hasael till konung ”ver
	Aram.
019:016 Och Jehu, Nimsis son, skall du sm”rja till konung ”ver
	Israel.  Och till profet i ditt st„lle skall du sm”rja Elisa,
	Safats son, fr†n Abel-Mehola.
019:017 Och s† skall ske: den som kommer undan Hasaels sv„rd, honom
	skall Jehu d”da, och den som kommer undan Jehus sv„rd, honom
	skall Elisa d”da.
019:018 Men jag skall l†ta sju tusen m„n bliva kvar i Israel, alla de
	kn„n som icke hava b”jt sig f”r Baal, och var mun som icke har
	givit honom hyllningskyss.˝

019:019 N„r han sedan gick d„rifr†n, tr„ffade han p† Elisa, Safats son,
	som h”ll p† att pl”ja; tolv par oxar gingo framf”r honom, och
	sj„lv k”rde han det tolfte paret.  Och Elia gick fram till honom
	och kastade sin mantel ”ver honom.
019:020 D† sl„ppte han oxarna och skyndade efter Elia och sade: ˝L†t mig
	f”rst f† kyssa min fader och min moder, s† vill jag sedan f”lja
	dig.˝  Han sade till honom: ˝V„lan, du m† g† tillbaka igen; du
	vet ju vad jag har gjort med dig.˝
019:021 D† l„mnade han honom och gick tillbaka och tog sina b†da oxar
	och slaktade dem, och med oxarnas ok kokade han deras k”tt;
	detta gav han †t folket, och de †to.  D„refter stod han upp och
	f”ljde Elia och blev hans tj„nare.
020:001 Och Ben-Hadad, konungen i Aram, samlade hela sin h„r; han hade
	med sig trettiotv† konungar j„mte h„star och vagnar.  Han drog
	upp och bel„grade Samaria och ansatte det.
020:002 Och han skickade s„ndebud in i staden till Ahab, Israels
	konung,
020:003 och l„t s„ga honom: ˝S† s„ger Ben-Hadad: Ditt silver och ditt
	guld tillh”r mig, och det b„sta du har av kvinnor och barn
	tillh”r mig ock.˝
020:004 Israels konung svarade och sade: ˝S†som du har sagt, min herre
	konung: jag sj„lv och allt vad jag har tillh”r dig.˝
020:005 Men s„ndebuden kommo tillbaka och sade: ˝S† s„ger Ben-Hadad: Jag
	har ju s„nt till dig och l†tit s„ga: 'Ditt silver och ditt guld,
	dina kvinnor och dina barn skall du giva mig.'
020:006 Och nu skall jag sannerligen i morgon vid denna tid s„nda mina
	tj„nare till dig, f”r att de m† genoms”ka ditt hus och dina
	tj„nares hus; och allt som „r dina ”gons lust skola de taga med
	sig och f”ra bort.˝

020:007 D† kallade Israels konung till sig alla de „ldste i landet och
	sade: ˝M„rken och sen huru denne st†r efter v†rt f”rd„rv.  Ty n„r
	han s„nde till mig och beg„rde mina kvinnor och mina barn, mitt
	silver och mitt guld, v„grade jag ju icke att giva honom det.˝
020:008 Alla de „ldste och allt folket sade till honom: ˝H”r icke p†
	honom och g”r honom icke till viljes.˝
020:009 S† svarade han d† Ben-Hadads s„ndebud: ˝S„gen till min herre
	konungen: Allt, varom du f”rra g†ngen s„nde bud till din tj„nare,
	det vill jag foga mig i; men detta kan jag icke foga mig i.˝  Och
	s„ndebuden v„nde tillbaka med detta svar.
020:010 D† s„nde Ben-Hadad till honom och l„t s„ga: ˝Gudarna straffe mig
	nu och framgent, om Samarias grus skall r„cka till att fylla
	h„nderna p† allt det folk som f”ljer mig.˝
020:011 Men Israels konung svarade och sade: ˝S„gen s†: Icke m† den som
	omgjordar sig med sv„rdet ber”mma sig likt den som sp„nner det
	av sig.˝
020:012 S† snart Ben-Hadad h”rde detta svar, d„r han satt och drack med
	konungarna i l„gerhyddorna, sade han till sina tj„nare: ˝G”ren
	eder redo.˝  Och de gjorde sig redo till att angripa staden.

020:013 D† tr„dde en profet fram till Ahab, Israels konung, och sade:
	˝S† s„ger HERREN: Ser du hela denna stor hop?  Se, jag vill i dag
	giva den i din hand, p† det att du m† f”rnimma att jag „r
	HERREN.˝
020:014 D† fr†gade Ahab: ˝Genom vem?  Han svarade: ˝S† s„ger HERREN:
	Genom landsh”vdingarnas m„n.˝  Han fr†gade ytterligare: ˝Vem
	skall begynna striden?˝  Han svarade: ˝Du sj„lv.˝
020:015 S† m”nstrade han d† landsh”vdingarnas m„n, och de voro tv†
	hundra trettiotv†, d„refter m”nstrade han allt folket, alla
	Israels barn, sju tusen man.
020:016 Och vid middagstiden gjorde de ett utfall, just n„r Ben-Hadad
	h”ll p† att dricka sig drucken i l„gerhyddorna, tillsammans med
	de trettiotv† konungar som sade kommit honom till hj„lp.
020:017 Landsh”vdingarnas m„n drogo f”rst ut.  Och de kunskapare som
	Ben-Hadad s„nde ut underr„ttade honom om att folk kom ut fr†n
	Samaria.
020:018 D† sade han: ˝Om de hava dragit ut i fredlig avsikt, s† gripen
	dem levande; och om de hava dragit ut till strid, s† gripen dem
	ock levande.˝
020:019 Men n„r dessa -- landsh”vdingarnas m„n och h„ren som f”ljde dem
	-- hade kommit ut ur staden,
020:020 h”ggo de ned var och en sin man, och aram‚erna flydde, och
	Israel f”rf”ljde dem.  Och Ben-Hadad, konungen i Aram, kom undan
	p† en h„st, j„mte n†gra ryttare.
020:021 Och Israels konung drog ut och slog b†de ryttarh„ren och
	vagnsh„ren och tillfogade aram‚erna ett stort nederlag.
020:022 Men profeten tr„dde fram till Israels konung och sade till
	honom: ˝Grip dig nu an; och bet„nk och se till, vad du b”r g”ra,
	ty n„sta †r kommer konungen i Aram att †ter draga upp mot dig.˝

020:023 Men den arameiske konungens tj„nare sade till honom: ˝Deras gud
	„r en bergsgud; d„rf”r hava de blivit oss ”verm„ktiga.  L†t oss
	nu strida mot dem p† sl„tten, s† skola vi f”rvisso bliva dem
	”verm„ktiga.
020:024 Och vidare m†ste du g”ra s†: avs„tt var och en av konungarna
	fr†n hans plats, och ins„tt st†th†llare i deras st„lle.
020:025 Skaffa dig sedan sj„lv en h„r, lika stor som den du har
	f”rlorat, med lika m†nga h„star och lika m†nga vagnar, och l†t
	oss sedan strida mot dem p† sl„tten, s† skola vi f”rvisso bliva
	dem ”verm„ktiga.˝  Och han lyssnade till deras ord och gjorde s†.

020:026 F”ljande †r m”nstrade Ben-Hadad aram‚erna och drog s† upp till
	Afek f”r att strida mot Israel.
020:027 Israels barn hade ock blivit m”nstrade och f”rsedda med
	livsmedel och t†gade d„refter emot dem.  Och Israels barn l„grade
	sig gent emot dem, lika tv† sm† gethjordar, under det att
	aram‚erna uppfyllde landet.
020:028 D† tr„dde gudsmannen fram och sade till Israels konung: ˝S†
	s„ger HERREN: D„rf”r att aram‚erna hava sagt: 'HERREN „r en
	bergsgud och icke en dalgud', d„rf”r giver jag hela denna stora
	hop i din hand, p† det att I m†n f”rnimma att jag „r HERREN.˝
020:029 Och de voro l„grade mitt emot varandra i sju dagar.  P† sjunde
	dagen kom det till strid, och Israels barn slogo d† av aram‚erna
	hundra tusen man fotfolk, detta p† en enda dag.
020:030 De †terst†ende flydde in i staden Afek; men stadsmuren f”ll ned
	”ver tjugusju tusen man, dem som †terstodo.  Ben-Hadad flydde
	ocks† och kom in i staden och sprang fr†n kammare till
	kammare.
020:031 D† sade hans tj„nare till honom: ˝Vi hava h”rt att konungarna av
	Israels hus „ro n†diga konungar.  L†t oss d„rf”r s„tta s„cktyg
	om v†ra l„nder och rep om v†ra huvuden och giva oss †t Israels
	konung; kanh„nda l†ter han dig d† f† leva.˝
020:032 Och de bundo s„cktyg omkring sina l„nder och rep omkring sina
	huvuden och kommo s† till Israels konung och sade: ˝Din tj„nare
	Ben-Hadad beder: 'L†t mig f† leva.'˝  Han svarade: ˝Žr han „nnu
	vid liv, han min broder?˝
020:033 M„nnen, som i detta hans ord s†go ett gott varsel, skyndade att
	taga fasta d„rp† och sade: ˝Ja, din broder „r Ben-Hadad.˝  Han
	sade: ˝G†n och h„mten honom hit.˝  D† gav sig Ben-Hadad †t honom,
	och han l„t honom stiga upp i sin vagn.
020:034 Och Ben-Hadad sade till honom: ˝De st„der som min fader tog fr†n
	din fader vill jag giva tillbaka, och du skall f”r din r„kning
	f† inr„tta handelskvarter i Damaskus, s†som min fader fick g”ra
	i Samaria.˝  ˝V„lan˝, sade Ahab, ˝p† s†dana villkor vill jag giva
	dig fri.˝  Och han sl”t ett f”rdrag med honom och gav honom fri.
020:035 Och en av profetl„rjungarna sade p† HERRENS befallning till en
	annan: ˝Sl† till mig.˝  Men mannen v„grade att sl† honom.
020:036 D† sade han till honom: ˝Eftersom du icke har lyssnat till
	HERRENS r”st, d„rf”r skall ett lejon sl† ned dig, n„r du g†r
	ifr†n mig.˝  Och n„r han gick sin v„g ifr†n honom, kom ett lejon
	emot honom och slog ned honom.
020:037 Sedan tr„ffade han en annan man och sade: ˝Sl† till mig.˝  Och
	mannen slog honom s† h†rt, att s†r uppstod d„rav.
020:038 D„refter gick profeten och st„llde sig i konungens v„g, sedan
	han hade gjort sig oigenk„nnlig genom att s„tta en bindel ”ver
	”gonen.
020:039 N„r nu konungen kom d„rfram, ropade han till konungen och sade:
	˝Din tj„nare hade givit sig ut i striden, d† i detsamma en man
	kom d„rifr†n och f”rde till mig en annan man och sade: 'Vakta
	denne man; om han kommer bort, skall det g† dig s†som det skulle
	hava g†tt honom, eller ock m†ste du betala en talent silver.'
020:040 Nu h„nde sig, under det din tj„nare hade att syssla „n h„r „n
	d„r, att mannen kom undan.˝  Israels konung sade till honom: ˝Din
	dom „r given; du har ju sj„lv avkunnat den.˝
020:041 D† tog han skyndsamt bort bindeln fr†n sina ”gon, och Israels
	konung k„nde igen honom och s†g att han var en av profeterna.
020:042 Och han sade till konungen: ˝S† s„ger HERREN: D„rf”r att du har
	sl„ppt ur din hand den man som av mig var given till spillo,
	skall det g† dig s†som det skulle hava g†tt honom, och ditt folk
	s†som det har g†tt hans folk.˝
020:043 Och Israels konung begav sig hem, missmodig och vred, och kom
	till Samaria.
021:001 D„refter h„nde sig f”ljande.  Jisreeliten Nabot hade en ving†rd i
	Jisreel bredvid Ahabs palats, konungens i Samaria.
021:002 Och Ahab talade till Nabot och sade: ˝L†t mig f† din ving†rd f”r
	att d„rav g”ra mig en k”kstr„dg†rd, eftersom den ligger s† n„ra
	intill mitt hus; jag vill giva dig en b„ttre ving†rd i st„llet,
	eller om dig s† behagar, vill jag giva dig penningar s†som
	betalning f”r den.˝
021:003 Men Nabot svarade Ahab: ˝HERREN l†te det vara fj„rran ifr†n mig
	att jag skulle l†ta dig f† mina f„ders arvedel.˝
021:004 D† gick Ahab hem till sitt, missmodig och vred f”r det svars
	skull som jisreeliten Nabot hade givit honom, n„r denne sade:
	˝Jag vill icke l†ta dig f† mina f„ders arvedel.˝  Och han lade
	sig p† sin s„ng och v„nde bort sitt ansikte och †t intet.
021:005 D† kom hans hustru Isebel in till honom och fr†gade honom:
	˝Varf”r „r du s† missmodig, och varf”r „ter du intet?˝
021:006 Han svarade henne: ˝D„rf”r att n„r jag talade till jisreeliten
	Nabot och sade till honom: 'L†t mig f† din ving†rd f”r
	penningar, eller om du s† ”nskar, vill jag giva dig en annan
	ving†rd i st„llet', d† svarade han: 'Jag vill icke l†ta dig f†
	min ving†rd.'
021:007 D† sade hans hustru Isebel honom: ˝Žr det du som nu regerar ”ver
	Israel?  St† upp och „t och var vid gott mod; jag skall skaffa
	dig jisreeliten Nabot ving†rd.
021:008 D„refter skrev hon ett brev i Ahabs namn och satte sigill under
	det med hans signetring, och s„nde s† brevet till de „ldste och
	f”rn„msta i Nabots stad, de som bodde d„r j„mte honom.
021:009 Och hon skrev i brevet s†: ˝Lysen ut en fasta, och l†ten Nabot
	sitta l„ngst fram bland folket.
021:010 Och l†ten s† tv† onda m„n s„tta sig mitt emot honom, och l†ten
	dem vittna emot honom och s„ga: 'Du har talat f”rgripligt mot
	Gud och konungen.'  F”ren s† ut honom och stenen honom till
	d”ds.˝
021:011 Och de „ldsta och f”rn„msta m„nnen i staden, de som bodde d„r i
	hans stad, handlade i enlighet med det bud som Isebel hade s„nt
	dem, och s†som det var skrivet i brevet som hon hade s„nt till
	dem.
021:012 De lyste ut en fasta och l„to Nabot sitta l„ngst fram bland
	folket.
021:013 Och de tv† onda m„nnen kommo och satte sig mitt emot honom; och
	de onda m„nnen vittnade mot Nabot inf”r folket och sade: Nabot
	har talat f”rgripligt mot Gud och konungen.˝  D† f”rde man honom
	utanf”r staden och stenade honom till d”ds.
021:014 D„refter s„nde de bud till Isebel och l„to s„ga: ˝Nabot har
	blivit stenad till d”ds.˝
021:015 S† snart Isebel h”rde att Nabot var stenad till d”ds, sade hon
	till Ahab: ˝St† upp och tag jisreeliten Nabots ving†rd i
	besittning, den som han v„grade att l†ta dig f† f”r penningar;
	ty Nabot „r icke l„ngre vid liv, utan han „r d”d.˝
021:016 S† snart Ahab h”rde att Nabot var d”d, stod han upp och begav
	sig †stad ned till jisreeliten Nabots ving†rd f”r att taga den i
	besittning.
021:017 Men HERRENS ord kom till tisbiten Elia; han sade:
021:018 ˝St† upp, g† †stad och m”t Ahab, Israels konung, som bor i
	Samaria.  Du tr„ffar honom i Nabots ving†rd, dit han har g†tt
	ned f”r att taga den i besittning.
021:019 Och du skall tala till honom och s„ga: 'S† s„ger HERREN: Har du
	till redan hunnit att b†de dr„pa och tilltr„da arvet?'  D„refter
	skall du tala till honom och s„ga: 'S† s„ger HERREN: P† samma
	st„lle d„r hundarna hava slickat Nabots blod skola hundarna
	slicka ocks† ditt blod.'˝
021:020 Ahab sade till Elia: ˝Har du „ntligen funnit mig, du min
	fiende?˝  Han svarade: ˝Ja, jag har funnit dig.  Eftersom du har
	s†lt dig till att g”ra vad ont „r i HERRENS ”gon,
021:021 d„rf”r skall jag ock l†ta vad ont „r komma ”ver dig och skall
	bortsopa dig, och av Ahabs hus skall jag utrota allt mank”n,
	b†de sm† och stora i Israel.
021:022 Och jag skall g”ra med ditt hus s†som jag gjorde med Jerobeams,
	Nebats sons, hus, och s†som jag gjorde med Baesas, Ahias sons,
	hus, d„rf”r att du har f”rt”rnat mig och kommit Israel att
	synda.
021:023 Ocks† om Isebel har HERREN talat och sagt: Hundarna skola „ta
	upp Isebel invid Jisreels murar.
021:024 Ja, den av Ahabs hus, som d”r i staden, skola hundarna „ta upp,
	och den som d”r ute p† marken skola himmelens f†glar „ta upp.˝

021:025 (Ocks† har ingen varit s†som Ahab, han som s†lde sig till att
	g”ra vad ont var i HERRENS ”gon, n„r hans hustru Isebel
	uppeggade honom d„rtill.
021:026 Mycken styggelse f”r”vade han, i det han f”ljde efter de
	el„ndiga avgudarna, alldeles s†som amor‚erna hade gjort, vilka
	HERREN f”rdrev f”r Israels barn.)

021:027 Men n„r Ahab h”rde de orden, rev han s”nder sina kl„der och
	svepte s„cktyg om sin kropp och
	fastade; och han l†g h”ljd i s„cktyg och gick tyst omkring.
021:028 D† kom HERRENS ord till tisbiten Elia; han sade:
021:029 ˝Har du sett huru Ahab ”dmjukar sig inf”r mig?  D„rf”r att han s†
	”dmjukar sig inf”r mig, skall jag icke l†ta olyckan komma i hans
	tid; f”rst i hans sons tid skall jag l†ta olyckan komma ”ver
	hans hus.˝
022:001 Och de sutto i ro i tre †r, under vilka intet krig var mellan
	Aram och Israel.
022:002 Men i det tredje †ret for Josafat, Juda konung, ned till Israels
	konung.
022:003 Och Israels konung sade till sina tj„nare: ˝I veten ju att Ramot
	i Gilead tillh”r oss.  Och likv„l sitta vi stilla och taga det
	icke ifr†n konungen i Aram.˝
022:004 Och han fr†gade Josafat: Vill du draga med mig f”r att bel„gra
	Ramot i Gilead?˝  Josafat svarade Israels konung: ˝Jag s†som du,
	mitt folk s†som ditt folk, mina h„star s†som dina h„star!˝
022:005 Men Josafat sade ytterligare till Israels konung: ˝Fr†ga dock
	f”rst HERREN h„rom.˝
022:006 D† f”rsamlade Israels konung profeterna, vid pass fyra hundra
	m„n, och fr†gade dem: ˝Skall jag draga †stad mot Ramot i Gilead
	f”r att bel„gra det, eller skall jag avst† d„rifr†n?˝  De
	svarade: ˝Drag ditupp; Herren skall giva det i konungens hand.˝
022:007 Men Josafat sade: ˝Finnes h„r ingen annan HERRENS profet, s† att
	vi kunna fr†ga genom honom?˝
022:008 Israels konung svarade Josafat: ˝H„r finnes „nnu en man, Mika,
	Jimlas son, genom vilken vi kunna fr†ga HERREN; men han „r mig
	f”rhatlig, ty han profeterar aldrig lycka †t mig, utan allenast
	olycka.˝  Josafat sade: ˝Konungen s„ge icke s†.˝
022:009 D† kallade Israels konung till sig en hovman och sade: ˝Skaffa
	skyndsamt hit Mika, Jimlas son.˝
022:010 Israels konung och Josafat, Juda konung, sutto nu var och en p†
	sin tron, ikl„dda sina skrudar, p† en tr”skplats vid Samarias
	port, under det att alla profeterna profeterade inf”r dem.
022:011 D† gjorde sig Sidkia, Kenaanas son, horn av j„rn och sade: ˝S†
	s„ger HERREN: Med dessa skall du st†nga aram‚erna, s† att de
	f”rg”ras.˝
022:012 Och alla profeterna profeterade p† samma s„tt och sade: ˝Drag
	upp mot Ramot i Gilead, s† skall du bliva lyckosam; HERREN skall
	giva det i konungens hand.˝

022:013 Och budet som hade g†tt f”r att tillkalla Mika talade till honom
	och sade: ˝Det „r s†, att profeterna med en mun lova konungen
	lycka; l†t nu dina ord st„mma ”verens med vad de hava talat, och
	lova ocks† du lycka.˝
022:014 Men Mika svarade: ˝S† sant HERREN lever, jag skall allenast tala
	det som HERREN s„ger till mig.˝
022:015 N„r han sedan kom till konungen, fr†gade konungen honom: ˝Mika,
	skola vi draga †stad till Ramot i Gilead f”r att bel„gra det,
	eller skola vi avst† d„rifr†n?˝  Han svarade honom: ˝Drag ditupp,
	s† skall du bliva lyckosam; HERREN skall giva det i konungens
	hand.˝
022:016 Men konungen sade till honom: ˝Huru m†nga g†nger skall jag
	besv„rja dig att icke tala till mig annat „n sanning i HERRENS
	namn?˝
022:017 D† sade han: ˝Jag s†g hela Israel f”rskingrat p† bergen, likt
	f†r som icke hava n†gon herde.  Och HERREN sade: 'Dessa hava icke
	n†gon herre; m† de v„nda tillbaka hem i frid, var och en till
	sitt.'˝
022:018 D† sade Israels konung till Josafat: ˝Sade jag dig icke att
	denne aldrig profeterar lycka †t mig, utan allenast olycka?˝

022:019 Men han sade: ˝H”r allts† HERRENS ord.  Jag s†g HERREN sitta p†
	sin tron och himmelens hela h„rskara st† d„r hos honom, p† hans
	h”gra sida och p† hans v„nstra.
022:020 Och HERREN sade: 'Vem vill locka Ahab att draga upp mot Ramot i
	Gilead, f”r att han m† falla d„r?'  D† sade den ene s† och den
	andre s†.
022:021 Slutligen kom anden fram och st„llde sig inf”r HERREN och sade:
	'Jag vill locka honom d„rtill.'  HERREN fr†gade honom: 'P† vad
	s„tt?'
022:022 Han svarade: 'Jag vill g† ut och bliva en l”gnens ande i alla
	hans profeters mun.'  D† sade han: 'Du m† f”rs”ka att locka
	honom d„rtill, och du skall ocks† lyckas; g† ut och g”r s†.'
022:023 Och se, nu har HERREN lagt en l”gnens ande i alla dessa dina
	profeters mun, medan HERREN „nd† har beslutit att olycka skall
	komma ”ver dig.˝

022:024 D† tr„dde Sidkia, Kenaanas son, fram och gav Mika ett slag p†
	kinden och sade: ˝P† vilken v„g har d† HERRENS Ande g†tt bort
	ifr†n mig f”r att tala med dig?˝
022:025 Mika svarade: ˝Du skall f† se det p† den dag d† du n”dgas
	springa fr†n kammare till kammare f”r att g”mma dig.˝
022:026 Men Israels konung sade: ˝Tag Mika och f”r honom tillbaka till
	Amon, h”vitsmannen i staden, och till Joas, konungasonen.
022:027 Och s„g: S† s„ger konungen: S„tten denne i f„ngelse och bespisen
	honom med f†ngkost, till dess jag kommer v„lbeh†llen hem.˝
022:028 Mika svarade: ˝Om du kommer v„lbeh†llen tillbaka, s† har HERREN
	icke talat genom mig.˝  Och han sade ytterligare: ˝H”ren detta, I
	folk, allasammans.˝
022:029 S† drog nu Israels konung j„mte Josafat, Juda konung, upp till
	Ramot i Gilead.
022:030 Och Israels konung sade till Josafat: ˝Jag vill f”rkl„da mig,
	n„r jag drager ut i striden, men du m† vara kl„dd i dina egna
	kl„der.˝  S† f”rkl„dde sig Israels konung, n„r han drog ut i
	striden.
022:031 Men konungen i Aram hade bjudit och sagt till sina trettiotv†
	vagnsh”vitsm„n: ˝I skolen icke giva eder i strid med n†gon, vare
	sig liten eller stor, utom med Israels konung allena.˝
022:032 N„r d† h”vitsm„nnen ”ver vagnarna fingo se Josafat, t„nkte de:
	˝F”rvisso „r detta Israels konung˝, och v„nde sig d„rf”r till
	anfall mot honom.  D† gav Josafat upp ett rop.
022:033 S† snart nu h”vitsm„nnen ”ver vagnarna m„rkte att det icke var
	Israels konung, v„nde de om och l„to honom vara.
022:034 Men en man som sp„nde sin b†ge och sk”t p† m†f† tr„ffade Israels
	konung i en fog p† rustningen.  D† sade denne till sin k”rsven:
	˝Sv„ng om vagnen och f”r mig ut ur h„ren, ty jag „r s†rad.˝
022:035 Och striden blev p† den dagen allt h„ftigare, och konungen stod
	uppr„tt i sin vagn, v„nd mot aram‚erna; men om aftonen gav han
	upp andan.  Och blodet fr†n s†ret hade runnit ned i vagnen.
022:036 Och vid solnedg†ngen gick ett rop genom h„ren: ˝Var och en till
	sin stad igen!  Var och en till sitt land igen!˝

022:037 S† d”dades d† konungen och blev f”rd till Samaria; och man
	begrov konungen d„r i Samaria.
022:038 Och n„r man sk”ljde vagnen i dammen i Samaria, slickade hundarna
	hans blod, och sk”korna badade sig d„ri -- s†som HERREN hade
	sagt.

022:039 Vad nu mer „r att s„ga om Ahab och om allt vad han gjorde, om
	elfenbenshuset som han byggde, och om alla de st„der som han
	byggde, det finnes upptecknat i Israels konungars kr”nika.
022:040 Och Ahab gick till vila hos sina f„der.  Och hans son Ahasja blev
	konung efter honom.

022:041 Men Josafat, Asas sons blev konung ”ver Juda i Ahabs, Israels
	konungs, fj„rde regerings†r.
022:042 Trettiofem †r gammal var Josafat, n„r han blev konung, och han
	regerade tjugufem †r i Jerusalem.  Hans moder hette Asuba,
	Silhis dotter.
022:043 Och han vandrade i allt p† sin fader Asas v„g, utan att vika av
	ifr†n den; han gjorde n„mligen vad r„tt var i HERRENS ”gon.
022:044 Dock blevo offerh”jderna icke avskaffade, utan folket fortfor
	att framb„ra offer och t„nda offereld p† h”jderna.
022:045 Och Josafat h”ll fred med Israels konung.

022:046 Vad nu mer „r att s„ga om Josafat och om de bedrifter han
	utf”rde och om hans krig, det finnes upptecknat i Juda konungars
	kr”nika.
022:047 Han utrotade ock ur landet de tempelbolare som „nnu funnos d„r,
	vilka hade l„mnats kvar i hans fader Asas tid.
022:048 I Edom fanns d† ingen konung, utan en st†th†llare regerade d„r.
022:049 Och Josafat hade l†tit bygga Tarsis-skepp, som skulle g† till
	Ofir f”r att h„mta guld; men de kommo aldrig †stad, ty de ledo
	skeppsbrott vid Esjon-Geber.
022:050 D† sade Ahasja, Ahabs son, till Josafat: ˝L†t mitt folk fara med
	ditt folk p† skeppen.˝  Men Josafat ville icke.

022:051 Och Josafat gick till vila hos sina f„der och blev begraven hos
	sina f„der i sin fader Davids stad.  Och hans son Joram blev
	konung efter honom.

022:052 Ahasja, Ahabs son, blev konung ”ver Israel i Samaria i
	Josafats, Juda konungs, sjuttonde regerings†r, och han regerade
	”ver Israel i tv† †r.
022:053 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon och vandrade p† sin faders
	och sin moders v„g och p† Jerobeams, Nebats sons, v„g, hans som
	hade kommit Israel att synda.
022:054 Och han tj„nade Baal och tillbad honom och f”rt”rnade HERREN,
	Israels Gud, alldeles s†som hans fader hade gjort.



Book 12 Andra Konungaboken (2 Kon.)


001:001 Efter Ahabs d”d avf”ll Moab fr†n Israel.

001:002 Och Ahasja st”rtade ned genom gallret i sin ™vre sal i Samaria
	och skadade sig, s† att han blev sjuk.  D† skickade han †stad
	s„ndebud och sade till dem: ˝G†n och fr†gen Baal-Sebub, guden i
	Ekron, om jag skall tillfriskna fr†n denna sjukdom.˝
001:003 Men HERRENS „ngel hade talat s† till tisbiten Elia: ˝St† upp och
	g† emot konungens i Samaria s„ndebud och tala s† till dem: 'Žr
	det d„rf”r att ingen Gud finnes i Israel som I g†n †stad och
	fr†gen Baal-Sebub, guden i Ekron?
001:004 D„rf”r att I g”ren detta, s„ger HERREN s†: Du skall icke komma
	upp ur den s„ng i vilken du har lagt dig, ty du skall d”den
	d”.'˝  Och Elia gick.

001:005 N„r sedan s„ndebuden kommo tillbaka till konungen, fr†gade han
	dem: ˝Varf”r kommen I tillbaka?˝
001:006 De svarade honom: ˝En man kom emot oss och sade till oss: 'G†n
	tillbaka till konungen, som har s„nt eder, och talen s† till
	honom: S† s„ger HERREN: Žr det d„rf”r att ingen Gud finnes i
	Israel som du s„nder bud f”r att fr†ga Baal-Sebub, guden i
	Ekron?  D„rf”r att du s† g”r skall du icke komma upp ur den s„ng
	i vilken du har lagt dig, ty du skall d”den d”.'˝
001:007 D† fr†gade han dem: ˝Huru s†g den mannen ut, som kom emot eder
	och talade till eder p† detta s„tt?˝
001:008 De svarade honom: ˝Mannen bar en h†rmantel och var omgjordad med
	en l„derg”rdel om sina l„nder.˝  D† sade han: ˝Det var tisbiten
	Elia.˝
001:009 Och han s„nde till honom en underh”vitsman med femtio man.  Och
	n„r denne kom upp till honom, d„r han satt p† toppen av berget,
	sade han till honom: ˝Du gudsman, konungen befaller dig att
	komma ned.˝
001:010 Men Elia svarade och sade till underh”vitsmannen: ˝Om jag „r en
	gudsman, s† komme eld ned fr†n himmelen och f”rt„re dig och dina
	femtio.˝  D† kom eld ned fr†n himmelen och f”rt„rde honom och
	hans femtio.
001:011 Och han s„nde †ter till honom en annan underh”vitsman med
	femtio man.  Denne tog till orda och sade till honom: ˝Du
	gudsman, s† s„ger konungen: Kom strax ned.˝
001:012 Men Elia svarade och sade till dem: ˝Om jag „r en gudsman, s†
	komme eld ned fr†n himmelen och f”rt„re dig och dina femtio.˝  D†
	kom Guds eld ned fr†n himmelen och f”rt„rde honom och hans
	femtio.
001:013 Źter s„nde han †stad en tredje underh”vitsman med femtio man
	Och denne tredje underh”vitsman drog ditupp, och n„r han kom
	fram, f”ll han ned p† sina kn„n f”r Elia och bad honom och sade
	till honom: ˝Du gudsman, l†t mitt liv och dessa dina femtio
	tj„nares liv vara n†got aktat i dina ”gon.
001:014 Se, eld har kommit ned fr†n himmelen och f”rt„rt de f”rsta tv†
	underh”vitsm„nnen med deras femtio man; men l†t nu mitt liv vara
	n†got aktat i dina ”gon.
001:015 Och HERRENS „ngel sade till Elia: ˝G† ned med honom, frukta icke
	f”r honom.˝  D† stod han upp och gick med honom ned till konungen
001:016 Och han sade till denne: ˝S† s„ger HERREN: Eftersom du skickade
	s„ndebud f”r att fr†ga Baal-Sebub, guden i Ekron -- likasom om i
	Israel icke funnes n†gon Gud, som du kunde fr†ga h„rom --
	f”rdenskull skall du icke f† komma upp ur den s„ng i vilken du
	har lagt dig, ty du skall d”den d”.˝
001:017 Och han dog, i enlighet med det HERRENS ord som Elia hade talat;
	och Joram blev konung efter honom, i Jorams, Josafats sons, Juda
	konungs, andra regerings†r.  Han hade n„mligen ingen son.

001:018 Vad nu mer „r att s„ga om Ahasja, om vad han gjorde, det finnes
	upptecknat i Israels konungars kr”nika.
002:001 Vid den tid d† HERREN ville upptaga Elia till himmelen i en
	stormvind gingo Elia och Elisa fr†n Gilgal.
002:002 Och Elia sade till Elisa: ˝Stanna h„r, ty HERREN har s„nt mig
	till Betel.˝  Men Elisa svarade: ˝S† sant HERREN lever, och s†
	sant du sj„lv lever, jag l„mnar dig icke.  Och de gingo ned till
	Betel.
002:003 D† kommo profetl„rjungarna i Betel ut till Elisa och sade till
	honom: ˝Vet du att HERREN i dag vill taga din herre ifr†n dig,
	upp ”ver ditt huvud?˝  Han svarade: ˝Ja, jag vet det; tigen
	stilla.˝
002:004 Och Elia sade till honom: ˝Elisa, stanna h„r, ty HERREN har s„nt
	mig till Jeriko.˝  Men han svarade: ˝S† sant HERREN lever, och s†
	sant du sj„lv lever, jag l„mnar dig icke.˝  Och de kommo till
	Jeriko.
002:005 D† gingo profetl„rjungarna i Jeriko fram till Elisa och sade
	till honom: ˝Vet du att HERREN i dag vill taga din herre ifr†n
	dig, upp ”ver ditt huvud?˝  Han svarade: ˝Ja, jag vet det; tigen
	stilla.˝
002:006 Och Elia sade till honom: ˝Stanna h„r, ty HERREN har s„nt mig
	till Jordan.˝  Men han svarade: ˝S† sant HERREN lever, och s†
	sant du sj„lv lever, jag l„mnar dig icke.˝  Och de gingo b†da
	†stad.
002:007 Men femtio m„n av profetl„rjungarna gingo ock †stad och st„llde
	sig p† n†got avst†nd, l„ngre bort, under det att de b†da stodo
	vid Jordan.
002:008 Och Elia tog sin mantel och vek ihop den och slog p† vattnet; d†
	delade sig detta †t tv† sidor.  Och de gingo s† b†da p† torr mark
	d„rigenom.

002:009 N„r de hade kommit ”ver, sade Elia till Elisa: ˝Bed mig om vad
	jag skall g”ra f”r dig, innan jag bliver tagen ifr†n dig.˝  Elisa
	sade ˝M† en dubbel arvslott av din ande falla mig till.˝
002:010 Han svarade: ˝Du har bett om n†got sv†rt.  Men om du ser mig, n„r
	jag bliver tagen ifr†n dig, d† kommer det dock att s† ske dig;
	varom icke, s† sker det ej.˝
002:011 Under det att de nu gingo och talade, syntes pl”tsligt en vagn
	eld, med h„star av eld, och skilde de b†da fr†n varandra; och
	Elia for i stormvinden upp till himmelen.
002:012 Och Elisa s†g det och ropade: ˝Min fader, min fader!  Du som f”r
	Israel „r b†de vagnar och ryttare!˝  Sedan s†g han honom icke
	mer.  Och han fattade i sina kl„der och rev s”nder dem i tv†
	stycken.
002:013 D„refter tog han upp Elias mantel, som hade fallit av denne, och
	v„nde s† om och st„llde sig vid Jordans strand.
002:014 Och han tog Elias mantel, som hade fallit av denne, och slog p†
	vattnet och sade: ˝Var „r HERREN, Elias Gud?˝  D† nu ocks† Elisa
	slog p† vattnet, delade det sig †t tv† sidor, och han gick ”ver.

002:015 N„r profetl„rjungarna, som voro vid Jeriko p† n†got avst†nd,
	s†go detta, sade de: ˝Elias ande vilar p† Elisa.˝  Och de kommo
	honom till m”tes och bugade sig ned till jorden f”r honom.
002:016 Och de sade till honom: ˝Se, bland dina tj„nare finnas femtio
	raska m„n; l†t dessa g† och s”ka efter din herre.  Kanh„nda har
	HERRENS Ande lyft upp honom och kastat honom p† n†got berg eller
	i n†gon dal.˝  Men han svarade: ˝S„nden ingen †stad.
002:017 Men n„r de l„nge och v„l entr„get hade bett honom d„rom, sade
	han: ˝S† s„nden d† †stad.˝  D† s„nde de †stad femtio m„n; och
	dessa s”kte efter honom i tre dagar, men funno honom icke.
002:018 N„r de sedan kommo tillbaka till honom, medan han „nnu vistades
	i Jeriko, sade han till dem: ˝Sade jag icke till eder att I icke
	skullen g†?˝

002:019 Och m„nnen i staden sade till Elisa: ˝Stadens l„ge „r ju gott,
	s†som min herre ser, men vattnet „r d†ligt, och d„rav komma
	missfall i landet.˝
002:020 Han sade: ˝H„mten hit †t mig en ny sk†l och l„ggen salt d„ri.˝
	Och de h„mtade en †t honom.
002:021 D„refter gick han ut till vattenk„llan och kastade salt d„ri och
	sade: ˝S† s„ger HERREN: Jag har nu gjort detta vatten sunt; d”d
	och missfall skola icke mer komma d„rav.
002:022 Och vattnet blev sunt, och har f”rblivit s† „nda till denna dag,
	i enlighet med det ord Elisa talade.
002:023 D„rifr†n begav han sig upp till Betel.  Och under det han var p†
	v„g ditupp, kom en skara gossar ut ur staden; och de begynte
	driva g„ck med honom och ropade till honom: ˝Upp med dig, du
	flintskalle!  Upp med dig, du flintskalle!˝
002:024 N„r han d† v„nde sig om och fick se dem, uttalade han en
	f”rbannelse ”ver dem i HERRENS namn.  D† kommo tv† bj”rninnor ut
	ur skogen och sleto s”nder fyrtiotv† av barnen.
002:025 D„rifr†n gick han till berget Karmel och v„nde sedan d„rifr†n
	tillbaka till Samaria.
003:001 Joram, Ahabs son, blev konung ”ver Israel i Samaria i Josafats,
	Juda konungs, adertonde regerings†r, och han regerade i tolv †r.
003:002 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon; dock icke s†som hans
	fader och moder, ty han skaffade bort den Baalsstod som hans
	fader hade l†tit g”ra.
003:003 Dock h”ll han fast vid de Jerobeams, Nebats sons, synder genom
	vilka denne hade kommit Israel att synda; fr†n dessa avstod han
	icke.

003:004 Mesa, konungen i Moab, som „gde mycken boskap, hade i skatt till
	konungen i Israel erlagt hundra tusen lamm och ull av hundra
	tusen v„durar.
003:005 Men n„r Ahab var d”d, avf”ll konungen i Moab fr†n konungen i
	Israel.
003:006 D† drog konung Joram ut fr†n Samaria och m”nstrade hela Israel.
003:007 D„refter s„nde han †stad bud till Josafat, konungen i Juda, och
	l„t s„ga honom: ˝Konungen i Moab har avfallit fr†n mig.  Vill du
	draga med mig f”r att strida mot Moab?˝  Han svarade: ˝Ja, jag
	vill draga ditupp -- jag s†som du, mitt folk s†som ditt folk,
	mina h„star s†som dina h„star!˝
003:008 Och han fr†gade: ˝Vilken v„g skola vi draga ditupp?˝  Han svarade
	˝V„gen genom Edoms ”ken.˝

003:009 S† drogo d† konungen i Israel konungen i Juda och konungen i
	Edom †stad; men n„r de hade f„rdats sju dagsresor, fanns intet
	vatten f”r h„ren och f”r djuren som de hade med sig.
003:010 D† sade Israels konung: ˝Ack att HERREN skulle kalla tillhopa
	dessa tre konungar f”r att giva dem i Moabs hand!˝
003:011 Men Josafat sade: ˝Finnes h„r ingen HERRENS profet, s† att vi
	kunna fr†ga HERREN genom honom?˝  D† svarade en av Israels
	konungs tj„nare och sade: ˝Elisa, Safats son, finnes h„r, han
	som pl„gade gjuta vatten p† Elias h„nder.˝
003:012 Josafat sade: ˝Hos honom „r HERRENS ord.˝  Israels konung och
	Josafat och Edoms konung gingo d† ned till honom.
003:013 Men Elisa sade till Israels konung: ˝Vad har du med mig att
	g”ra?  G† du till din faders profeter och till din moders
	profeter.˝  Israels konung svarade honom: ˝Bort det, att HERREN
	skulle hava kallat tillhopa dessa tre konungar f”r att giva dem
	i Moabs hand!˝
003:014 D† sade Elisa: ˝S† sant HERREN Sebaot lever, han vilkens tj„nare
	jag „r: om jag icke hade undseende f”r Josafat, Juda konung, s†
	skulle jag icke akta p† dig eller se till dig.
003:015 Men h„mten nu hit †t mig en harpospelare.˝  S† ofta harpospelaren
	spelade, kom n„mligen HERRENS hand ”ver honom.
003:016 Och han sade: ˝S† s„ger HERREN: Gr„ven i denna dal grop vid
	grop.
003:017 Ty s† s„ger HERREN: I skolen icke m„rka n†gon vind, ej heller se
	n†got regn, men likv„l skall denna dal bliva full med vatten, s†
	att b†de I sj„lva skolen hava att dricka och eder boskap och
	edra ”vriga djur.
003:018 Dock anser HERREN icke ens detta vara nog, utan han vill ock
	giva Moab i eder hand.
003:019 Och I skolen intaga alla bef„sta st„der och alla andra ansenliga
	st„der, I skolen f„lla alla nyttiga tr„d och kasta igen alla
	vattenk„llor, och alla b”rdiga †kerstycken skolen I f”rd„rva med
	stenar.˝
003:020 Och se, om morgonen, vid den tid d† spisoffret framb„res,
	str”mmade vatten till fr†n Edomssidan, s† att landet fylldes med
	vatten.
003:021 Moabiterna hade nu allasammans h”rt att konungarna hade dragit
	upp f”r att strida mot dem, och alla de som voro vid vapenf”r
	†lder eller d„rut”ver blevo uppb†dade och stodo nu vid gr„nsen.
003:022 Men bittida om morgonen, n„r solen gick upp och lyste p†
	vattnet, s†go moabiterna vattnet framf”r sig r”tt s†som blod.
003:023 D† sade de: ˝Det „r blod!  Konungarna hava helt visst r†kat i
	strid och d„rvid dr„pt varandra.  Nu till plundring, Moab!˝
003:024 Men n„r de kommo till Israels l„ger, br”to israeliterna fram och
	slogo moabiterna, s† att de flydde f”r dem.  Och de drogo in i
	landet och slogo ytterligare moabiterna.
003:025 Och st„derna f”rst”rde de, och p† alla b”rdiga †kerstycken
	kastade de var och en sin sten, till dess de hade ”verh”ljt dem,
	och alla vattenk„llor t„ppte de till, och alla nyttiga tr„d
	f„llde de, s† att de till slut l„mnade kvar allenast stenarna av
	Kir-Hareset.  Men n„r slungkastarna omringade staden och besk”to
	den
003:026 och Moabs konung s†g att han icke kunde h†lla st†nd i striden,
	tog han med sig sju hundra sv„rdbev„pnade m„n f”r att sl† sig
	igenom till Edoms konung; men de kunde det icke.
003:027 D† tog han sin f”rstf”dde son, den som skulle bliva konung efter
	honom, och offrade denne p† muren till ett br„nnoffer.  D†
	drabbades Israel av sv†r hems”kelse, s† att de m†ste bryta upp
	och l„mna honom i fred och v„nda tillbaka till sitt land igen.
004:001 Och en kvinna som var hustru till en av profetl„rjungarna ropade
	till Elisa och sade: ˝Min man, din tj„nare, har d”tt, och du vet
	att din tj„nare fruktade HERREN; nu kommer hans fordrings„gare
	och vill taga mina b†da s”ner till tr„lar.
004:002 Elisa sade till henne: ˝Vad kan jag g”ra f”r dig?  S„g mig, vad
	har du i huset?˝  Hon svarade: ˝Din tj„narinna har intet annat i
	huset „n en flaska sm”rjelseolja.˝
004:003 D† sade han: ˝G† och l†na dig k„rl utifr†n av alla dina grannar,
	tomma k„rl, men icke f”r f†.
004:004 G† s† in, och st„ng igen d”rren om dig och dina s”ner, och gjut
	i alla dessa k„rl; och n„r ett k„rl „r fullt, s† flytta undan
	det.˝
004:005 D† gick hon ifr†n honom.  Och sedan hon hade st„ngt igen d”rren
	om sig och sina s”ner, buro de fram k„rlen till henne, och hon
	g”t i.
004:006 Och n„r k„rlen voro fulla, sade hon till sin son: ˝B„r fram †t
	mig „nnu ett k„rl.˝  Men han svarade henne: ˝H„r finnes intet
	k„rl mer.  D† stannade oljan av.
004:007 Och hon kom och ber„ttade detta f”r gudsmannen.  D† sade han: ˝G†
	och s„lj oljan, och betala din skuld.  Sedan m† du med dina
	s”ner leva av det som bliver ”ver.˝

004:008 En dag kom Elisa ”ver till Sunem.  D„r bodde en rik kvinna, som
	n”dgade honom att „ta hos sig; och s† ofta han sedan kom
	dit”ver, tog han in d„r och †t.
004:009 D† sade hon en g†ng till sin man: ˝Se, jag har f”rnummit att han
	som best„ndigt kommer hit”ver „r en helig gudsman.
004:010 S† l†t oss nu mura upp ett litet rum p† taket och d„r s„tta in
	†t honom en s„ng, ett bord, en stol och en ljusstake, s† att han
	kan f† taga in d„r, n„r han kommer till oss.˝
004:011 S† kom han dit en dag och fick d† taga in i rummet och ligga
	d„r.
004:012 Och han sade till sin tj„nare Gehasi: ˝Kalla hit sunemitiskan.˝
	D† kallade han dit henne, och hon infann sig d„r hos tj„naren.
004:013 Ytterligare tillsade han honom: ˝S„g till henne: 'Se, du har
	haft allt detta besv„r f”r oss.  Vad kan nu jag g”ra f”r dig?  Har
	du n†got att andraga hos konungen eller hos h„rh”vitsmannen?'˝
	Men hon svarade: ˝Nej; jag bor ju h„r mitt ibland mitt folk.˝
004:014 Sedan fr†gade han: ˝Vad kan jag d† g”ra f”r henne?˝  Gehasi
	svarade: ˝Jo, hon har ingen son, och hennes man „r gammal.˝
004:015 S† sade han d†: ˝Kalla henne hitin.˝  D† kallade han dit henne,
	och hon stannade i d”rren.
004:016 Och han sade: ˝N„sta †r vid just denna tid skall du hava en son
	i famnen.˝  Hon svarade: ˝Nej, min herre, du gudsman, inbilla
	icke din tj„narinna n†got s†dant.˝
004:017 Men kvinnan blev havande och f”dde en son f”ljande †r, just vid
	den tid som Elisa hade sagt henne.

004:018 Och n„r gossen blev st”rre, h„nde sig en dag att han gick ut
	till sin fader hos sk”rdem„nnen.
004:019 D† begynte han klaga f”r sin fader: ˝Mitt huvud!  Mitt huvud!˝
	Denne sade till sin tj„nare: ˝Tag honom och b„r honom till hans
	moder.
004:020 Han tog honom d† och f”rde honom till hans moder.  Och han satt i
	hennes kn„ till middagstiden; d† gav han upp andan.
004:021 Men hon gick upp och lade honom p† gudsmannens s„ng och st„ngde
	igen om honom och gick ut.
004:022 D„refter kallade hon p† sin man och sade: ˝S„nd till mig en av
	tj„narna med en †sninna, s† vill jag skynda till gudsmannen;
	sedan kommer jag strax tillbaka.˝
004:023 Han sade: ˝Varf”r vill du i dag fara till honom?  Det „r ju
	varken nym†nad eller sabbat.˝  Hon svarade: ˝Oroa dig icke!˝
004:024 Sedan l„t hon sadla †sninnan och sade till sin tj„nare: ˝Driv p†
	fram†t, och g”r icke n†got uppeh†ll i min f„rd, f”rr„n jag s„ger
	dig till.˝
004:025 S† begav hon sig †stad och kom till gudsmannen p† berget Karmel.
	D† nu gudsmannen fick se henne p† n†got avst†nd, sade han till
	sin tj„nare Gehasi: ˝Se, d„r „r sunemitiskan.
004:026 Skynda nu emot henne och fr†ga henne: 'Allt st†r v„l r„tt till
	med dig och med din man och med gossen?'˝  Hon svarade: ˝Ja.˝
004:027 Men n„r hon kom upp till gudsmannen p† berget, fattade hon om
	hans f”tter.  D† gick Gehasi fram och ville driva henne undan;
	men gudsmannen sade: ˝L†t henne vara, ty hennes sj„l „r
	bedr”vad; men HERREN hade f”rdolt detta f”r mig och icke l†tit
	mig f† veta det.˝
004:028 Och hon sade: ˝Hade jag v„l bett min herre om en son?  Sade jag
	icke fastmer att du icke skulle inbilla mig n†got?˝
004:029 D† sade han till Gehasi: ˝Omgjorda dina l„nder och tag min stav
	i din hand och g† †stad; om du m”ter n†gon, s† h„lsa icke p†
	honom, och om n†gon h„lsar p† dig, s† besvara icke hans
	h„lsning.  Och l„gg sedan min stav p† gossens ansikte.˝
004:030 Men gossens moder sade: ˝S† sant HERREN lever, och s† sant du
	sj„lv lever, jag sl„pper dig icke.˝  D† stod han upp och f”ljde
	med henne.
004:031 Men Gehasi hade redan g†tt f”re dem och lagt staven p† gossens
	ansikte; dock h”rdes icke ett ljud, och intet sp†r av
	f”rnimmelse kunde m„rkas.  D† v„nde han om och gick honom till
	m”tes och ber„ttade det f”r honom och sade: ˝Gossen har icke
	vaknat upp.˝
004:032 Och n„r Elisa kom in i huset, fick han se att gossen l†g d”d p†
	hans s„ng.
004:033 D† gick han in och st„ngde igen d”rren om dem b†da och bad till
	HERREN.
004:034 Och han steg upp i s„ngen och lade sig ”ver gossen, s† att han
	hade sin mun p† hans mun, sina ”gon p† hans ”gon och sina h„nder
	p† hans h„nder.  N„r han s† lutade sig ned ”ver gossen, blev
	kroppen varm.
004:035 D„refter gick han †ter fram och tillbaka i rummet och steg s†
	†ter upp i s„ngen och lutade sig ned ”ver honom.  D† n”s gossen,
	„nda till sju g†nger.  Och d„rp† slog gossen upp ”gonen.
004:036 Sedan ropade han p† Gehasi och sade: ˝Kalla hit sunemitiskan.˝
	D† kallade han in henne, och n„r hon kom in till honom, sade
	han: ˝Tag din son.˝
004:037 D† kom hon fram och f”ll ned f”r hans f”tter och bugade sig mot
	jorden.  D„refter tog hon sin son och gick ut.

004:038 Och Elisa kom †ter till Gilgal, medan hungersn”den var i landet.
	N„r d† profetl„rjungarna sutto d„r inf”r honom, sade han till
	sin tj„nare ˝S„tt p† den stora grytan och koka n†got till soppa
	†t profetl„rjungarna.˝
004:039 Och en av dem gick ut p† marken f”r att plocka n†got gr”nt; d†
	fick han se en vild slingerv„xt, och av den plockade han n†got
	som liknade gurkor, sin mantel full.  N„r han sedan kom in, skar
	han s”nder dem och lade dem i soppgrytan; ty de k„nde icke till
	dem.
004:040 Och de ”ste upp †t m„nnen, f”r att de skulle „ta.  Men s† snart
	de hade begynt „ta av soppan, g†vo de upp ett rop och sade:
	˝D”den „r i grytan, du gudsman!˝  Och de kunde icke „ta.
004:041 D† sade han: ˝Skaffen hit mj”l.˝  Detta kastade han i
	grytan.  D„refter sade han: ˝™s upp †t folket och l†t dem „ta.˝
	Och intet skadligt fanns nu mer i grytan.

004:042 Och en man kom fr†n Baal-Salisa och f”rde med sig †t gudsmannen
	f”rstlingsbr”d; tjugu kornbr”d, och ax av gr”nskuren s„d i sin
	p†se.  D† sade han: ˝Giv det †t folket att „ta.˝
004:043 Men hans tj„nare sade: ˝Huru skall jag kunna s„tta fram detta
	f”r hundra m„n?˝  Han sade: ˝Giv det †t folket att „ta; ty s†
	s„ger HERREN: De skola „ta och f† ”ver.
004:044 D† satte han fram det f”r dem.  Och de †to och fingo ”ver, s†som
	HERREN hade sagt.
005:001 Naaman, den arameiske konungens h„rh”vitsman, hade stort
	anseende hos sin herre och var h”gt aktad, ty genom honom hade
	HERREN givit seger †t Aram; och han var en tapper stridsman, men
	spet„lsk.
005:002 Nu hade aram‚erna, en g†ng d† de drogo ut p† str”vt†g, f”rt med
	sig s†som f†nge ur Israels land en ung flicka, som kom i tj„nst
	hos Naamans hustru.
005:003 Denna sade till sin fru: ˝Ack att min herre vore hos profeten i
	Samaria, s† skulle denne nog befria honom fr†n hans spet„lska!˝
005:004 D† gick hon †stad och ber„ttade detta f”r sin herre och sade:
	˝S† och s† har flickan ifr†n Israels land sagt.
005:005 Konungen i Aram svarade: ˝Far dit, s† skall jag s„nda brev till
	konungen i Israel.˝  S† for han d† och tog med sig tio talenter
	silver och sex tusen siklar guld, s† ock tio h”gtidsdr„kter.
005:006 Och han ”verl„mnade brevet till Israels konung, och d„ri stod
	det: ˝Nu, n„r detta brev kommer dig till handa, m† du veta att
	jag har s„nt till dig min tj„nare Naaman, f”r att du m† befria
	honom fr†n hans spet„lska.˝
005:007 N„r Israels konung hade l„st brevet, rev han s”nder sina kl„der
	och sade: ˝Žr jag d† Gud, s† att jag skulle kunna d”da och g”ra
	levande, eftersom denne s„nder bud till mig att jag skall befria
	en man fr†n hans spet„lska?  M„rken nu och sen huru han s”ker sak
	med mig.˝

005:008 Men n„r gudsmannen Elisa h”rde att Israels konung hade rivit
	s”nder sina kl„der, s„nde han till konungen och l„t s„ga:
	˝Varf”r har du rivit s”nder dina kl„der?  L†t honom komma till
	mig, s† skall han f”rnimma att en profet finnes i Israel.˝
005:009 S† kom d† Naaman med sina h„star och vagnar och stannade vid
	d”rren till Elisas hus.
005:010 D† s„nde Elisa ett bud ut till honom och l„t s„ga: ˝G† bort och
	bada dig sju g†nger i Jordan, s† skall ditt k”tt †ter bliva sig
	likt, och du skall bliva ren.˝
005:011 Men Naaman blev vred och for sin v„g, i det han sade: ˝Jag
	t„nkte att han skulle g† ut till mig och tr„da fram och †kalla
	HERRENS, sin Guds, namn och f”ra sin hand fram och †ter ”ver
	st„llet och s† taga bort spet„lskan.
005:012 Žro icke Damaskus' floder, Abana och Parpar, b„ttre „n alla
	vatten Israel?  D† kunde jag ju lika g„rna bada mig i dem f”r att
	bliva ren.˝  S† v„nde han om och for sin v„g i vrede.
005:013 Men hans tj„nare gingo fram och talade till honom och sade: ˝Min
	fader, om profeten hade f”relagt dig n†got sv†rt, skulle du d†
	icke hava gjort det?  Huru mycket mer nu, d† han allenast har
	sagt till dig: 'Bada dig, s† bliver du ren'!
005:014 D† for han ned och doppade sig i Jordan sju g†nger, s†som
	gudsmannen hade sagt; och hans k”tt blev d† †ter sig likt,
	friskt s†som en ung gosses k”tt, och han blev ren.

005:015 D„refter v„nde han tillbaka till gudsmannen med hela sin skara
	och gick in och tr„dde fram f”r honom och sade: ˝Se, nu vet jag
	att ingen Gud finnes p† hela jorden utom i Israel.  S† tag nu
	emot en tacksamhetssk„nk av din tj„nare.˝
005:016 Men han svarade: ˝S† sant HERREN lever, han vilkens tj„nare jag
	„r, jag vill icke taga emot den.˝  Och fast„n han entr„get bad
	honom att taga emot den, ville han icke.
005:017 D† sade Naaman: ˝Om du icke vill detta, s† l†t d† din tj„nare f†
	s† mycket jord som ett par mul†snor kunna b„ra.  Ty din tj„nare
	vill icke mer offra br„nnoffer och slaktoffer †t andra gudar,
	utan allenast †t HERREN.
005:018 Detta m† dock HERREN f”rl†ta din tj„nare: n„r min herre g†r in i
	Rimmons tempel f”r att d„r b”ja kn„, och han d† st”der sig vid
	min hand, och jag ocks† b”jer kn„ d„r i Rimmons tempel, m† d†
	HERREN f”rl†ta din tj„nare, n„r jag s† b”jer kn„ i Rimmons
	tempel.
005:019 Han sade till honom: ˝Far i frid.˝

	Men n„r h„n hade l„mnat honom och farit ett stycke v„g fram†t,
005:020 t„nkte Gehasi, gudsmannen Elisas tj„nare: ˝Se, min herre har
	sl„ppt denne Naaman fr†n Aram, utan att taga emot av honom vad
	han hade f”rt med sig.  S† sant HERREN lever, jag vill skynda
	efter honom och s”ka f† n†got av honom.˝
005:021 S† gav sig d† Gehasi †stad efter Naaman.  Men n„r Naaman s†g
	n†gon skynda efter sig, steg han med hast ned fr†n vagnen och
	gick emot honom och sade: ˝Allt st†r v„l r„tt till?˝
005:022 Han svarade: ˝Ja; men min herre har s„nt mig och l†ter s„ga:
	'Just nu hava tv† unga m„n, profetl„rjungar, kommit till mig
	fr†n Efraims bergsbygd; giv dem en talent silver och tv†
	h”gtidsdr„kter.'˝
005:023 Naaman svarade: ˝V„rdes taga tv† talenter.˝  Och han bad honom
	entr„get och kn”t s† in tv† talenter silver i tv† pungar och tog
	fram tv† h”gtidsdr„kter, och l„mnade detta †t tv† av sina
	tj„nare, och dessa buro det framf”r honom.
005:024 Men n„r han kom till kullen, tog han det ur deras hand och lade
	det i f”rvar i huset; sedan l„t han m„nnen g† sin v„g.
005:025 D„refter gick han in och tr„dde fram f”r sin herre.  D† fr†gade
	Elisa honom: ˝Varifr†n kommer du, Gehasi?˝  Han svarade: ˝Din
	tj„nare har ingenst„des varit.˝
005:026 D† sade han till honom: ˝Menar du att jag icke i min ande var
	med, n„r en man v„nde om fr†n sin vagn och gick emot dig?  Žr det
	nu tid att du skaffar dig silver och skaffar dig kl„der, s† ock
	olivplanteringar, ving†rdar, f†r och f„kreatur, tj„nare och
	tj„narinnor,
005:027 nu d† Naamans spet„lska kommer att l†da vid dig och vid dina
	efterkommande f”r evigt?˝  S† gick denne ut ifr†n honom, vit
	s†som sn” av spet„lska.
006:001 Profetl„rjungarna sade till Elisa: ˝Se, rummet d„r vi sitta
	inf”r dig „r f”r tr†ngt f”r oss.˝
006:002 L†t oss d„rf”r g† till Jordan och d„rifr†n h„mta var sin
	timmerstock, s† att vi d„r kunna bygga oss ett annat hus att
	sitta i.˝  Han svarade: ˝G†n †stad.˝
006:003 Men en av dem sade: ˝V„rdes sj„lv g† med dina tj„naren.˝  Han
	varade: ˝Ja, jag skall g† med.˝
006:004 S† gick han med dem.  Och n„r de kommo till Jordan, begynte de
	hugga ned tr„d.
006:005 Men under det att en av dem h”ll p† att f„lla en stock, f”ll
	yxj„rnet i vattnet.  D† gav han upp ett rop och sade: ˝Ack, min
	herre, yxan var ju l†nad.˝
006:006 Gudsmannen fr†gade: ˝Var f”ll den i?˝  Och han visade honom
	st„llet.  D† h”gg han av ett stycke tr„ och kastade det i d„r
	och fick s† j„rnet att flyta upp.
006:007 Sedan sade han: ˝Tag nu upp det.˝  D† r„ckte mannen ut sin hand
	och tog det.

006:008 Och konungen i Aram l†g i krig med Israel.  Men n„r han r†df”rde
	sig med sina tj„nare och sade: ˝P† det och det st„llet vill jag
	l„gra mig˝,
006:009 d† s„nde gudsmannen bud till Israels konung och l„t s„ga: ˝Tag
	dig till vara f”r att t†ga fram vid det st„llet, ty aram‚erna
	ligga d„r.˝
006:010 D† s„nde Israels konung till det st„lle som gudsmannen hade
	angivit f”r honom och varnat honom f”r; och han tog sig till
	vara d„r.  Detta skedde icke allenast en g†ng eller tv† g†nger.
006:011 H„r”ver blev konungen i Aram mycket orolig; och han kallade till
	sig sina tj„nare och sade till dem: ˝Kunnen I icke s„ga mig vem
	av de v†ra det „r som h†ller med Israels konung?˝
006:012 D† svarade en av hans tj„nare: ˝Icke s†, min herre konung; men
	Elisa, profeten i Israel, kung”r f”r Israels konung vart ord som
	du talar i din sovkammare.˝
006:013 Han sade: ˝G†n och sen till, var han finnes, s† att jag kan
	s„nda †stad och gripa honom.˝  Och man ber„ttade f”r honom att
	han var i Dotan.

006:014 D† s„nde han dit h„star och vagnar och en stor h„r; och de kommo
	dit om natten och omringade staden.
006:015 N„r nu gudsmannens tj„nare bittida om morgonen stod upp och gick
	ut, fick han se att en h„r hade l„grat sig runt omkring staden
	med h„star och vagnar.  D† sade tj„naren till honom: ˝Ack, min
	herre, huru skola vi nu g”ra?˝
006:016 Han svarade: ˝Frukta icke; ty de som „ro med oss „ro flera „n de
	som „ro med dem.˝
006:017 Och Elisa bad och sade: ˝HERRE, ”ppna hans ”gon, s† att han
	ser.˝  D† ”ppnade HERREN tj„narens ”gon, och han fick se att
	berget var fullt med h„star och vagnar av eld, runt omkring
	Elisa.

006:018 N„r de nu drogo ned mot honom, bad Elisa till HERREN och sade:
	˝Sl† detta folk med blindhet.˝  D† slog han dem med blindhet,
	s†som Elisa bad.
006:019 Och Elisa sade till dem: ˝Detta „r icke den r„tta v„gen eller
	den r„tta staden.  F”ljen mig, s† skall jag f”ra eder till den
	man som I s”ken.˝  D„refter f”rde han dem till Samaria.
006:020 Men n„r de kommo till Samaria, sade Elisa: ˝HERRE, ”ppna dessas
	”gon, s† att de se.˝  D† ”ppnade HERREN deras ”gon, och de fingo
	se att de voro mitt i Samaria.
006:021 N„r d† Israels konung s†g dem, sade han till Elisa: ˝Skall jag
	hugga ned dem, min fader, skall jag hugga ned dem?˝
006:022 Han svarade: ˝Du skall icke hugga ned dem.  Du pl„gar ju icke ens
	hugga ned dem som du har tagit till f†nga med sv„rd och
	b†ge.  S„tt fram f”r dem mat och dryck och l†t dem „ta och
	dricka, och l†t dem sedan g† till sin herre igen˝
006:023 D† tillredde han †t dem en stor m†ltid, och n„r de hade „tit och
	druckit, l„t han dem g†; och de gingo till sin herre igen.  Sedan
	kommo icke vidare n†gra arameiska str”vskaror in i Israels land.

006:024 D„refter h„nde sig att Ben-Hadad, konungen i Aram, samlade hela
	sin h„r och drog upp och bel„grade Samaria.
006:025 Och medan de bel„grade Samaria, uppstod d„r en s† stor
	hungersn”d, att man betalade †ttio siklar silver f”r ett
	†snehuvud och fem siklar silver f”r en fj„rdedels kab duvotr„ck.
006:026 Och en g†ng d† Israels konung gick omkring p† muren ropade en
	kvinna till honom och sade: ˝Hj„lp, min herre konung!˝
006:027 Han svarade: ˝Hj„lper icke HERREN dig, varifr†n skall d† jag
	kunna skaffa hj„lp †t dig?  Fr†n logen eller fr†n vinpressen?˝
006:028 Och konungen fr†gade henne: ˝Vad fattas dig?˝  Hon svarade:
	˝Kvinnan d„r sade till mig: 'Giv hit din son, s† att vi f† „ta
	honom i dag, s† skola vi „ta min son i morgon.'
006:029 S† kokade vi min son och †to upp honom.  N„sta dag sade jag till
	henne: 'Giv nu hit din son, s† att vi f† „ta honom.'  Men d†
	g”mde hon undan sin son.˝
006:030 N„r konungen h”rde kvinnans ord, rev han s”nder sina kl„der, d„r
	han gick p† muren.  D† fick folket se att han hade s„cktyg
	inunder, n„rmast kroppen.
006:031 Och han sade: ˝Gud straffe mig nu och framgent, om Elisas,
	Safats sons, huvud i dag f†r sitta kvar p† honom.˝

006:032 S† s„nde han d† dit en man f”re sig, under det att Elisa satt i
	sitt hus och de „ldste sutto d„r hos honom.  Men innan den
	utskickade hann fram till honom, sade han till de „ldste: ˝Sen I
	huru denne m”rdarson s„nder hit en man f”r att taga mitt huvud?
	Men sen nu till, att I st„ngen igen d”rren, n„r den utskickade
	kommer; och sp„rren s† v„gen f”r honom med den.  Jag h”r nu ock
	ljudet av hans herres steg efter honom.˝
006:033 Medan han „nnu talade med dem, kom den utskickade ned till
	honom.  Och denne sade: ˝Se, detta „r en olycka som kommer fr†n
	HERREN; huru skall jag d† l„ngre kunna hoppas p† HERREN?˝

006:001 Men Elisa svarade: ˝H”ren HERRENS ord.  S† s„ger HERREN: I morgon
	vid denna tid skall man f† ett sea-m†tt fint mj”l f”r en sikel,
	s† ock tv† sea-m†tt korn f”r en sikel, i Samarias port.˝
006:002 Den k„mpe vid vilkens hand konungen st”dde sig svarade d†
	gudsmannen och sade: ˝Om HERREN ocks† gjorde f”nster p†
	himmelen, huru skulle v„l detta kunna ske?˝  Han sade: ˝Du skall
	f† se det med egna ”gon, men du skall icke f† „ta d„rav.˝

007:003 Utanf”r stadsporten uppeh”llo sig d† fyra spet„lska m„n.  Dessa
	sade till varandra: ˝Varf”r skola vi stanna kvar h„r, till dess
	vi d”?˝
007:004 Om vi besluta oss f”r att g† in i staden nu d† hungersn”d „r i
	staden, s† skola vi d” d„r, och om vi stanna h„r, skola vi ock
	d”.  V„lan d†, l†t oss g† ”ver till aram‚ernas l„ger; l†ta de oss
	leva, s† f† vi leva, och d”da de oss, s† m† vi d”.˝
007:005 S† stodo de d† upp i skymningen f”r att g† in i aram‚ernas
	l„ger.  Men n„r de kommo till utkanten av aram‚ernas l„ger, se,
	d† fanns ingen m„nniska d„r.
007:006 Ty Herren hade l†tit ett d†n av vagnar och h„star h”ras i
	aram‚ernas l„ger, ett d†n s†som av en stor h„r, s† att de hade
	sagt till varandra: ˝F”rvisso har Israels konung lejt hj„lp mot
	oss av hetiternas och egyptiernas konungar, f”r att dessa skola
	komma ”ver oss.˝
007:007 D„rf”r hade de brutit upp och flytt i skymningen och hade
	”vergivit sina t„lt, sina h„star och †snor, l„gret s†dant det
	stod; de hade flytt f”r att r„dda sina liv.
007:008 N„r de spet„lska nu kommo till utkanten av l„gret, gingo de in i
	ett t„lt och †to och drucko, och togo d„rur silver och guld och
	kl„der, och gingo s† bort och g”mde det.  Sedan v„nde de
	tillbaka och gingo in i ett annat t„lt och togo vad d„r fanns,
	och gingo s† bort och g”mde det.
007:009 Men d„refter sade de till varandra: ˝Vi bete oss icke r„tt.  I
	dag kunna vi framb„ra ett gl„djebudskap.  Men om vi nu tiga och
	v„nta till i morgon, n„r det bliver dager, s† skall det
	tillr„knas oss s†som missg„rning.  V„lan d†, l†t oss g† och
	ber„tta detta i konungens hus.
007:010 S† gingo de †stad och ropade an vakten vid stadsporten och
	ber„ttade f”r dem och sade: ˝Vi kommo till aram‚ernas l„ger, men
	d„r fanns ingen m„nniska, och icke ett ljud av n†gon m„nniska
	h”rdes; d„r stodo allenast h„starna och †snorna bundna och
	t„lten s†som de pl„ga st†.˝
007:011 Detta ropades sedan ut av dem som h”llo vakt vid porten, och man
	f”rkunnade det ocks† inne i konungens hus.
007:012 Konungen stod d† upp om natten och sade till sina tj„nare: ˝Jag
	vill s„ga eder vad aram‚erna hava f”r h„nder mot oss.  De veta
	att vi lida hungersn”d, d„rf”r hava de g†tt ut ur l„gret och
	g”mt sig ute p† marken, i det de t„nka att de skola gripa oss
	levande, n„r vi nu g† ut ur staden, och att de s† skola komma in
	i staden.˝
007:013 Men en av hans tj„nare svarade och sade: ˝L†t oss taga fem av de
	†terst†ende h„starna, dem som „nnu finnas kvar h„rinne -- det
	skall ju eljest g† dem s†som det g†r hela hopen av israeliter
	som „nnu „ro kvar h„rinne, eller s†som det har g†tt hela hopen
	av israeliter som redan hava omkommit -- och l†t oss s„nda †stad
	och se efter.˝
007:014 S† tog man d† tv† vagnar med h„star f”r, och konungen s„nde dem
	†stad efter aram‚ernas h„r och sade: ˝Faren †stad och sen
	efter.˝
007:015 Dessa foro nu efter dem „nda till Jordan; och se, hela v„gen var
	full med kl„der och andra saker som aram‚erna hade kastat ifr†n
	sig, n„r de hastade bort.  Och de utskickade kommo tillbaka och
	ber„ttade detta f”r konungen.
007:016 D† drog folket ut och plundrade Aram‚ernas l„ger; och nu fick
	man ett sea-m†tt fint mj”l f”r en sikel och likas† tv† sea-m†tt
	korn f”r en sikel, s†som HERREN hade sagt.

007:017 Och den k„mpe vid vilkens hand konungen pl„gade st”dja sig hade
	av honom blivit satt till att h†lla ordning vid stadsporten; men
	folket trampade honom till d”ds i porten, detta i enlighet med
	gudsmannens ord, vad denne hade sagt, n„r konungen kom ned till
	honom.
007:018 Ty n„r gudsmannen sade till konungen: ˝I morgon vid denna tid
	skall man i Samarias port f† tv† sea-m†tt korn f”r en sikel och
	likas† ett sea-m†tt fint mj”l f”r en sikel˝,
007:019 d† svarade k„mpen gudsmannen och sade: ˝Om HERREN ocks† gjorde
	f”nster p† himmelen, huru skulle v„l n†got s†dant kunna ske?˝  D†
	sade han: ˝Du skall f† se det med egna ”gon, men du skall icke
	f† „ta d„rav.˝
007:020 S† gick det honom ock, ty folket trampade honom till d”ds i
	porten.
008:001 Och Elisa talade till den kvinna vilkens son han hade gjort
	levande, han sade: ˝St† upp och drag bort med ditt husfolk och
	vistas var du kan, ty HERREN har bjudit hungersn”den komma, och
	den har redan kommit in i landet och skall r„cka i sju †r.˝
008:002 D† stod kvinnan upp och gjorde s†som gudsmannen sade; hon drog
	bort med sitt husfolk och vistades i filist‚ernas land i sju †r.
008:003 Men n„r de sju †ren voro f”rlidna, kom kvinnan tillbaka ifr†n
	filist‚ernas land; och hon gick †stad f”r att anropa konungen om
	att †terf† sitt hus och sin †ker.
008:004 Och konungen h”ll d† p† att tala med Gehasi, gudsmannens
	tj„nare, och sade: ˝F”rt„lj f”r mig alla de stora ting som Elisa
	har gjort.˝
008:005 Och just som han f”rt„ljde f”r konungen huru han hade gjort en
	d”d levande, d† kom den kvinna vilkens son han hade gjort
	levande och anropade konungen om att †terf† sitt hus och sin
	†ker.  D† sade Gehasi: ˝Min herre konung, detta „r kvinnan, och
	detta „r hennes son, den som Elisa har gjort levande.˝
008:006 D† fr†gade konungen kvinnan, och hon f”rt„ljde allt f”r
	honom.  Sedan l„t konungen henne f† en hovman med sig och sade:
	˝Skaffa tillbaka allt vad som tillh”r henne, och d„rtill all
	avkastning av †kern, fr†n den dag d† hon l„mnade landet „nda
	till nu.˝
008:007 Och Elisa kom till Damaskus, under det att Ben-Hadad, konungen i
	Aram, l†g sjuk.  N„r man nu ber„ttade f”r denne att gudsmannen
	hade kommit dit,
008:008 sade konungen till Hasael: ˝Tag sk„nker med dig och g†
	gudsmannen till m”tes, och fr†ga HERREN genom honom om jag skall
	tillfriskna fr†n denna sjukdom.
008:009 S† gick d† Hasael honom till m”tes och tog med sig sk„nker, allt
	det b„sta som fanns i Damaskus, s† mycket som fyrtio kameler
	kunde b„ra.  Och han kom och tr„dde fram f”r honom och sade: ˝Din
	son Ben-Hadad, konungen i Aram, har s„nt mig till dig och l†ter
	fr†ga: 'Skall jag tillfriskna fr†n denna sjukdom?'˝
008:010 Elisa svarade honom: ˝G† och s„g till honom: 'Du skall
	tillfriskna.'  Men HERREN har uppenbarat f”r mig att han likv„l
	skall d”.˝
008:011 Och gudsmannen stirrade framf”r sig och betraktade honom l„nge
	och v„l; d„refter begynte han gr†ta.
008:012 D† sade Hasael: ˝Varf”r gr†ter min herre?˝  Han svarade: ˝D„rf”r
	att jag vet huru mycket ont du skall g”ra Israels barn: du skall
	s„tta eld p† deras f„sten, deras unga m„n skall du dr„pa med
	sv„rd, deras sp„da barn skall du krossa, och deras havande
	kvinnor skall du upprista.˝
008:013 Hasael sade: ˝Vad „r v„l din tj„nare, den hunden, eftersom han
	skulle kunna g”ra s† stora ting?˝  Elisa svarade: ˝HERREN har
	uppenbarat f”r mig att du skall bliva konung ”ver Aram.˝
008:014 Och han gick ifr†n Elisa och kom till sin herre.  D† fr†gade
	denne honom: ˝Vad sade Elisa till dig?˝  Han svarade: ˝Han sade
	till mig att du skall tillfriskna.˝
008:015 Men dagen d„refter tog han t„cket och doppade det i vatten och
	bredde ut det ”ver hans ansikte; detta blev hans d”d.  Och Hasael
	blev konung efter honom.

008:016 I Jorams, Ahabs sons, Israels konungs, femte regerings†r, medan
	Josafat var konung i Juda, blev Joram, Josafats son, konung i
	Juda.
008:017 Han var trettiotv† †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade †tta †r i Jerusalem.
008:018 Men han vandrade p† Israels konungars v„g, s†som Ahabs hus hade
	gjort, ty en dotter till Ahab var hans hustru; han gjorde vad
	ont var i HERRENS ”gon.
008:019 Dock ville HERREN icke f”rd„rva Juda, f”r sin tj„nare Davids
	skull, enligt sitt l”fte till honom, att han skulle l†ta honom
	och hans s”ner hava en lampa f”r alltid.

008:020 I hans tid avf”ll Edom fr†n Juda v„lde och satte en egen konung
	”ver sig.
008:021 D† drog Joram ”ver till Sair med alla sina stridsvagnar.  Och om
	natten gjorde han ett anfall p† edom‚erna, som hade omringat
	honom, och slog dem och h”vitsmannen ”ver deras vagnar, men
	folket flydde till sina hyddor.
008:022 S† avf”ll Edom fr†n Juda v„lde, och det har varit skilt d„rifr†n
	„nda till denna dag.  Vid just samma tid avf”ll ock Libna.

008:023 Vad nu mer „r att s„ga om Joram och om allt vad han gjorde, det
	finnes upptecknat i Juda konungars kr”nika.
008:024 Och Joram gick till vila hos sina f„der och blev begraven hos
	sina f„der i Davids stad.  Och hans son Ahasja blev konung efter
	honom.

008:025 I Jorams, Ahabs sons, Israels konungs, tolfte regerings†r blev
	Ahasja, Jorams son, konung i Juda.
008:026 Tjugutv† †r gammal var Ahasja, n„r han blev konung, och han
	regerade ett †r i Jerusalem.  Hans moder hette Atalja, dotter
	till Omri, Israels konung.
008:027 Han vandrade p† Ahabs hus' v„g och gjorde vad ont var i HERRENS
	”gon likasom Ahabs hus; han var ju n„ra besl„ktad med Ahabs hus.
008:028 Och han drog †stad med Joram, Ahabs son, och stridde mot Hasael,
	konungen i Aram, vid Ramot Gilead.  Men Joram blev s†rad av
	aram‚erna.
008:029 D† v„nde konung Joram tillbaka, f”r att i Jisreel l†ta hela sig
	fr†n de s†r som aram‚erna hade tillfogat honom vid Rama, i
	striden mot Hasael, konungen i Aram.  Och Ahasja, Jorams son,
	Juda konung, for ned f”r att bes”ka Joram, Ahabs son, i Jisreel,
	eftersom denne l†g sjuk.
009:001 Profeten Elisa kallade till sig en av profetl„rjungarna och sade
	till honom: ˝Omgjorda dina l„nder och tag denna oljeflaska med
	dig, och g† till Ramot i Gilead.
009:002 Och n„r du har kommit dit, s† s”k upp Jehu, son till Josafat,
	son till Nimsi, och g† in och bed honom st† upp, d„r han sitter
	bland sina br”der, och f”r honom in i den innersta kammaren.
009:003 Tag s† oljeflaskan och gjut olja p† hans huvud och s„g: 'S†
	s„ger HERREN: Jag har smort dig till konung ”ver Israel.'  ™ppna
	sedan d”rren och fly, utan att dr”ja.˝
009:004 S† gick d† den unge mannen, profetens tj„nare, †stad till Ramot
	i Gilead.
009:005 Och n„r han kom dit, fick han se h„rens h”vitsm„n sitta d„r.  D†
	sade han: ˝Jag har ett „rende till dig, h”vitsman.˝  Jehu
	fr†gade: ˝Till vem av oss alla h„r?˝  Han svarade: ˝Till dig
	sj„lv, h”vitsman.˝
009:006 D† stod han upp och gick in i huset; och han g”t oljan p† hans
	huvud och sade till honom: ˝S† s„ger HERREN Israels Gud: Jag har
	smort dig till konung ”ver HERRENS folk, ”ver Israel.
009:007 Och du skall f”rg”ra Ahabs, din herres, hus; ty jag vill p†
	Isebel h„mnas mina tj„nare profeterna blod, ja, alla HERRENS
	tj„nares blod.
009:008 Och Ahabs hela hus skall f”rg†s jag skall utrota allt mank”n av
	Ahab hus, b†de sm† och stora i Israel.
009:009 Och jag skall g”ra med Ahab hus s†som jag gjorde med Jerobeams,
	Nebats sons, hus, och s†som jag gjorde med Baesas, Ahias sons,
	hus.
009:010 Och hundarna skola „ta upp Isebel p† Jisreels †kerf„lt, och
	ingen skall begrava henne.˝  D„refter ”ppnade han d”rren och
	flydde.

009:011 N„r sedan Jehu †ter kom ut till sin herres tj„nare, fr†gade man
	honom: ˝Allt st†r v„l r„tt till?  Varf”r kom denne vanvetting
	till dig?˝  Han svarade dem: ˝I k„nnen ju den mannen och hans
	tal.˝
009:012 Men de sade: ˝Du vill bedraga oss; s„g oss sanningen.˝  D† sade
	han: ˝S† och s† talade han till mig och sade: 'S† s„ger HERREN:
	Jag har smort dig till konung ”ver Israel.'˝
009:013 Strax tog d† var och en av dem sin mantel och lade den under
	honom p† sj„lva trappan; och de st”tte i basun och ropade: ˝Jehu
	har blivit konung.˝

009:014 Och Jehu, son till Josafat, son till Nimsi, anstiftade nu en
	sammansv„rjning mot Joram.  (Joram hade d† med hela Israel legat
	vid Ramot i Gilead f”r att f”rsvara det mot Hasael, konungen i
	Aram;
009:015 men sj„lv hade konung Joram v„nt tillbaka, f”r att i Jisreel
	l†ta hela sig fr†n de s†r som aram‚erna hade tillfogat honom
	under hans strid mot Hasael, konungen i Aram.) Och Jehu sade:
	˝Om I s† viljen, s† l†ten ingen slippa ut ur staden, som kan g†
	†stad och ber„tta detta i Jisreel.˝
009:016 Och Jehu steg upp i sin vagn och for till Jisreel, ty Joram l†g
	sjuk d„r; och Ahasja, Juda konung, hade farit ditned f”r att
	bes”ka Joram.
009:017 N„r nu v„ktaren som stod p† tornet i Jisreel fick se Jehus
	skara, d† han kom, sade han: ˝Jag ser en skara.˝  D† bj”d Joram
	att man skulle taga en ryttare och s„nda honom dem till m”tes
	och l†ta honom fr†ga om allt stode r„tt till.
009:018 Ryttaren red honom d† till m”tes och sade: ˝Konungen l†ter fr†ga
	'Allt st†r v„l r„tt till?'˝  D† svarade Jehu: ˝Vad kommer den
	saken dig vid?  V„nd, och f”lj efter mig.˝  Och v„ktaren ber„ttade
	och sade: ˝Den utskickade har hunnit fram till dem, men han
	kommer icke tillbaka.˝
009:019 D† s„nde han en annan ryttare.  n„r denne hade hunnit fram till
	dem, sade han: ˝Konungen l†ter fr†ga: 'Allt st†r v„l r„tt
	till?'˝  Jehu svarade: ˝Vad kommer den saken dig vid?  V„nd, och
	f”lj efter mig.˝
009:020 V„ktaren ber„ttade †ter och sade: ˝Han har hunnit fram till dem
	men han kommer icke tillbaka.  P† deras s„tt att fara fram ser
	det ut som vore det Jehu, Nimsis son, ty han far fram s†som en
	vanvetting.˝

009:021 D† sade Joram: ˝Sp„nn f”r.˝  Och man sp„nde f”r hans vagn.  Och
	Joram, Israels konung, for nu ut med Ahasja, Juda konung, var
	och en i sin vagn; de foro ut f”r att m”ta Jehu.  Och de tr„ffade
	tillsammans med honom p† jisreeliten Nabots †kerstycke.
009:022 N„r Joram nu fick se Jehu, sade han: ˝Allt st†r v„l r„tt till,
	Jehu?˝  Denne svarade: ˝Huru skulle det kunna st† r„tt till, s†
	l„nge som du t†l din moder Isebels avgudiska v„sen och hennes
	m†nga trolldomskonster?˝
009:023 D† sv„ngde Joram om vagnen och flydde, i det han ropade till
	Ahasja: ˝F”rr„deri, Ahasja!˝
009:024 Men Jehu hade fattat b†gen i sin hand och sk”t Joram i ryggen,
	att pilen gick ut genom hj„rtat, och han sj”nk ned i sin vagn.
009:025 D„refter sade han till sin livk„mpe Bidkar: ˝Tag honom och kasta
	ut honom p† jisreeliten Nabots †kerstycke; kom ih†g huru HERREN,
	n„r jag och du bredvid varandra redo bakom hans fader Ahab, om
	denne uttalade den utsagan:
009:026 'Sannerligen, s† visst som jag i g†r s†g Nabots och hans s”ners
	blod, s„ger HERREN, skall jag just p† detta †kerstycke
	vederg„lla dig, s„ger HERREN.'  Tag d„rf”r honom nu och kasta ut
	honom h„r p† †kerstycket, i enlighet med HERRENS ord.˝

009:027 N„r Ahasja, Juda konung, s†g detta, flydde han †t Tr„dg†rdshuset
	till.  Men Jehu jagade efter honom och ropade: ˝Skjuten ned ocks†
	honom i vagnen.˝  S† skedde ock p† Gurh”jden vid Jibleam; men han
	flydde vidare till Megiddo och dog d„r.
009:028 Sedan f”rde hans tj„nare honom i vagnen till Jerusalem; och man
	begrov honom i hans grav hos hans f„der, i Davids stad.
009:029 Ahasja hade blivit konung ”ver Juda i Jorams, Ahabs sons, elfte
	regerings†r.

009:030 S† kom nu Jehu till Jisreel.  N„r Isebel fick h”ra detta,
	sminkade hon sig kring ”gonen och smyckade sitt huvud och s†g ut
	genom f”nstret.
009:031 Och n„r Jehu kom in genom porten, ropade hon: ˝Allt st†r v„l
	r„tt till, du, Simri, som har dr„pt din herre?˝
009:032 Han lyfte sitt ansikte upp mot f”nstret och sade: ˝Vem h†ller
	med mig?  Vem?˝  D† s†go tv† eller tre hovm„n ut, ned p† honom.
009:033 Han sade: ˝St”rten ned henne.˝  Och de st”rtade ned henne, s† att
	hennes blod st„nkte p† v„ggen och p† h„starna; och han k”rde
	”ver henne.
009:034 D„refter gick han in och †t och drack.  Sedan sade han: ˝Tagen
	vara p† henne, den f”rbannade, och begraven henne, ty hon „r
	dock en konungadotter.˝
009:035 Men n„r de d† gingo †stad f”r att begrava henne, funno de av
	henne intet annat „n huvudsk†len, f”tterna och h„nderna.
009:036 och de v„nde tillbaka och ber„ttade detta f”r honom.  D† sade
	han: ˝Detta „r vad HERREN talade genom sin tj„nare tisbiten
	Elia, i det han sade: 'P† Jisreels †kerf„lt skola hundarna „ta
	upp Isebels k”tt;
009:037 och Isebels d”da kropp skall ligga s†som g”dsel p† marken p†
	Jisreels †kerf„lt, s† att ingen skall kunna s„ga: Detta „r
	Isebel.'˝
010:001 Men Ahab hade sjuttio s”ner i Samaria.  Och Jehu skrev brev och
	s„nde till Samaria, till de ”verste i Jisreel, de „ldste, och
	till de fostrare som Ahab hade utsett;
010:002 han skrev: ˝Nu, n„r detta brev kommer eder till handa, I som
	haven eder herres s”ner hos eder, och som haven vagnarna och
	h„starna hos eder, och d„rtill en bef„st stad och vapen,
010:003 m†n I utse den som „r b„st och l„mpligast av eder herres s”ner
	och s„tta honom p† hans faders tron och strida f”r eder herres
	hus.˝
010:004 Men de blevo ”verm†ttan f”rskr„ckta och sade: ˝De tv† konungarna
	hava ju icke kunnat h†lla st†nd mot honom; huru skulle d† vi
	kunna h†lla st†nd!˝
010:005 Och ”verhovm„staren och h”vdingen ”ver staden och de „ldste och
	konungas”nernas fostrare s„nde till Jehu och l„to s„ga: ˝Vi „ro
	dina tj„nare; allt vad du s„ger oss villa vi g”ra.  Vi vilja icke
	g”ra n†gon till konung; g”r vad dig t„ckes.˝

010:006 D† skrev han ett annat brev till dem, vari det stod: ˝Om I
	h†llen med mig och viljen lyssna till mina ord, s† tagen
	huvudena av eder herres s”ner och kommen i morgon vid denna tid
	till mig i Jisreel.˝  De sjuttio konungas”nerna bodde n„mligen
	hos de store i staden, vilka fostrade dem.
010:007 D† nu brevet kom dem till handa, togo de konungas”nerna och
	slaktade dem, alla sjuttio, och lade deras huvuden i korgar och
	s„nde dem till honom i Jisreel.
010:008 N„r d† ett bud kom och ber„ttade f”r honom att de hade f”rt dit
	konungas”nernas huvuden, sade han: ˝L„ggen dem till i morgon i
	tv† h”gar vid ing†ngen till porten.˝
010:009 Och om morgonen gick han ut och st„llde sig d„r och sade till
	allt folket: ˝I „ren utan skuld.  Det „r jag som har anstiftat
	sammansv„rjningen mot min herre och dr„pt honom; men vem har
	slagit ihj„l alla dessa?
010:010 M„rken nu huru intet av HERRENS ord faller till jorden, intet
	som HERREN har talat mot Ahabs hus.  Ja, HERREN har gjort vad han
	har sagt genom sin tj„nare Elia.˝
010:011 Sedan, dr„pte Jehu alla som voro kvar av Ahabs hus i Jisreel, s†
	ock alla hans store och hans f”rtrogne och hans pr„ster; han l„t
	ingen slippa undan.

010:012 D„refter stod han upp och begav sig †stad till Samaria; men
	under v„gen, n„r Jehu kom till Bet-Eked-Haroim,
010:013 tr„ffade han p† Ahasjas, Juda konungs, br”der.  Han fr†gade dem:
	˝Vilka „ren I?˝  De svarade: ˝Vi „ro Ahasjas br”der, och vi „ro
	p† v„g ned f”r att h„lsa p† konungas”nerna och konungamoderns
	s”ner.˝
010:014 Han sade: ˝Gripen dem levande.˝  D† grepo de dem levande och
	slaktade dem och kastade dem i Bet-Ekeds brunn, alla fyrtiotv†;
	han l„t ingen av dem bliva kvar.
010:015 N„r han sedan begav sig d„rifr†n, tr„ffade han Jonadab, Rekabs
	son, som kom honom till m”tes; och han h„lsade p† honom och sade
	till honom: ˝Žr du lika redligt sinnad mot mig som jag „r mot
	dig?˝  Jonadab svarade: ˝Ja.˝  ˝Žr det s†˝, sade han, ˝s† r„ck mig
	din hand.˝  D† r„ckte han honom sin hand; och han l„t honom stiga
	upp till sig i vagnen.
010:016 Och han sade: ˝Far med mig och se huru jag nit„lskar f”r
	HERREN.˝  S† k”rde man †stad med honom i hans vagn.
010:017 Och n„r han kom till Samaria, dr„pte han alla som voro kvar av
	Ahabs hus i Samaria och f”rgjorde det s†, i enlighet med det ord
	som HERREN hade talat till Elia.

010:018 Och Jehu f”rsamlade allt folket och sade till dem: ˝Ahab har
	tj„nat Baal litet; Jehu skall tj„na honom mycket.
010:019 S† kallen nu hit till mig alla Baals profeter, alla hans tj„nare
	och alla hans pr„ster -- ingen f†r saknas -- ty jag har ett
	stort offer †t Baal i sinnet; var och en som saknas skall mista
	livet.˝  Men Jehu gjorde s† med led list, i avsikt att utrota
	Baals tj„nare.
010:020 D„refter sade Jehu: ˝P†lysen en helig h”gtidsf”rsamling †t
	Baal.˝  D† lyste man ut en s†dan.
010:021 Och Jehu s„nde bud ”ver hela Israel, och alla Baals tj„nare
	kommo; Ingen underl„t att komma.  Och de gingo in i Baals tempel,
	och Baals tempel blev fullt, ifr†n den ena „ndan till den andra.
010:022 Sedan sade han till f”rest†ndaren f”r kl„dkammaren: ˝Tag fram
	kl„der †t alla Baals tj„nare.˝  Och han tog fram kl„derna †t dem.
010:023 D„refter gick Jehu in i Baals tempel med Jonadab, Rekabs
	son.  Och han sade till Baals tj„nare: ˝Sen nu noga efter, att
	h„r bland eder icke finnes n†gon HERRENS tj„nare, utan allenast
	s†dana som tj„na Baal.

010:024 De gingo allts† in f”r att offra slaktoffer och br„nnoffer.  Men
	Jehu hade d„rutanf”r st„llt †ttio man och sagt: ˝Om n†gon
	slipper undan av de m„n som jag nu ”verl„mnar i edra h„nder, s†
	skall liv givas f”r liv.˝
010:025 Och n„r man hade offrat br„nnoffret, sade Jehu till drabanterna
	och k„mparna: ˝G†n in och sl†n ned dem; l†ten ingen komma ut.˝
	Och de slogo dem med sv„rdsegg, och drabanterna och k„mparna
	kastade undan deras kroppar.  D„refter gingo de in i det inre av
	Baals tempel
010:026 och kastade ut stoderna ur Baals tempel och br„nde upp dem.
010:027 Och sj„lva Baalsstoden br”to de ned; de br”to ock ned Baals
	tempel och gjorde d„rav avtr„den, som finnas kvar „nnu i dag.

010:028 S† utrotade Jehu Baal ur Israel.
010:029 Men fr†n de Jerobeams, Nebats sons, synder genom vilka denne
	hade kommit Israel att synda, fr†n dem avstod icke Jehu, icke
	fr†n guldkalvarna i Betel och Dan.
010:030 Och HERREN sade till Jehu: ˝D„rf”r att du har v„l utf”rt vad
	r„tt var i mina ”gon, och gjort mot Ahabs hus allt vad jag hade
	i sinnet, d„rf”r skola dina s”ner till fj„rde led sitta p†
	Israels tron.
010:031 Men Jehu tog dock icke i akt att vandra efter HERRENS, Israels
	Guds, lag av allt sitt hj„rta; han avstod icke fr†n de Jerobeams
	synder genom vilka denne hade kommit Israel att synda.

010:032 Vid denna tid begynte HERREN sk„ra bort stycken fr†n Israel, ty
	Hasael slog israeliterna utefter hela deras gr„ns
010:033 och intog ”stra sidan om Jordan hela landet Gilead, gaditernas,
	rubeniternas och manassiternas land, omr†det fr†n Aroer vid
	b„cken Arnon, b†de Gilead och Basan.

010:034 Vad nu mer „r att s„ga om Jehu, om allt vad han gjorde och om
	alla hans bedrifter, det finnes upptecknat i Israels konungars
	kr”nika.
010:035 Och Jehu gick till vila hos sina f„der, och man begrov honom i
	Samaria.  Och hans son Joahas blev konung efter honom.
010:036 Den tid Jehu regerade ”ver Israel Samaria var tjugu†tta †r.
011:001 N„r Atalja, Ahasjas moder, f”rnam att hennes son var d”d, stod
	hon upp och f”rgjorde hela konungasl„kten.
011:002 Men just n„r konungabarnen skulle d”das, tog Joseba, konung
	Jorams dotter, Ahasjas syster, Joas, Ahasjas son, och skaffade
	honom j„mte hans amma hemligen undan, in i sovkammaren; d„r h”ll
	man honom dold f”r Atalja, s† att han icke blev d”dad.
011:003 Sedan var han hos henne i HERRENS hus, d„r han f”rblev g”md i
	sex †r, medan Atalja regerade i landet.

011:004 Men i det sjunde †ret s„nde Jojada †stad och l„t h„mta kar‚ernas
	och drabanternas underh”vitsm„n och f”rde dem in till sig i
	HERRENS hus; och sedan han hade gjort en ”verenskommelse med dem
	och tagit en ed av dem i HERRENS hus visade han dem konungens
	son.
011:005 D„refter bj”d han dem och sade: ˝Detta „r vad I skolen g”ra: en
	tredjedel av eder, I som haven att intr„da i vakth†llningen p†
	sabbaten, skall h†lla vakt i konungshuset
011:006 och en tredjedel vid Surporten och en tredjedel vid porten bakom
	drabanterna; s† skolen h†lla vakt vid huset var i sin ordning.
011:007 Men de b†da andra avdelningarna av eder, n„mligen alla som hava
	att avg† fr†n vakth†llningen p† sabbaten, de skola h†lla vakt i
	HERRENS hus hos konungen.
011:008 I skolen st„lla eder runt omkring; konungen, var och en med sina
	vapen i handen; och om n†gon vill tr„nga sig inom leden, skall
	han d”das.  Och I skolen f”lja konungen, vare sig han g†r ut
	eller in.

011:009 Underh”vitsm„nnen gjorde allt vad pr„sten Jojada hade bjudit
	dem; var och en av dem tog sina m„n, b†de de som skulle intr„da
	i vakth†llningen p† sabbaten och de som skulle avg† d„rifr†n p†
	sabbaten, och de kommo s† till pr„sten Jojada.
011:010 Och pr„sten gav †t underh”vitsm„nnen det spjut och de sk”ldar
	som hade tillh”rt konung David, och som funnos i HERRENS hus.
011:011 Och drabanterna st„llde upp sig, var och en med sina vapen i
	handen, fr†n husets s”dra sida till husets norra sida, mot
	altaret och mot huset, runt omkring konungen.
011:012 D„refter f”rde han ut konungasonen och satte p† honom kronan och
	gav honom vittnesb”rdet; och de gjorde honom till konung och
	smorde honom.  Och de klappade i h„nderna och ropade: ˝Leve
	konungen!˝

011:013 N„r Atalja nu h”rde drabanternas och folkets rop, gick hon in i
	HERRENS hus till folket.
011:014 D„r fick hon d† se konungen st† vid pelaren, s†som ”vligt var,
	och h”vitsm„nnen och trumpetbl†sarna bredvid konungen, och fick
	h”ra huru hela folkm„ngden jublade och st”tte i trumpeterna.  D†
	rev Atalja s”nder sina kl„der och utropade: ˝Sammansv„rjning!
	Sammansv„rjning!˝
011:015 Men pr„sten Jojada gav underh”vitsm„nnen som anf”rde skaran
	denna befallning: ˝F”ren henne ut mellan leden, och om n†gon
	f”ljer henne, s† m† han d”das med sv„rd.˝  Pr„sten ville n„mligen
	f”rhindra att hon d”dades i HERRENS hus.
011:016 Allts† grepo de henne, och n„r hon hade kommit till den plats
	d„r h„starna pl„gade f”ras in i konungshuset, d”dades hon d„r.
011:017 Och Jojada sl”t det f”rbundet mellan HERREN, konungen och
	folket, att de skulle vara ett HERRENS folk; han sl”t ock ett
	f”rbund mellan konungen och folket.
011:018 Och hela folkm„ngden begav sig till Baals tempel och rev ned det
	och f”rst”rde i grund dess altaren och dess bilder; och Mattan,
	Baals pr„st, dr„pte de framf”r altarna.  D„refter st„llde
	pr„sten ut vakter vid HERRENS hus.
011:019 Och han tog med sig underh”vitsm„nnen j„mte kar‚erna och
	drabanterna och hela folkm„ngden, och de f”rde konungen ned fr†n
	HERRENS hus och gingo in i konungshuset genom Drabantporten; och
	han satte sig p† konungatronen.
011:020 Och hela folkm„ngden gladde sig, och staden f”rblev lugn.  Men
	Atalja hade de d”dat med sv„rd i konungshuset.

012:021 Joas var sju †r gammal, n„r han blev konung.

012:001 I Jehus sjunde regerings†r blev Joas konung, och han regerade
	fyrtio †r i Jerusalem.  Hans moder hette Sibja, fr†n Beer-Seba.
012:002 Och Joas gjorde vad r„tt var HERRENS ”gon, s† l„nge han levde,
	pr„sten Jojada hade varit hans l„rare.
012:003 Dock blevo offerh”jderna icke avskaffade, utan folket fortfor
	att framb„ra offer och t„nda offereld p† h”jderna.

012:004 Och Joas sade till pr„sterna: ˝Alla penningar vilka s†som heliga
	g†vor inflyta till HERRENS hus, g†ngbara penningar, s†dana som
	utg”ra l”sen f”r personer, efter det v„rde som f”r var och en
	best„mmes, och alla penningar som n†gon av sitt hj„rta manas att
	b„ra till HERRENS hus,
012:005 dem skola pr„sterna taga emot, var och en av sina bekanta, och
	de skola d„rmed s„tta i st†nd vad som „r f”rfallet p† HERRENS
	hus, ”verallt d„r n†got f”rfallet finnes.˝
012:006 Men i konung Joas' tjugutredje regerings†r hade pr„sterna „nnu
	icke satt i st†nd vad som var f”rfallet p† huset.
012:007 D† kallade konung Joas till sig pr„sten Jojada och de ”vriga
	pr„sterna och sade till dem: ˝Varf”r s„tten I icke i st†nd vad
	som „r f”rfallet p† huset?  Nu f†n I icke l„ngre taga emot
	penningar av edra bekanta, utan I skolen l„mna dem ifr†n eder
	till det som „r f”rfallet p† huset.˝
012:008 Och pr„sterna samtyckte till att icke taga emot penningar av
	folket, och ej heller befatta sig med att s„tta i st†nd vad som
	var f”rfallet p† huset.
012:009 D† tog pr„sten Jojada en kista och borrade ett h†l p† locket och
	st„llde den bredvid altaret, p† h”gra sidan, n„r man g†r in i
	HERRENS hus.  Och pr„sterna som h”llo vakt vid tr”skeln lade dit
	alla penningar som infl”to till HERRENS hus.
012:010 Men s† snart de d† m„rkte att mycket penningar fanns i kistan,
	gick konungens sekreterare ditupp j„mte ”verstepr„sten, och de
	kn”to in och r„knade sedan de penningar som funnos i HERRENS
	hus.
012:011 D„refter ”verl„mnades de uppv„gda penningarna †t de m„n som
	f”rr„ttade arbete s†som tillsyningsm„n vid HERRENS hus, och
	dessa betalade ut dem †t de timmerm„n och byggningsm„n som
	arbetade p† HERRENS hus,
012:012 och †t murarna och stenhuggarna, s† ock till ink”p av tr„virke
	och huggen sten f”r att s„tta i st†nd vad som var f”rfallet p†
	HERRENS hus, korteligen, till alla utgifter f”r att s„tta huset i
	st†nd.
012:013 Men man gjorde inga silverfat f”r HERRENS hus, ej heller
	knivar, sk†lar, trumpeter eller andra f”rem†l av guld eller av
	silver, f”r de penningar som infl”to till HERRENS hus,
012:014 utan man gav dem †t arbetarna, och dessa satte d„rf”r HERRENS
	hus i st†nd.
012:015 Och man h”ll icke n†gon r„kenskap med de m„n †t vilka
	penningarna ”verl„mnades, f”r att de skulle giva dem †t
	arbetarna, utan de fingo handla p† heder och tro.
012:016 Men skuldoffers- och syndofferspenningarna gingo icke till
	HERRENS hus utan tillf”llo pr„sterna.

012:017 P† den tiden drog Hasael, konungen i Aram, upp och bel„grade Gat
	och intog det, d„refter st„llde Hasael sitt t†g upp mot
	Jerusalem.
012:018 D† tog Joas, Juda konung, allt vad hans f„der Josafat, Joram och
	Ahasja, Juda konungar, hade helgat †t HERREN, och vad han sj„lv
	hade helgat †t HERREN, och allt guld som fanns i skattkamrarna i
	HERRENS hus och i konungshuset, och s„nde det till Hasael,
	konungen i Aram, och d† l„mnade denne Jerusalem i fred.

012:019 Vad nu mer „r att s„ga om Joas och om allt vad han gjorde, det
	finnes upptecknat i Juda konungars kr”nika.
012:020 Och hans tj„nare uppreste sig och sammansvuro sig och dr„pte
	Joas i Millobyggnaden, som str„cker sig ned mot Silla.
012:021 Det var hans tj„nare Josakar, Simeats son, och Josabad, Somers
	son, som slogo honom till d”ds.  Och man begrov honom hos hans
	f„der i Davids stad.  Och hans son Amasja blev konung efter honom
013:001 I Joas', Ahasjas sons, Juda konungs, tjugutredje regerings†r
	blev Joahas, Jehus son, konung ”ver Israel i Samaria och
	regerade i sjutton †r.
013:002 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon och f”ljde efter de
	Jerobeams, Nebats sons, synder genom vilka denne hade kommit
	Israel att synda; fr†n dem avstod han icke.
013:003 D† uppt„ndes HERRENS vrede mot Israel, och han gav dem i
	Hasaels, den arameiske konungens, hand och i Ben-Hadads, Hasaels
	sons, hand hela denna tid.
013:004 (Men Joahas b”nf”ll inf”r HERREN, och HERREN h”rde honom,
	eftersom han s†g Israels betryck, d† nu konungen i Aram
	f”rtryckte dem.
013:005 Och HERREN gav †t Israel en fr„lsare, s† att de blevo r„ddade ur
	aram‚ernas hand; sedan bodde Israels barn i sina hyddor s†som
	f”rut.
013:006 Dock avstodo de icke fr†n de Jerobeams hus' synder genom vilka
	denne hade kommit Israel att synda, utan vandrade i dem.  Aseran
	fick ocks† st† kvar i Samaria.)
013:007 Ty han hade icke l†tit Joahas beh†lla mer folk „n femtio
	ryttare, tio vagnar och tio tusen man fotfolk; s† illa f”rgjorde
	dem konungen i Aram; han slog dem, s† att de blevo s†som stoft,
	n„r man tr”skar.

013:008 Vad nu mer „r att s„ga om Joahas, om allt vad han gjorde och om
	hans bedrifter, det finnes upptecknat i Israels konungars
	kr”nika.
013:009 Och Joahas gick till vila hos sina f„der, och man begrov honom i
	Samaria.  Och hans son Joas blev konung efter honom.
013:010 I Joas', Juda konungs, trettiosjunde regerings†r blev Joas,
	Joahas' son, konung ”ver Israel i Samaria och regerade i sexton
	†r.
013:011 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon; han avstod icke fr†n
	n†gon av de Jerobeams, Nebats sons, synder genom vilka denne
	hade kommit Israel att synda, utan vandrade i dem.

013:012 Vad nu mer „r att s„ga om Joas, om allt vad han gjorde och om
	hans bedrifter, om hans krig mot Amasja, Juda konung, det finnes
	upptecknat i Israels konungars kr”nika.
013:013 Och Joas gick till vila hos sina f„der, och Jerobeam besteg hans
	tron.  Och Joas blev begraven i Samaria, hos Israels konungar.

013:014 Men n„r Elisa l†g sjuk i den sjukdom varav han dog, kom Joas,
	Israels konung, ned till honom.  Och han satt hos honom gr†tande
	och sade: ˝Min fader, min fader!  Du som f”r Israel „r b†de
	vagnar och ryttare!˝
013:015 D† sade Elisa till honom: ˝H„mta en b†ge och pilar.˝  Och han
	h„mtade †t honom en b†ge och pilar.
013:016 D† sade han till Israels konung: ˝Fatta i b†gen med din hand.˝
	Och n„r han hade gjort detta, lade Elisa sina h„nder p†
	konungens h„nder.
013:017 D„refter sade han: ˝™ppna f”nstret mot ”ster.˝  Och n„r han hade
	”ppnat det, sade Elisa: ˝Skjut.˝  Och han sk”t.  D† sade han: ˝En
	HERRENS segerpil, en segerpil mot Aram!  Du skall sl† aram‚erna
	vid Afek, s† att de f”rg”ras.˝
013:018 D„refter sade han: ˝Tag pilarna.˝  Och n„r han hade tagit dem,
	sade han till Israels konung: ˝Sl† p† jorden.˝  D† slog han tre
	g†nger och sedan h”ll han upp.
013:019 D† blev gudsmannen vred p† honom och sade: ˝Du skulle slagit fem
	eller sex g†nger, ty d† skulle du hava slagit aram‚erna s†, att
	de hade blivit f”rgjorda; men nu kommer du att sl† aram‚erna
	allenast tre g†nger.˝

013:020 S† dog d† Elisa, och man begrov honom.  Men moabitiska
	str”vskaror pl„gade falla in i landet, vid †rets ing†ng.
013:021 S† h„nde sig, att just n„r n†gra h”llo p† att begrava en man,
	fingo de se en str”vskara; d† kastade de mannen i Elisas
	grav.  N„r d† mannen kom i ber”ring med Elisas ben, fick han liv
	igen och reste sig upp p† sina f”tter.

013:022 Och Hasael, konungen i Aram, hade f”rtryckt Israel, s† l„nge
	Joahas levde.
013:023 Men HERREN blev dem n†dig och f”rbarmade sig ”ver dem och v„nde
	sig till dem, f”r det f”rbunds skull som han hade slutit med
	Abraham, Isak och Jakob; ty han ville icke f”rd„rva dem, och han
	hade „nnu icke kastat dem bort ifr†n sitt ansikte.
013:024 Och Hasael, konungen i Aram, dog, och hans son Ben-Hadad blev
	konung efter honom.
013:025 D† tog Joas, Joahas' son, tillbaka fr†n Ben-Hadad, Hasaels son,
	de st„der som denne i krig hade tagit ifr†n hans fader
	Joahas.  Tre g†nger slog Joas honom och †tertog s† Israels
	st„der.
014:001 I Joas', Joahas' sons, Israels konungs, andra regerings†r blev
	Amasja, Joas' son, konung i Juda.
014:002 Han var tjugufem †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade tjugunio †r i Jerusalem.  Hans moder hette Joaddin, fr†n
	Jerusalem.
014:003 Han gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon, dock icke s†som hans
	fader David; men han gjorde i allt s†som hans fader Joas hade
	gjort.
014:004 Offerh”jderna blevo likv„l icke avskaffade, utan folket fortfor
	att framb„ra offer och t„nda offereld p† h”jderna.
014:005 Och sedan konungad”met hade blivit bef„st i hans hand, l„t han
	dr„pa dem av sina tj„nare, som hade dr„pt hans fader, konungen.
014:006 Men m”rdarnas barn d”dade han icke, i enlighet med vad
	f”reskrivet var i Moses lagbok, d„r HERREN hade bjudit och sagt:
	˝F”r„ldrarna skola icke d”das f”r sina barns skull, och barnen
	skola icke d”das f”r sina f”r„ldrars skull, utan var och en
	skall d” genom sin egen synd.˝
014:007 Han slog edom‚erna i Saltdalen, tio tusen man, och intog Sela
	med strid och gav det namnet Jokteel, s†som det heter „nnu i
	dag.
014:008 D„refter skickade Amasja s„ndebud till Joas, son till Joahas,
	son till Jehu, Israels konung, och l„t s„ga: ˝Kom, l†t oss
	drabba samman med varandra.˝
014:009 Men Joas, Israels konung, s„nde d† till Amasja, Juda konung, och
	l„t svara: ˝T”rnbusken p† Libanon s„nde en g†ng bud till cedern
	p† Libanon och l„t s„ga: 'Giv din dotter †t min son till
	hustru.'  Men sedan gingo markens djur p† Libanon fram ”ver
	t”rnbusken och trampade ned den.
014:010 Du har slagit Edom, och d„r”ver f”rh„ver du dig i ditt hj„rta.
	Men l†t dig n”ja med den „ran, och stanna hemma.  Varf”r utmanar
	du olyckan, dig sj„lv och Juda med dig till fall?˝
014:011 Men Amasja ville icke h”ra h„rp†, och Joas, Israels konung, drog
	d† upp, och de drabbade samman med varandra, han och Amasja,
	Juda konung, vid det Bet-Semes som h”r till Juda.
014:012 Och Juda m„n blevo slagna av Israels m„n och flydde, var och en
	till sin hydda.
014:013 Och Amasja, Juda konung, son till Joas, son till Ahasja, blev
	tagen till f†nga i Bet-Semes av Joas, Israels konung.  Och n„r de
	kommo till Jerusalem, br”t han ned ett stycke av Jerusalems mur
	vid Efraimsporten, och d„rifr†n „nda till H”rnporten, fyra
	hundra alnar.
014:014 Och han tog allt guld och silver och alla k„rl som funnos i
	HERRENS hus och i konungshusets skattkamrar, d„rtill ock
	gisslan, och v„nde s† tillbaka till Samaria.

014:015 Vad nu mer „r att s„ga om Joas, om vad han gjorde och om hans
	bedrifter och om hans krig mot Amasja, Juda konung, det finnes
	upptecknat i Israels konungars kr”nika.
014:016 Och Joas gick till vila hos sina f„der och blev begraven i
	Samaria, hos Israels konungar.  Och hans son Jerobeam blev konung
	efter honom.
014:017 Men Amasja, Joas' son, Juda konung, levde i femton †r efter
	Joas', Joahas' sons, Israels konungs, d”d.
014:018 Vad nu mer „r att s„ga om Amasja, det finnes upptecknat i Juda
	konungars kr”nika.
014:019 Och en sammansv„rjning anstiftades mot honom i Jerusalem, s† att
	han m†ste fly till Lakis.  D† s„ndes m„n efter honom till Lakis,
	och dessa d”dade honom d„r.
014:020 Sedan f”rde man honom d„rifr†n p† h„star; och han blev begraven
	i Jerusalem hos sina f„der i Davids stad.

014:021 Och allt folket i Juda tog Asarja som d† var sexton †r gammal,
	och gjorde honom till konung i hans fader Amasjas st„lle.
014:022 Det var han som bef„ste Elat; ock han lade det †ter under Juda,
	sedan konungen hade g†tt till vila hos sina f„der.

014:023 I Amasjas, Joas' sons, Juda konungs, femtonde regerings†r blev
	Jerobeam, Joas' son, konung ”ver Israel i Samaria och regerade i
	fyrtioett †r.
014:024 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon; han avstod icke fr†n
	n†gon av de Jerobeams, Nebats sons, synder genom vilka denne
	hade kommit Israel att synda.
014:025 Han †tervann Israels omr†de, fr†n det st„lle d„r v„gen g†r till
	Hamat „nda till Hedmarkshavet, i enlighet med det ord som
	HERREN, Israels Gud, hade talat genom sin tj„nare profeten Jona,
	Amittais son, fr†n Gat-Hahefer.
014:026 Ty HERREN s†g att Israels betryck var mycket sv†rt, och att det
	var ute med alla och envar, och att Israel icke hade n†gon
	hj„lpare.
014:027 Och HERREN hade „nnu icke beslutit att utpl†na Israels namn
	under himmelen; d„rf”r fr„lste han dem genom Jerobeam, Joas'
	son.

014:028 Vad nu mer „r att s„ga om Jerobeam, om allt vad han gjorde och
	om hans bedrifter och hans krig, s† ock om huru han †t Israel
	†tervann den del av Damaskus och Hamat, som en g†ng hade
	tillh”rt Juda, det finnes upptecknat i Israels konungars
	kr”nika.
014:029 Och Jerobeam gick till vila hos sina f„der, Israels
	konungar.  Och hans son Sakarja blev konung efter honom.
015:001 I Jerobeams, Israels konungs, tjugusjunde regerings†r blev
	Asarja, Amasjas son, konung i Juda.
015:002 Han var sexton †r gammal, n„r han blev konung, och han regerade
	femtiotv† †r i Jerusalem.  Hans moder hette Jekolja, fr†n
	Jerusalem.
015:003 Han gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon, alldeles s†som hans
	fader Amasja hade gjort.
015:004 Dock blevo offerh”jderna icke avskaffade, utan folket fortfor
	att framb„ra offer och t„nda offereld p† h”jderna.
015:005 Men HERREN hems”kte konungen, s† att han blev spet„lsk f”r hela
	sitt liv; och han bodde sedan i ett s„rskilt hus.  Jotam,
	konungens son, f”restod d† hans hus och d”mde folket i landet.

015:006 Vad nu mer „r att s„ga om Asarja och om allt vad han gjorde, det
	finnes upptecknat i Juda konungars kr”nika.
015:007 Och Asarja gick till vila hos sina f„der, och man begrov honom
	hos hans f„der i Davids stad.  Och hans son Jotam blev konung
	efter honom.

015:008 I Asarjas, Juda konungs, trettio†ttonde regerings†r blev
	Sakarja, Jerobeams son, konung ”ver Israel i Samaria och
	regerade i sex m†nader.
015:009 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, s†som hans f„der hade
	gjort; han avstod icke fr†n de Jerobeams, Nebats sons, synder
	genom vilka denne hade kommit Israel att synda.
015:010 Och Sallum, Jabes' son, anstiftade en sammansv„rjning mot honom
	och slog honom till d”ds i folkets †syn, och blev s† konung i
	hans st„lle

015:011 Vad nu mer „r att s„ga om Sakarja, det finnes upptecknat i
	Israels konungars kr”nika.
015:012 S†, uppfylldes det ord som HERREN, hade talat till Jehu, n„r han
	sade: ˝Dina s”ner till fj„rde led skola sitta p† Israels tron.˝
	Det skedde s†.

015:013 Sallum, Jabes' son, blev konung i Ussias, Juda konungs,
	trettionionde regerings†r, och han regerade en m†nads tid i
	Samaria.
015:014 Men d† drog Menahem, Gadis son, upp fr†n Tirsa och kom till
	Samaria och slog Sallum, Jabes' son, till d”ds i Samaria, och
	blev s† konung i hans st„lle
015:015 Vad nu mer „r att s„ga om Sallum och om den sammansv„rjning han
	anstiftade, det finnes upptecknat i Israels konungars kr”nika.
015:016 Vid den tiden f”rh„rjade Menahem Tifsa med allt vad d„rinne var,
	s† ock hela dess omr†de, fr†n Tirsa; ty staden hade icke ”ppnat
	portarna, d„rf”r h„rjade han den, och alla dess havande kvinnor
	l„t han upprista.

015:017 I Asarjas, Juda konungs, trettionionde regerings†r blev Menahem,
	Gadis son, konung ”ver Israel och regerade i tio †r, i Samaria.
015:018 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon; han avstod icke, s† l„nge
	han levde, fr†n de Jerobeams Nebats sons, synder genom vilka
	denne hade kommit Israel att synda.
015:019 Och Pul, konungen i Assyrien, f”ll in i landet; d† gav Menahem
	†t Pul tusen talenter silver, f”r att han skulle underst”dja
	honom och bef„sta konungad”met i hans hand.
015:020 Och de penningar som Menahem skulle giva †t konungen i Assyrien
	tog han ut genom att l„gga skatt p† alla rika m„n i Israel, en
	skatt av femtio siklar silver p† var och en.  S† v„nde d†
	konungen i Assyrien tillbaka och stannade icke d„r i landet.

015:021 Vad nu mer „r att s„ga om Menahem och om allt vad han gjorde,
	det finnes upptecknat i Israels konungars kr”nika.
015:022 Och Menahem gick till vila hos sina f„der.  Och hans son Pekaja
	blev konung efter honom.

015:023 I Asarjas, Juda konungs, femtionde regerings†r blev Pekaja,
	Menahems son, konung ”ver Israel i Samaria och regerade i tv†
	†r.
015:024 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon; han avstod icke fr†n de
	Jerobeams, Nebats sons, synder genom vilka denne hade kommit
	Israel att synda.
015:025 Och Peka, Remaljas son, hans livk„mpe, anstiftade en
	sammansv„rjning mot honom och dr„pte honom i Samaria, i
	konungshusets palatsbyggnad, han tillika med Argob och Arje;
	d„rvid hade han med sig femtio gileaditer.  S† d”dade han honom
	och blev konung i hans st„lle.

015:026 Vad nu mer „r att s„ga om Pekaja och om allt vad han gjorde, det
	finnes upptecknat i Israels konungars kr”nika.

015:027 I Asarjas, Juda konungs, femtioandra regerings†r blev Peka,
	Remaljas son, konung ”ver Israel i Samaria och regerade i tjugu
	†r.
015:028 Han gjorde vad ont var i HERRENS ™gon; han avstod icke fr†n de
	Jerobeams; Nebats sons, synder genom vilka denne hade kommit
	Israel att synda.
015:029 I Pekas, Israels konungs, tid kom Tiglat-Pileser, konungen i
	Assyrien, och intog Ijon, Abel-Bet-Maaka, Janoa, Kedes, Hasor,
	Gilead och Galileen, hela Naftali land, och f”rde folket bort
	till Assyrien.
015:030 Och Hosea, Elas son, anstiftade en sammansv„rjning mot Peka,
	Remaljas son, och slog honom till d”ds och blev s† konung i hans
	st„lle, i Jotams, Ussias sons, tjugonde regerings†r.

015:031 Vad nu mer „r att s„ga om Peka och om allt vad han gjorde, det
	finnes upptecknat i Israels konungars kr”nika.

015:032 I Pekas, Remaljas sons, Israels konungs, andra regerings†r blev
	Jotam, Ussias son, konung i Juda.
015:033 Han var tjugufem †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade sexton †r i Jerusalem.  Hans moder hette Jerusa, Sadoks
	dotter.
015:034 Han gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon; han gjorde alldeles
	s†som hans fader Ussia hade gjort.
015:035 Dock blevo offerh”jderna icke avskaffade, utan folket fortfor
	att framb„ra offer och t„nda offereld p† h”jderna.  Han byggde
	™vre porten till HERRENS hus.

015:036 Vad nu mer „r att s„ga om Jotam, om vad han gjorde, det finnes
	upptecknat i Juda konungars kr”nika.
015:037 Vid den tiden begynte HERREN att l†ta Juda hems”kas av Resin,
	konungen i Aram, och av Peka, Remaljas son.
015:038 Och Jotam gick till vila hos sina f„der och blev begraven hos
	sina f„der i sin fader Davids stad.  Och hans son Ahas blev
	konung efter honom.
016:001 I Pekas, Remaljas sons, sjuttonde regerings†r blev Ahas, Jotams
	son, konung i Juda.
016:002 Tjugu †r gammal var Ahas, n„r han blev konung, och han regerade
	sexton †r i Jerusalem.  Han gjorde icke vad r„tt var i HERRENS,
	sin Guds, ”gon, s†som hans fader David,
016:003 utan vandrade p† Israels konungars v„g; ja, han l„t ock sin son
	g† genom eld, efter den styggeliga seden hos de folk som HERREN
	hade f”rdrivit f”r Israels barn.
016:004 Och han frambar offer och t„nde offereld p† h”jderna och
	kullarna och under alla gr”na tr„d.

016:005 P† den tiden drogo Resin, konungen i Aram, och Peka, Remaljas
	son, Israels konung, upp f”r att er”vra Jerusalem; och de
	innesl”to Ahas, men kunde icke er”vra staden.
016:006 Vid samma tid †tervann Resin, konungen i Aram, Elat †t Aram och
	jagade Juda m„n bort ifr†n Elot.  D„refter kommo aram‚erna till
	Elat och bosatte sig d„r, och d„r bo de „nnu i dag.
016:007 Men Ahas skickade s„ndebud till Tiglat-Pileser, konungen i
	Assyrien, och l„t s„ga: ˝Jag „r din tj„nare och din son.  Drag
	hitupp och fr„ls mig fr†n Arams konung och fr†n Israels konung,
	ty de hava ”verfallit mig.˝
016:008 Och Ahas tog det silver och guld som fanns i HERRENS hus och i
	konungshusets skattkamrar, och s„nde det s†som sk„nk till
	konungen i Assyrien.
016:009 Och konungen i Assyrien lyssnade till honom: konungen i Assyrien
	drog upp mot Damaskus och intog det och f”rde bort folket till
	Kir och d”dade Resin.
016:010 Sedan for konung Ahas till Damaskus f”r att d„r m”ta
	Tiglat-Pileser, konungen i Assyrien.  Och n„r konung Ahas fick se
	altaret i Damaskus, s„nde han till pr„sten Uria en avteckning av
	altaret och en m”nsterbild till ett s†dant, alldeles s†som det
	var gjort.
016:011 Sedan byggde pr„sten Uria altaret; alldeles efter den f”reskrift
	som konung Ahas hade s„nt till honom fr†n Damaskus gjorde
	pr„sten Uria det f„rdigt, till dess konung Ahas kom tillbaka
	fr†n Damaskus.
016:012 N„r s† konungen efter sin hemkomst fr†n Damaskus fick se
	altaret, tr„dde han fram till altaret och steg upp till det.
016:013 D„refter f”rbr„nde han sitt br„nnoffer och sitt spisoffer och
	utg”t sitt drickoffer; och blodet av det tackoffer som han
	offrade st„nkte han p† altaret.
016:014 Men kopparaltaret, som stod inf”r HERRENS ansikte, flyttade han
	undan fr†n husets framsida, fr†n platsen mellan det nya altaret
	och HERRENS hus, och st„llde det p† norra sidan om detta altare.
016:015 Och konung Ahas bj”d pr„sten Uria och sade: ˝P† det stora
	altaret skall du f”rbr„nna morgonens br„nnoffer och aftonens
	spisoffer, „vensom konungens br„nnoffer j„mte hans spisoffer,
	s† ock br„nnoffer, spisoffer och drickoffer f”r allt folket i
	landet; och allt blodet, s†v„l av br„nnoffer som av slaktoffer,
	skall du st„nka d„rp†.  Men vad Jag skall g”ra med kopparaltaret,
	det vill jag n„rmare bet„nka.˝
016:016 Och pr„sten Uria gjorde alldeles s†som konung Ahas bj”d honom.
016:017 Konung Ahas l”sbr”t ock sidolisterna p† b„ckenst„llen och tog
	bort b„ckenet fr†n dem; och havet lyfte han ned fr†n
	kopparoxarna som stodo d„runder och st„llde det p† ett stengolv.
016:018 Och den t„ckta sabbatsg†ngen som man hade byggt vid huset, s†
	ock konungens yttre ing†ngsv„g, f”rlade han inom HERRENS hus,
	f”r den assyriske konungens skull.
016:019 Vad nu mer „r att s„ga om Ahas, om vad han gjorde, det finnes
	upptecknat i Juda konungars kr”nika.
016:020 Och Ahab gick till vila hos sina f„der och blev begraven hos
	sina f„der i Davids stad.  Och hans son Hiskia blev konung efter
	honom.
017:001 I Ahas', Juda konungs, tolfte regerings†r blev Hosea, Elas son,
	konung i Samaria ”ver Israel och regerade i nio †r.
017:002 Han gjorde vad ont var i HERRENS; ”gon, dock icke s†som de
	israelitiska konungar som hade varit f”re honom
017:003 Mot honom drog den assyriske konungen Salmaneser upp; och Hosea
	m†ste bliva honom underd†nig och giva honom sk„nker.
017:004 Men sedan m„rkte konungen i Assyrien att Hosea f”rehade
	st„mplingar, i det att han skickade s„ndebud till So, konungen i
	Egypten och icke, s†som f”rut, vart †r s„nde sk„nker till
	konungen i Assyrien D† l„t konungen i Assyrien sp„rra in honom
	och h†lla honom bunden i f„ngelse.
017:005 Ty konungen i Assyrien drog upp och angrep hela landet, och drog
	upp mot Samaria och bel„grade det i tre †r.
017:006 I Hoseas nionde regerings†r intog konungen i Assyrien Samaria
	och f”rde Israel bort till Assyrien och l„t dem bo i Hala och
	vid Habor -- en str”m i Gosan -- och i Mediens st„der.

017:007 Israels barn hade ju syndat mot HERREN, sin Gud, honom som hade
	f”rt dem upp ur Egyptens land, undan Faraos, den egyptiske
	konungens, hand, och de hade fruktat andra gudar.
017:008 De hade ock vandrat efter de folks stadgar, som HERREN hade
	f”rdrivit f”r Israels barn, och efter de stadgar som Israels
	konungar hade uppgjort.
017:009 Ja, Israels barn hade bedrivit otillb”rliga ting mot HERREN, sin
	Gud; de hade byggt sig offerh”jder p† alla sina boningsorter,
	vid v„ktartornen s†v„l som i de bef„sta st„derna.
017:010 De hade rest stoder och Aseror †t sig p† alla h”ga kullar och
	under alla gr”na tr„d.
017:011 D„r hade de p† alla offerh”jder t„nt offereld, likasom de folk
	som HERREN hade drivit bort f”r dem, och hade gjort onda ting,
	s† att de f”rt”rnade HERREN.
017:012 De hade tj„nat de el„ndiga avgudarna, fast„n HERREN hade sagt
	till dem: ˝I skolen icke g”ra s†.
017:013 Och HERREN hade varnat b†de Israel och Juda genom alla sina
	profeter och siare och sagt: ˝V„nden om fr†n edra onda v„gar och
	h†llen mina bud och stadgar -- efter hela den lag som jag gav
	edra f„der -- s† ock vad jag har l†tit s„ga eder genom mina
	tj„nare profeterna.˝
017:014 Men de ville icke h”ra, utan voro h†rdnackade s†som deras f„der,
	vilka icke trodde p† HERREN, sin Gud.
017:015 De f”rkastade hans stadgar och det f”rbund som han hade slutit
	med deras f„der, och de f”rordningar som han hade givit dem, och
	f”ljde efter f†f„ngliga avgudar och bedrevo f†f„nglighet,
	likasom de folk som voro omkring dem, fast„n HERREN hade
	f”rbjudit dem att g”ra s†som dessa.
017:016 De ”verg†vo HERRENS, sin Guds, alla bud och gjorde sig gjutna
	bel„ten, tv† kalvar; de gjorde sig ock Aseror och tillb†do
	himmelens hela h„rskara och tj„nade Baal.
017:017 Och de l„to sina s”ner och d”ttrar g† genom eld och befattade
	sig med sp†dom och ”vade trolldom de s†lde sig till att g”ra vad
	ont var i HERRENS ”gon och f”rt”rnade honom d„rmed.

017:018 D„rf”r blev ock HERREN mycket vred p† Israel och f”rsk”t dem
	fr†n sitt ansikte, s† att icke n†got annat blev kvar „n Juda
	stam allena.
017:019 Dock h”ll icke heller Juda HERRENS, sin Guds, bud, utan vandrade
	efter de stadgar som Israel hade uppgjort.
017:020 S† f”rkastade d† HERREN all Israels s„d och tuktade dem och gav
	dem i plundrares hand, till dess att han kastade dem bort ifr†n
	sitt ansikte.
017:021 Ty n„r han hade ryckt Israel fr†n Davids hus och de hade gjort
	Jerobeam, Nebats son, till konung, f”rf”rde Jerobeam Israel till
	att avfalla fr†n HERREN och kom dem att beg† en stor synd.
017:022 Och Israels barn vandrade i alla de synder son Jerobeam hade
	gjort; de avstodo icke fr†n dem.
017:023 Men till slut f”rsk”t HERREN Israel fr†n sitt ansikte, s†som har
	hade hotat genom alla sina tj„nare profeterna.  S† blev Israel;
	bortf”rt fr†n sitt land till Assyrien, d„r de „ro „nnu i dag.

017:024 Och konungen i Assyrien l„t folk komma fr†n Babel, Kuta, Ava,
	Hamat och Sefarvaim och bos„tta sig i Samariens st„der, i
	Israels barns st„lle.  S† togo d† dessa Samarien i besittning och
	bosatte sig i dess st„der.
017:025 Men d† de under den f”rsta tiden av sin vistelse d„r icke
	fruktade HERREN, s„nde HERREN bland dem lejon, som anst„llde
	f”r”delse bland dem.
017:026 Och man omtalade detta f”r konungen i Assyrien och sade: ˝De
	folk som du har f”rt bort och l†tit bos„tta sig i Samariens
	st„der veta icke huru landets Gud skall dyrkas d„rf”r har han
	s„nt lejon ibland dem, och dessa d”da dem nu, eftersom de icke
	veta huru landets Gud skall dyrkas.˝
017:027 D† bj”d konungen i Assyrien och sade: ˝L†ten en av de pr„ster
	som I haven f”rt bort d„rifr†n fara dit; m† de fara dit och
	bos„tta sig d„r.  Och m† han l„ra dem huru landets Gud skall
	dyrkas.˝
017:028 S† kom d† en av de pr„ster som: de hade f”rt bort ifr†n Samarien
	och bosatte sig i Betel; och han l„rde dem huru de skulle frukta
	HERREN.

017:029 V„l gjorde sig vart folk sin egen gud och st„llde upp denne i de
	offerh”jdshus som samariterna hade uppbyggt, vart folk f”r sig,
	i de st„der d„r det bodde.
017:030 Folket ifr†n Babel gjorde sig en Suckot-Benot, folket ifr†n Kut
	gjorde sig en Nergal, och folket ifr†n Hamat gjorde sig en
	Asima;
017:031 aviterna gjorde sig en Nibhas och en Tartak, och sefarviterna
	br„nde upp sina barn i eld †t Adrammelek och Anammelek,
	Sefarvaims gudar.
017:032 Men de fruktade ocks† HERREN.  Och de gjorde m„n ur sin egen
	krets till offerh”jdspr„ster †t sig, och dessa offrade †t dem i
	offerh”jdshusen.
017:033 S† fruktade de visserligen HERREN, men de tj„nade d„rj„mte sina
	egna gudar, p† samma s„tt som de folk ifr†n vilka man hade f”rt
	bort dem.
017:034 Žnnu i dag g”ra de likasom f”rut: de frukta icke HERREN och g”ra
	icke efter de stadgar och den r„tt som de hava f†tt, icke efter
	den lag och de bud som HERREN har givit Jakobs barn, den mans †t
	vilken han gav namnet Israel.
017:035 Ty HERREN sl”t ett f”rbund med dem och bj”d dem och sade: ˝I
	skolen icke frukta andra gudar, ej heller tillbedja dem eller
	tj„na dem eller offra †t dem.
017:036 Nej, HERREN allena, som f”rde eder upp ur Egyptens land med stor
	makt och utr„ckt arm, honom skolen I frukta, honom skolen I
	tillbedja och †t honom skolen I offra.
017:037 Och de stadgar och r„tter, den lag och de bud som han har
	f”reskrivit eder, dem skolen I h†lla och g”ra i all tid; men I
	skolen icke frukta andra gudar.
017:038 Det f”rbund som jag har slutit med eder skolen I icke f”rg„ta; I
	skolen icke frukta andra gudar.
017:039 Allenast HERREN, eder Gud, skolen I frukta, s† skall han r„dda
	eder ur alla edra fienders hand.˝
017:040 Men de ville icke h”ra h„rp†, utan gjorde likasom f”rut.
017:041 S† fruktade d† dessa folk HERREN, men tj„nade d„rj„mte sina
	bel„ten.  Ocks† deras barn och deras barnbarn g”ra „nnu i dag
	s†som deras f„der gjorde.
018:001 I Hoseas, Elas sons, Israels konungs, tredje regerings†r blev
	Hiskia, Ahas' son, konung i Juda.
018:002 Han var tjugufem †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade tjugunio †r i Jerusalem.  Hans moder hette Abi, Sakarjas
	dotter.
018:003 Han gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon, alldeles s†som hans
	fader David hade gjort.
018:004 Han avskaffade offerh”jderna, slog s”nder stoderna och h”gg ned
	Aseran.  Han krossade ock den kopparorm som Mose hade gjort; ty
	„nda till denna tid hade Israels barn t„nt offereld †t
	denne.  Man kallade honom Nehustan.
018:005 P† HERREN, Israels Gud, f”rtr”stade han, s† att ingen var honom
	lik bland alla Juda konungar efter honom, ej heller bland dem
	som hade varit f”re honom.
018:006 Han h”ll sig till HERREN och vek icke av ifr†n honom, utan h”ll
	hans bud, dem som HERREN hade givit Mose.
018:007 Och HERREN var med honom, s† att han hade framg†ng i allt vad
	han f”retog sig.  Han avf”ll fr†n konungen i Assyrien och
	upph”rde att vara honom underd†nig.
018:008 Han slog ock filist‚erna och intog deras land „nda till Gasa med
	dess omr†de, s†v„l v„ktartorn som bef„sta st„der.

018:009 I konung Hiskias fj„rde regerings†r, som var Hoseas, Elas sons,
	Israels konungs, sjunde regerings†r, drog Salmaneser, konungen i
	Assyrien, upp mot Samaria och bel„grade det.
018:010 Och de intogo det efter tre †r, i Hiskias sj„tte regerings†r;
	under detta †r, som var Hoseas, Israels konungs, nionde
	regerings†r, blev Samaria intaget.
018:011 Och konungen i Assyrien f”rde Israel bort till Assyrien och
	f”rflyttade dem till Hala och till Habor, en str”m i Gosan, och
	till Mediens st„der --
018:012 detta d„rf”r att de icke h”rde HERRENS, sin Guds, r”st, utan
	”vertr„dde hans f”rbund, allt vad HERRENS tj„nare Mose hade
	bjudit; de ville varken h”ra eller g”ra det.

018:013 Och i konung Hiskias fjortonde regerings†r drog Sanherib,
	konungen i Assyrien, upp och angrep alla bef„sta st„der i Juda
	och intog dem.
018:014 D† s„nde Hiskia, Juda konung, till Assyriens konung i Lakis och
	l„t s„ga: ˝Jag har f”rsyndat mig; v„nd om och l„mna mig i fred.
	Vad du l„gger p† mig vill jag b„ra.˝  D† †lade konungen i
	Assyrien Hiskia, Juda konung, att betala tre hundra talenter
	silver och trettio talenter guld.
018:015 Och Hiskia gav ut alla de penningar som funnos i HERRENS hus och
	i konungshusets skattkamrar.
018:016 Vid detta tillf„lle l”sbr”t ock Hiskia fr†n d”rrarna till
	HERRENS tempel och fr†n d”rrposterna den bel„ggning som Hiskia,
	Juda konung, hade ”verdragit dem med, och gav detta †t konungen
	i Assyrien.

018:017 Men konungen i Assyrien s„nde fr†n Lakis †stad Tartan, Rab-Saris
	och Rab-Sake med en stor h„r mot konung Hiskia i
	Jerusalem.  Dessa drogo d† upp och kommo till Jerusalem; och n„r
	de hade dragit ditupp och kommit fram, stannade de vid ™vre
	dammens vattenledning, p† v„gen till Valkarf„ltet.
018:018 Och de beg„rde att f† tala med konungen.  D† gingo
	”verhovm„staren Eljakim, Hilkias son, och sekreteraren Sebna och
	kansleren Joa, Asafs son, ut till dem.
018:019 Och Rab-Sake sade till dem: ˝S„gen till Hiskia: S† s„ger den
	store konungen, konungen i Assyrien: Vad „r det f”r en
	f”rtr”stan som du nu har h„ngivit dig †t?
018:020 Du menar v„l att allenast munv„der beh”vs f”r att veta r†d och
	hava makt att f”ra krig.  P† vem f”rtr”star du d†, eftersom du
	har satt dig upp mot mig?
018:021 Du f”rtr”star val nu p† den br„ckta r”rstaven Egypten, men se,
	n„r n†gon st”der sig p† den, g†r den in i hans hand och
	genomborrar den.  Ty s†dan „r Farao, konungen i Egypten, f”r
	alla som f”rtr”sta p† honom.
018:022 Eller s„gen I kanh„nda till mig: 'Vi f”rtr”sta p† HERREN, v†r
	Gud'?  Var det d† icke hans offerh”jder och altaren Hiskia
	avskaffade, n„r han sade till Juda och Jerusalem: 'Inf”r detta
	altare skolen I tillbedja, har i Jerusalem'?
018:023 Men ing† nu ett vad med min herre, konungen i Assyrien: jag vill
	giva dig tv† tusen h„star, om du kan skaffa dig ryttare till
	dem.
018:024 Huru skulle du d† kunna sl† tillbaka en enda st†th†llare, en av
	min herres ringaste tj„nare?  Och du s„tter din f”rtr”stan till
	Egypten, i hopp om att s† f† vagnar och ryttare!
018:025 Menar du d† att jag utan HERRENS vilja har dragit upp till detta
	st„lle f”r att f”rd„rva det?  Nej, det „r HERREN som har sagt
	till mig: Drag upp mot detta land och f”rd„rva det.˝

018:026 D† sade Eljakim, Hilkias son, och Sebna och Joa till Rab-Sake:
	˝Tala till dina tj„nare p† arameiska, ty vi f”rst† det spr†ket,
	och tala icke med oss p† judiska inf”r folket som st†r p†
	muren.˝
018:027 Men Rab-Sake svarade dem: ˝Žr det d† till din herre och till dig
	som min herre har s„nt mig att tala dessa ord?  Žr det icke
	fastmer till de m„n som sitta p† muren, och som j„mte eder skola
	n”dgas „ta sin egen tr„ck och dricka sitt eget vatten?˝
018:028 D„refter tr„dde Rab-Sake n„rmare och ropade med h”g r”st p†
	judiska och talade och sade: ˝H”ren den store konungens, den
	assyriske konungens, ord.
018:029 S† s„ger konungen: L†ten icke Hiskia bedraga eder, ty han f”rm†r
	icke r„dda eder ur min hand
018:030 Och l†ten icke Hiskia f”rleda eder att f”rtr”sta p† HERREN,
	d„rmed att han s„ger: 'HERREN skall f”rvisso r„dda oss, och
	denna stad skall icke bliva given i den assyriske konungens
	hand.'
018:031 H”ren icke p† Hiskia.  Ty s† s„ger konungen i Assyrien: G”ren upp
	i godo med mig och given eder †t mig, s† skolen I f† „ta var och
	en av sitt vintr„d och av sitt fikontr„d och dricka var och en
	ur sin brunn,
018:032 till dess jag kommer och h„mtar eder till ett land som „r likt
	edert eget land, ett land med s„d och vin, ett land med br”d och
	ving†rdar, ett land med „dla olivtr„d och honung; s† skolen I f†
	leva och icke d”.  Men h”ren icke p† Hiskia; ty han vill f”rleda
	eder, n„r han s„ger: 'HERREN skall r„dda oss.'
018:033 Har v„l n†gon av de andra folkens gudar n†gonsin r„ddat sitt
	land ur den assyriske konungens hand?
018:034 Var „ro Hamats och Arpads gudar?  Var „ro Sefarvaims, Henas och
	Ivas gudar?  Eller hava de r„ddat Samaria ur min hand?
018:035 Vilken bland andra l„nders alla gudar har v„l r„ddat sitt land
	ur min hand, eftersom I menen att HERREN skall r„dda Jerusalem
	ur min hand?˝
018:036 Men folket teg och svarade honom icke ett ord, ty konungen hade
	s† bjudit och sagt: ˝Svaren honom icke.˝
018:037 Och ”verhovm„staren Eljakim, Hilkias son, och sekreteraren Sebna
	och kansleren Joa, Asafs son, kommo till Hiskia med s”nderrivna
	kl„der och ber„ttade f”r honom vad Rab-Sake hade sagt.
019:001 D† nu konung Hiskia h”rde detta, rev han s”nder sina kl„der och
	h”ljde sig i sorgdr„kt och gick in i HERRENS hus.
019:002 Och ”verhovm„staren Eljakim och sekreteraren Sebna och de „ldste
	bland pr„sterna s„nde han, h”ljda i sorgdr„kt, till profeten
	Jesaja, Amos' son.
019:003 Och de sade till denne: ˝S† s„ger Hiskia: En n”dens, tuktans och
	sm„lekens dag „r denna dag, ty fostren hava v„l kommit fram till
	f”dseln, men kraft att f”da finnes icke.
019:004 Kanh„nda skall HERREN, din Gud, h”ra alla Rab-Sakes ord, med
	vilka hans herre, konungen i Assyrien, har s„nt honom till att
	sm„da den levande Guden, s† att han straffar honom f”r dessa
	ord, som han, HERREN, din Gud, har h”rt.  S† bed nu en b”n f”r
	den kvarleva som „nnu finnes.˝
019:005 N„r nu konung Hiskias tj„nare kommo till Jesaja,
019:006 sade Jesaja till dem: ˝S† skolen I s„ga till eder herre: S†
	s„ger HERREN: Frukta icke f”r de ord som du har h”rt, dem med
	vilka den assyriske konungens tj„nare hava h„dat mig.
019:007 Se, jag skall l†ta en s†dan ande komma in i honom, att han, p†
	grund av ett rykte som han skall f† h”ra, v„nder tillbaka till
	sitt land; och jag skall l†ta honom falla f”r sv„rd i hans eget
	land.
019:008 Och Rab-Sake v„nde tillbaka och fann den assyriske konungen
	upptagen med att bel„gra Libna; ty han hade h”rt att han hade
	brutit upp fr†n Lakis.

019:009 Men n„r Sanherib fick h”ra s„ga om Tirhaka, konungen i Etiopien,
	att denne hade dragit ut f”r att strida mot honom, skickade han
	†ter s„ndebud till Hiskia och sade:
019:010 ˝S† skolen I s„ga till Hiskia, Juda konung: L†t icke din Gud,
	som du f”rtr”star p†, bedraga dig, i det att du t„nker:
	'Jerusalem skall icke bliva givet i den assyriske konungens
	hand.'
019:011 Du har nu h”rt vad konungarna i Assyrien hava gjort med alla
	andra l„nder, huru de hava givit dem till spillo.  Och du skulle
	nu bliva r„ddad!
019:012 Hava v„l de folk som mina f„der f”rd„rvade, Gosan, Haran, Resef
	och Edens barn i Telassar, blivit r„ddade av sina gudar?
019:013 Var „r Hamats konung och Arpads konung och konungen ”ver
	Sefarvaims stad, ”ver Hena och Iva?˝

019:014 N„r Hiskia hade mottagit brevet av s„ndebuden och l„st det, gick
	han upp i HERRENS hus, och d„r bredde Hiskia ut det inf”r
	HERRENS ansikte.
019:015 Och Hiskia bad inf”r HERRENS ansikte och sade: ˝HERRE, Israels
	Gud, du som tronar p† keruberna, du allena „r Gud, den som r†der
	”ver alla riken p† jorden; du har gjort himmel och jord.
019:016 HERRE, b”j ditt ”ra h„rtill och h”r; HERRE, ”ppna dina ”gon och
	se.  Ja, h”r Sanheribs ord, det budskap varmed han har sm„dat den
	levande Guden.
019:017 Det „r sant, HERRE, att konungarna i Assyrien hava f”r”tt folken
	och deras land.
019:018 Och de hava kastat deras gudar i elden; ty dessa voro inga
	gudar, utan verk av m„nniskoh„nder, tr„ och sten; d„rf”r kunde
	de f”rg”ra dem.
019:019 Men fr„ls oss nu, HERRE, v†r Gud, ur hans hand, s† att alla
	riken p† jorden f”rnimma att du, HERRE, allena „r Gud.˝

019:020 D† s„nde Jesaja, Amos' son, bud till Hiskia och l†t s„ga: ˝S†
	s„ger HERREN, Israels Gud: Det varom du har bett mig ang†ende
	Sanherib, konungen i Assyrien, det har jag h”rt.
019:021 S† „r nu detta det ord som HERREN har talat om honom:

	  Hon f”raktar dig och bespottar dig,
	      jungfrun dottern Sion;
	  hon skakar huvudet efter dig, dottern Jerusalem.
019:022   vem har du sm„dat och h„dat,
	      och mot vem har du upph„vt din r”st?
	  Alltf”r h”gt har du upplyft dina ”gon --
	      Ja, mot Israels Helige.
019:023   Genom dina s„ndebud sm„dade du Herren,
	      n„r du sade: 'Med mina m†nga vagnar
	  drog jag upp p† bergens h”jder,
	      l„ngst upp p† Libanon;
	  jag h”gg ned dess h”ga cedrar
	      och v„ldiga cypresser;
	  jag tr„ngde fram till dess innersta g”mslen,
	      dess frodigaste skog;
019:024   jag gr„vde brunnar och drack ut
	      fr„mmande vatten,
	  och med min fot uttorkade jag
	      alla Egyptens str”mmar.'
019:025   Har du icke h”rt att jag f”r l„nge sedan
	      beredde detta?
	  Av †lder best„mde jag ju s†;
	      och nu har jag f”rt det fram:
	  du fick makt att ”del„gga bef„sta st„der
	      till grusade stenhopar.
019:026   Deras inv†nare blevo maktl”sa,
	      de f”rf„rades och stodo med skam.
	  Det gick dem s†som gr„set p† marken
	      och gr”na ”rter,
	  s†som det som v„xer p† taken,
	      och s„d som f”rbr„nnes,
	  f”rr„n str†et har vuxit upp.
019:027   Om du sitter eller g†r ut
	  eller g†r in, s† vet jag det,
	  och huru du rasar mot mig.
019:028   Men d† du nu s† rasar mot mig,
	      och d† ditt ”vermod har n†tt till mina ”ron,
	  skall jag s„tta min krok i din n„sa
	      och mitt betsel i din mun
	  och f”ra dig tillbaka samma v„g
	  som du har kommit p†.

019:029 Och detta skall f”r dig vara tecknet: man skall detta †r „ta vad
	som v„xer upp av spills„d, och n„sta †r sj„lvvuxen s„d; men det
	tredje †ret skolen I f† s† och sk”rda och plantera ving†rdar och
	„ta deras frukt.
019:030 Och den r„ddade skara av Juda hus, som bliver kvar, skall †ter
	skjuta rot nedtill och b„ra frukt upptill.
019:031 Ty fr†n Jerusalem skall utg† en kvarleva, en r„ddad skara fr†n
	Sions berg.  HERRENS nit„lskan skall g”ra detta.
019:032 D„rf”r s„ger HERREN s† om konungen i Assyrien:

	  Han skall icke komma in i denna stad
	  och icke skjuta n†gon pil ditin;
	  han skall icke mot den f”ra fram n†gon sk”ld
	  eller kasta upp n†gon vall mot den.
019:033   Samma v„g han kom skall han v„nda tillbaka,
	  och in i denna stad skall han icke komma, s„ger HERREN.
019:034   Ty jag skall besk„rma och fr„lsa denna stad
	  f”r min och min tj„nare Davids skull.˝

019:035 Och samma natt gick HERRENS „ngel ut och slog i assyriernas
	l„ger ett hundra †ttiofem tusen man; och n„r man bittida
	f”ljande morgon kom ut, fick man se d”da kroppar ligga d„r
	”verallt
019:036 D† br”t Sanherib, konungen i Assyrien, upp och t†gade tillbaka;
	och han stannade sedan i Nineve.
019:037 Men n„r han en g†ng tillbad i sin gud Nisroks tempel, blev han
	dr„pt med sv„rd av Adrammelek och Sareser; d„refter flydde dessa
	undan till Ararats land.  Och hans son Esarhaddon blev konung
	efter honom.
020:001 Vid den tiden blev Hiskia d”dssjuk; och profeten Jesaja, Amos'
	son, kom till honom och sade till honom: ˝S† s„ger HERREN:
	Best„ll om ditt hus; ty du m†ste d” och skall icke tillfriskna.˝
020:002 D† v„nde han sitt ansikte mot v„ggen och bad till HERREN och
	sade:
020:003 ˝Ack HERRE, t„nk dock p† huru jag har vandrat inf”r dig i trohet
	och med h„ngivet hj„rta och gjort vad gott „r i dina ”gon.˝  Och
	Hiskia gr„t bitterligen.
020:004 Men innan Jesaja hade hunnit ut ur den inre staden, kom HERRENS
	ord till honom; han sade:
020:005 ˝V„nd om och s„g till Hiskia, fursten ”ver mitt folk: S† s„ger
	HERREN, din fader Davids Gud: Jag har h”rt din b”n, jag har sett
	dina t†rar.  Se, jag vill g”ra dig frisk; i ”vermorgon skall du
	f† g† upp i HERRENS hus.
020:006 Och jag skall f”r”ka din livstid med femton †r; jag skall ock
	r„dda dig och denna stad ur den assyriske konungens hand.  Ja,
	jag skall besk„rma denna stad, f”r min skull och f”r min tj„nare
	Davids skull.
020:007 Och Jesaja sade: ˝H„mten hit en fikonkaka.˝  D† h„mtade man en
	s†dan och lade den p† bulnaden.  Och han tillfrisknade.

020:008 Och Hiskia sade till Jesaja: ˝Vad f”r ett tecken gives mig
	d„rp† att HERREN skall g”ra mig frisk, s† att jag i ”vermorgon
	f†r g† upp i HERRENS hus?˝
020:009 Jesaja svarade: ˝Detta skall f”r dig vara tecknet fr†n HERREN
	d„rp† att HERREN skall g”ra vad han har lovat: skuggan har g†tt
	tio steg fram†t; skall den nu g† tio steg tillbaka?˝
020:010 Hiskia sade: ˝Det „r l„tt f”r skuggan att str„cka sig tio steg
	fram†t.  Nej, l†t skuggan g† tio steg tillbaka.˝
020:011 D† ropade profeten Jesaja till HERREN, och han l„t skuggan p†
	Ahas' solvisare g† tillbaka de tio steg som den redan hade lagt
	till rygga.

020:012 Vid samma tid s„nde Berodak-Baladan, Baladans son, konungen i
	Babel, brev och sk„nker till Hiskia, ty han hade sport att
	Hiskia hade varit sjuk.
020:013 Och n„r Hiskia hade h”rt p† dem, visade han dem hela sitt
	f”rr†dshus, sitt silver och guld, sina v„lluktande kryddor och
	sina dyrbara oljor, och hela sitt tyghus och allt vad som fanns
	i hans skattkamrar.  Intet fanns i Hiskias hus eller eljest i
	hans „go, som han icke visade dem.

020:014 Men profeten Jesaja kom till konung Hiskia och sade till honom:
	˝Vad hava dessa m„n sagt, och varifr†n hava de kommit till dig?˝
	Hiskia svarade: ˝De hava kommit ifr†n fj„rran land, ifr†n
	Babel.˝
020:015 Han sade vidare: ˝Vad hava de sett i ditt hus?˝  Hiskia svarade:
	˝Allt som „r i mitt hus hava de sett; intet finnes i mina
	skattkamrar, som jag icke har visat dem.˝
020:016 D† sade Jesaja till Hiskia: ˝H”r HERRENS ord:
020:017 Se, dagar skola komma, d† allt som finnes i ditt hus, och som
	dina f„der hava samlat „nda till denna dag skall f”ras bort till
	Babel; intet skall bliva kvar, s„ger HERREN.
020:018 Och s”ner till dig, de som skola utg† av dig, och som du skall
	f”da, dem skall man taga, och de skola bliva hovtj„nare i den
	babyloniske konungens palats.˝
020:019 Hiskia sade till Jesaja: ˝Gott „r det HERRENS ord som du har
	talat.˝  Och han sade ytterligare: ˝Ja, om nu blott frid och
	trygghet f† r†da i min tid.˝
020:020 Vad nu mer „r att s„ga om Hiskia och om alla hans bedrifter,
	och om huru han anlade dammen och vattenledningen och ledde
	vatten in i staden, det finnes upptecknat Juda konungars
	kr”nika.
020:021 Och Hiskia gick till vila hos sina f„der.  Och hans son Manasse
	blev konung efter honom.
021:001 Manasse var tolv †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade femtiofem †r i Jerusalem.  Hans moder hette Hefsi-Ba.
021:002 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, efter den styggeliga
	seden hos de folk som HERREN hade f”rdrivit f”r Israels barn.
021:003 Han byggde †ter upp de offerh”jder som hans fader Hiskia hade
	f”rst”rt, och reste altaren †t Baal och gjorde en Asera, likasom
	Ahab, Israels konung, hade gjort, och tillbad och tj„nade
	himmelens hela h„rskara.
021:004 Ja, han byggde altaren i HERRENS hus, det om vilket HERREN hade
	sagt: ˝Vid Jerusalem vill jag f„sta mitt namn.˝
021:005 Han byggde altaren †t himmelens hela h„rskara p† de b†da
	f”rg†rdarna till HERRENS hus.
021:006 Han l„t ock sin son g† genom eld och ”vade teckentyderi och
	svartkonst och skaffade sig andebesv„rjare och sp†m„n och gjorde
	mycket som var ont i HERRENS ”gon, s† att han f”rt”rnade
	honom.
021:007 Och Aserabel„tet som han hade l†tit g”ra satte han i det hus om
	vilket HERREN hade sagt till David och till hans son Salomo:
	˝Vid detta hus och vid Jerusalem som jag har utvalt bland alla
	Israels stammar, vill jag f„sta mitt namn f”r evig tid
021:008 Och jag skall icke mer l†ta Israel vandra flyktig bort ifr†n det
	land som jag har givit †t deras f„der, om de allenast h†lla och
	g”ra allt vad jag har bjudit dem, och det alldeles efter den lag
	som min tj„nare Mose har givit dem.˝
021:009 Men de lyssnade icke h„rtill, och Manasse f”rf”rde dem, s† att
	de gjorde mer ont „n de folk som HERREN hade f”rgjort f”r
	Israels barn.
021:010 D† talade HERREN genom sina tj„nare profeterna och sade:
021:011 ˝Eftersom Manasse, Juda konung, har bedrivit dessa styggelser
	och s† gjort mer ont, „n allt vad amor‚erna som voro f”re honom
	hava gjort, s† att han med sina el„ndiga avgudar har kommit
	ocks† Juda att synda,
021:012 d„rf”r s„ger HERREN, Israels Gud, s†: 'Se, jag skall l†ta en
	s†dan olycka komma ”ver Jerusalem och Juda, att det skall
	genljuda i b†da ”ronen p† var och en som f†r h”ra det.
021:013 Och mot Jerusalem skall jag bruka det m„tsn”re som jag
	brukade mot Samaria, och det s„nklod som jag brukade mot Ahabs
	hus; och jag skall sk”lja Jerusalem tomt, s†som man sk”ljer ett
	fat och, sedan man har sk”ljt det, v„nder det upp och ned.
021:014 Och jag skall f”rskjuta kvarlevan av min arvedel och giva dem i
	deras fienders hand, s† att de skola bliva ett rov och ett byte
	f”r alla sina fiender --
021:015 detta d„rf”r att de hava gjort vad ont „r i mina ”gon och
	best„ndigt f”rt”rnat mig, fr†n den dag d† deras fader drogo ut
	ur Egypten „nda till denna dag.'˝
021:016 D„rtill utg”t ock Manasse oskyldigt blod i s† stor myckenhet,
	att han d„rmed uppfyllde Jerusalem fr†n den ena „ndan till den
	andra -- detta f”rutom den s„rskilda syns genom vilken han kom
	Juda att synda och g”ra vad ont var i HERRENS ”gon.

021:017 Vad nu mer „r att s„ga om Manasse och om allt vad han gjorde s†
	ock om den synd han begick det finnes upptecknat i Juda
	konungars kr”nika.
021:018 Och Manasse gick till vila hos sina f„der och blev begraven i
	tr„dg†rden till sitt hus, i Ussas tr„dg†rd.  Och hans son Amon
	blev konung efter honom.

021:019 Amon var tjugutv† †r gammal n„r han blev konung, och han
	regerade tv† †r i Jerusalem.  Hans moder hette Mesullemet, Harus'
	dotter, fr†n Jotba.
021:020 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, s†som hans fader Manasse
	hade gjort.
021:021 Han vandrade i allt p† samma v„g som hans fader hade vandrat,
	och tj„nade och tillbad de el„ndiga avgudar som hans fader hade
	tj„nat.
021:022 Han ”vergav HERREN, sina f„ders Gud, och vandrade icke p†
	HERRENS v„g.
021:023 Och Amons tj„nare sammansvuro sig mot honom och d”dade konungen
	hemma i hans hus.
021:024 Men folket i landet dr„pte alla som hade sammansvurit sig mot
	konung Amon.  D„refter gjorde folket i landet hans son Josia till
	konung efter honom.
021:025 Vad nu mer „r att s„ga om Amon, om vad han gjorde, det finnes
	upptecknat i Juda konungars kr”nika.  Och man begrov honom i
	hans grav i Ussas tr„dg†rd.  Och hans son Josia blev konung efter
	honom.

022:001 Josia var †tta †r gammal, n„r han blev konung, och han regerade
	trettioett †r i Jerusalem.  Hans moder hette Jedida, Adajas
	dotter, fr†n Boskat.
022:002 Han gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon och vandrade i allt p†
	sin fader Davids v„g och vek icke av vare sig till h”ger eller
	till v„nster.

022:003 I sitt adertonde regerings†r s„nde konung Josia sekreteraren
	Safan, son till Asalja, Mesullams son, †stad till HERRENS hus
	och sade:
022:004 ˝G† upp till ”verstepr„sten Hilkia, och bjud honom att g”ra i
	ordning de penningar som hava influtit till HERRENS hus, sedan
	de hava blivit insamlade ifr†n folket av dem som h†lla vakt vid
	tr”skeln.
022:005 Och han skall ”verl„mna dem †t de m„n som f”rr„tta arbete s†som
	tillsyningsm„n vid HERRENS hus, och dessa skola giva dem †t de
	m„n som arbeta vid HERRENS hus, f”r att s„tta i st†nd vad som „r
	f”rfallet p† huset,
022:006 n„mligen †t timmerm„nnen, byggningsm„nnen och murarna, s† ock
	till att ink”pa tr„virke och huggen sten f”r att s„tta huset i
	st†nd.
022:007 Dock skall man icke h†lla n†gon r„kenskap med dem ang†ende de
	penningar som ”verl„mnas †t dem, utan de skola f† handla p†
	heder och tro.˝

022:008 Och ”verstepr„sten Hilkia sade till sekreteraren Safan: ˝Jag har
	funnit lagboken i HERRENS hus.˝  Och Hilkia gav boken †t Safan,
	och han l„ste den.
022:009 D„refter gick sekreteraren Safan in till konungen och avgav sin
	ber„ttelse inf”r konungen; han sade: ˝Dina tj„nare hava t”mt ut
	de penningar som funnos i templet, och hava ”verl„mnat dem †t de
	m„n som f”rr„tta arbete s†som tillsyningsm„n vid HERRENS hus.˝
022:010 Vidare ber„ttade sekreteraren Safan f”r konungen och sade:
	˝Pr„sten Hilkia har givit mig en bok.˝  Och Safan f”rel„ste den
	f”r konungen.
022:011 N„r konungen nu h”rde lagbokens ord, rev han s”nder sina kl„der.
022:012 Och konungen bj”d pr„sten Hilkia och Ahikam, Safans son, och
	Akbor, Mikajas son, och sekreteraren Safan och Asaja, konungens
	tj„nare, och sade:
022:013 ˝G†n och fr†gen HERREN f”r mig och f”r folket, ja, f”r hela
	Juda, ang†ende det som st†r i denna bok som nu har blivit
	funnen.  Ty stor „r HERRENS vrede, den som „r uppt„nd mot oss,
	d„rf”r att v†ra f„der icke hava velat lyssna till denna boks ord
	och icke hava gjort allt som „r oss f”reskrivet.

022:014 D† gingo pr„sten Hilkia och Ahikam, Akbor, Safan och Asaja till
	profetissan Hulda, hustru †t Sallum, kl„dkammarvaktaren, som var
	son till Tikva, Harhas' son; hon bodde i Jerusalem, i Nya
	staden.  Och de talade med henne.
022:015 D† sade hon till dem: ˝S† s„ger HERREN, Israels Gud: S„gen till
	den man som har s„nt eder till mig:
022:016 S† s„ger HERREN: Se, ”ver denna plats och ”ver dess inv†nare
	skall jag l†ta olycka komma, allt vad som st†r i den bok som
	Juda konung har l„st --
022:017 detta d„rf”r att de hava ”vergivit mig och t„nt offereld †t
	andra gudar, och s† hava f”rt”rnat mig med alla sina h„nders
	verk.  Min vrede skall uppt„ndas mot denna plats och skall icke
	bliva utsl„ckt.
022:018 Men till Juda konung, som har s„nt eder f”r att fr†ga HERREN,
	till honom skolen I s„ga s†: S† s„ger HERRES, Israels Gud,
022:019 ang†ende de ord som du har h”rt: Eftersom ditt hj„rta blev
	bevekt och du ”dmjukade dig inf”r HERREN, n„r du h”rde vad jag
	har talat mot denna plats och mot dess inv†nare, n„mligen att de
	skola bliva ett f”rem†l f”r h„pnad och ett exempel som man
	n„mner, n„r man f”rbannar, och eftersom du rev s”nder dina
	kl„der och gr„t inf”r mig, f”rdenskull har jag ock h”rt dig,
	s„ger HERREN.
022:020 D„rf”r vill jag samla dig till dina f„der, s† att du f†r samlas
	till dem i din grav med frid; och dina ”gon skola slippa att se
	all den olycka som jag skall l†ta komma ”ver denna plats.˝  Och
	de v„nde till baka till konungen med detta svar.
023:001 D† s„nde konungen †stad m„n som f”rsamlade till honom alla de
	„ldste i Juda och Jerusalem.
023:002 Och konungen gick upp i HERRENS hus, och alla Juda m„n och alla
	Jerusalems inv†nare f”ljde honom, ocks† pr„sterna och
	profeterna, ja, allt folket, ifr†n den minste till den
	st”rste.  Och han l„ste upp f”r dem allt vad som stod i
	f”rbundsboken, som hade blivit funnen i HERRENS hus
023:003 Och konungen tr„dde fram till pelaren och sl”t inf”r HERRENS
	ansikte det f”rbundet, att de skulle f”lja efter HERREN och
	h†lla hans bud, hans vittnesb”rd och hans stadgar, av allt
	hj„rta och av all sj„l, och uppr„tth†lla detta f”rbunds ord, dem
	som voro skrivna i denna bok.  Och allt folket tr„dde in i
	f”rbundet.

023:004 D„refter bj”d konungen ”verstepr„sten Hilkia och pr„sterna n„st
	under honom, s† ock dem som h”llo vakt vid tr”skeln, att de
	skulle f”ra bort ur HERRENS tempel alla de redskap som voro
	gjorda †t Baal och Aseran och †t himmelens hela h„rskara.  Och
	han l„t br„nna upp dem utanf”r Jerusalem p† Kidrons f„lt, men
	askan efter dem l„t han f”ra till Betel.
023:005 Han avsatte ock de avgudapr„ster som Juda konungar hade
	tillsatt, f”r att t„nda offereld p† offerh”jderna i Juda st„der
	och runt omkring Jerusalem, s† ock dem som t„nde offereld †t
	Baal, †t solen, †t m†nen, †t stj„rnbilderna och †t himmelens
	hela h„rskara.
023:006 Och han tog Aseran ur HERRENS hus och f”rde bort den utanf”r
	Jerusalem till Kidrons dal, och br„nde upp den d„r i Kidrons
	dal, han st”tte s”nder den till stoft och kastade stoftet p† den
	allm„nna begravningsplatsen.
023:007 Vidare rev han ned tempelbolarhusen som funnos i HERRENS hus,
	dem i vilka kvinnor v„vde tyg till t„lt †t Aseran.
023:008 Och han l„t f”ra alla pr„sterna bort ifr†n Juda st„der och
	orenade de offerh”jder d„r pr„sterna hade t„nt offereld, fr†n
	Geba „nda till Beer-Seba; och han br”t ned offerh”jderna vid
	stadsportarna, b†de den som l†g vid ing†ngen till
	stadsh”vitsmannen Josuas port och den som l†g till v„nster, n„r
	man gick in genom stadsporten.
023:009 Dock fingo offerh”jdspr„sterna icke stiga upp till HERRENS
	altare i Jerusalem; de fingo allenast „ta osyrat br”d ibland
	sina br”der.
023:010 Han orenade ock Tofet i Hinnoms barns dal, f”r att ingen skulle
	l†ta sin son eller dotter g† genom eld, till offer †t Molok.
023:011 Och han skaffade bort de h„star som Juda konungar hade invigt †t
	solen och st„llt upp s†, att man icke kunde g† in i HERRENS hus,
	vid hovmannen Netan-Meleks kammare i Parvarim; och solens vagnar
	br„nde han upp i eld.
023:012 Och altarna p† taket ”ver Ahas' sal, vilka Juda konungar hade
	l†tit g”ra, och de altaren som Manasse hade l†tit g”ra p† de
	b†da f”rg†rdarna till HERRENS hus, dem br”t konungen ned; sedan
	skyndade han bort d„rifr†n och kastade stoftet av dem i Kidrons
	dal.
023:013 Och offerh”jderna ”ster om Jerusalem och s”der om F”rd„rvets
	berg, vilka Salomo, Israels konung, hade byggt †t Astarte,
	sidoniernas styggelse, †t Kemos, Moabs styggelse, och †t Milkom,
	Ammons barns sk„ndlighet, dem orenade konungen.
023:014 Han slog s”nder stoderna och h”gg ned Aserorna; och platsen d„r
	de hade st†tt fyllde han med m„nniskoben.
023:015 Ocks† altaret i Betel, den offerh”jd som Jerobeam, Nebats son,
	hade byggt upp, han som kom Israel att synda, ocks† detta altare
	med offerh”jden br”t han ned; d„refter br„nde han upp
	offerh”jden och st”tte s”nder den till stoft och br„nde
	tillika upp Aseran.
023:016 N„r d† Josia s†g sig om och fick se gravarna som voro d„r p†
	berget, s„nde han †stad och l„t h„mta benen ur gravarna och
	br„nde upp dem p† altaret och orenade det s† -- i enlighet med
	det HERRENS ord som hade blivit f”rkunnat av gudsmannen som
	f”rkunnade att detta skulle ske.
023:017 Och han fr†gade: ˝Vad „r det f”r en v†rd som jag ser d„r?˝
	Folket i staden svarade honom: ˝Det „r den gudsmans grav, som
	kom fr†n Juda och ropade mot altaret i Betel att det skulle ske,
	som du nu har gjort.˝
023:018 D† sade han: ˝L†ten honom vara; ingen m† r”ra hans ben.˝  S†
	l„mnade man d† hans ben i fred, och tillika benen av den profet
	som hade kommit dit fr†n Samarien.
023:019 D„rj„mte skaffade Josia bort alla de offerh”jdshus i Samariens
	st„der, som Israels konungar hade byggt upp, och med vilka de
	hade kommit f”rt”rnelse †stad; och han gjorde med dem alldeles
	p† samma s„tt som han hade gjort i Betel.
023:020 Och alla offerh”jdspr„ster som funnos d„r slaktade han p†
	altarna och br„nde m„nniskoben ovanp† dem.  D„refter v„nde han
	tillbaka till Jerusalem.

023:021 Och konungen bj”d allt folket och sade: ˝H†llen HERRENS, eder
	Guds, p†skh”gtid, s†som det „r f”reskrivet i denna f”rbundsbok.˝
023:022 Ty en s†dan p†skh”gtid hade icke blivit h†llen sedan den tid d†
	domarna d”mde Israel, icke under Israels konungars och Juda
	konungars hela tid.
023:023 F”rst i konung Josias adertonde regerings†r h”lls en s†dan
	HERRENS p†skh”gtid i Jerusalem.
023:024 D„rj„mte skaffade Josia bort andebesv„rjarna och sp†m„nnen,
	husgudarna och de el„ndiga avgudarna, och alla styggelser som
	voro att se i Juda land och i Jerusalem, p† det att han skulle
	uppr„tth†lla lagens ord, dem som voro skrivna i den bok som
	pr„sten Hilkia hade funnit i HERRENS hus.
023:025 Ingen konung lik honom hade funnits f”re honom, ingen som s† av
	allt sitt hj„rta och av all sin sj„l och av all sin kraft hade
	v„nt sig till HERREN, i enlighet med Moses hela lag; och efter
	honom uppstod ej heller n†gon som var honom lik.
023:026 Dock v„nde HERREN sig icke ifr†n sin stora vredes gl”d, d† nu
	hans vrede hade blivit uppt„nd mot Juda, f”r allt det varmed
	Manasse hade f”rt”rnat honom.
023:027 Och HERREN sade: ˝Ocks† Juda vill jag f”rskjuta ifr†n mitt
	ansikte, likasom jag har f”rskjutit Israel; ja, jag vill
	f”rkasta Jerusalem, denna stad som jag hade utvalt, s† ock det
	hus varom jag hade sagt: Mitt namn skall vara d„r.˝

023:028 Vad nu mer „r att s„ga om Josia och om allt vad han gjorde, det
	finnes upptecknat i Juda konungars kr”nika.

023:029 I hans tid drog Farao Neko, konungen i Egypten, upp mot konungen
	i Assyrien, till floden Frat.  D† t†gade konung Josia emot honom,
	men blev d”dad av honom vid Megiddo, under f”rsta
	sammandrabbningen.
023:030 Och hans tj„nare f”rde hans d”da kropp i en vagn bort ifr†n
	Megiddo till Jerusalem och begrovo honom i hans grav.  Men folket
	i landet tog Josias son Joahas och smorde honom och gjorde honom
	till konung efter hans fader.
023:031 Joahas var tjugutre †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade tre m†nader i Jerusalem.  Hans moder hette Hamutal,
	Jeremias dotter, fr†n Libna.
023:032 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, alldeles s†som hans f„der
	hade gjort.
023:033 Och Farao Neko l„t s„tta honom i f„ngelse i Ribla i Hamats land
	och gjorde s† slut p† hans regering i Jerusalem; och han p†lade
	landet en skatt av ett hundra talenter silver och en talent
	guld.
023:034 Och Farao Neko gjorde Josias son Eljakim till konung i hans
	fader Josias st„lle och f”r„ndrade hans namn till Jojakim.  Men
	Joahas tog han med sig, och denne kom s† till Egypten och dog
	d„r.
023:035 Och Jojakim betalade ut silvret och guldet †t Farao; men han
	m†ste skattl„gga landet f”r att kunna utbetala dessa penningar
	enligt Faraos befallning.  Efter som var och en av folket i
	landet blev uppskattad, indrevs fr†n dem silvret och guldet, f”r
	att sedan utbetalas †t Farao Neko.

023:036 Jojakim var tjugufem †r gammal, n„r han blev konung; och han
	regerade elva †r i Jerusalem.  Hans moder hette Sebida, Pedajas
	dotter, fr†n Ruma.
023:037 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, alldeles s†som hans f„der
	hade gjort.

024:001 I hans tid drog Nebukadnessar, konungen i Babel, upp, och
	Jojakim blev honom underd†nig och f”rblev s† i tre †r; men sedan
	avf”ll han fr†n honom.
024:002 D† s„nde HERREN ”ver honom kald‚ernas; aram‚ernas, moabiternas
	och Ammons barns h„rskaror; han s„nde dem ”ver Juda f”r att
	f”rg”ra det -- i enlighet med det ord som HERREN hade talat
	genom sina tj„nare profeterna.
024:003 Ja, det var efter HERRENS ord som detta kom ”ver Juda, i det att
	han f”rsk”t det fr†n sitt ansikte f”r de synder Manasse hade
	beg†tt och f”r allt vad denne hade f”r”vat,
024:004 j„mv„l f”r det oskyldiga blod som han utg”t, ty han uppfyllde
	Jerusalem med oskyldigt blod; det ville HERREN icke f”rl†ta.

024:005 Vad nu mer „r att s„ga om Jojakim och om allt vad han gjorde,
	det finnes upptecknat i Juda konungars kr”nika.
024:006 Och Jojakim gick till vila hos sina f„der.  Och hans son Jojakin
	blev konung efter honom.

024:007 D„refter drog konungen i Egypten icke vidare ut ur sitt land, ty
	konungen i Babel hade intagit allt som tillh”rde konungen i
	Egypten, fr†n Egyptens b„ck „nda till floden Frat.˝

024:008 Jojakin var aderton †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade tre m†nader i Jerusalem.  Hans moder hette Nehusta,
	Elnatans dotter, fr†n Jerusalem.
024:009 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, alldeles s†som hans fader
	hade gjort.

024:010 P† den tiden drogo den babyloniske konungen Nebukadnessars
	tj„nare upp till Jerusalem, och staden blev bel„grad.
024:011 Och Nebukadnessar, konungen i Babel, kom till staden, medan hans
	tj„nare bel„grade den.
024:012 D† gav sig Jojakin, Juda konung, †t konungen i Babel, med sin
	moder och med sina tj„nare, sina h”vitsm„n och hovm„n; och
	konungen i Babel tog honom s† till f†nga i sitt †ttonde
	regerings†r.
024:013 Och han f”rde bort d„rifr†n alla skatter i HERRENS hus och
	skatterna i konungshuset, han l”sbr”t ock bel„ggningen fr†n alla
	gyllene f”rem†l som Salomo, Israels konung, hade l†tit g”ra f”r
	HERRENS tempel, detta i enlighet med vad HERREN hade hotat.
024:014 Och han f”rde bort i f†ngenskap hela Jerusalem, alla h”vitsm„n
	och alla tappra stridsm„n; tio tusen f”rde han bort, j„mv„l alla
	timmerm„n och smeder.  Inga andra l„mnades kvar „n de ringaste av
	folket i landet.
024:015 Han f”rde Jojakin bort till Babel; d„rj„mte f”rde han konungens
	moder, konungens hustrur och hans hovm„n samt de m„ktige i
	landet s†som f†ngar bort ifr†n Jerusalem till Babel,
024:016 s† ock alla stridsm„nnen, sju tusen, och timmerm„nnen och
	smederna, ett tusen, allasammans raska och krigsdugliga
	m„n.  Dessa f”rdes nu av den babyloniske konungen i f†ngenskap
	till Babel.
024:017 Men konungen i Babel gjorde hans farbroder Mattanja till konung
	i hans st„lle och f”r„ndrade dennes namn till Sidkia.

024:018 Sidkia var tjuguett †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade elva †r i Jerusalem.  Hans moder hette Hamital, Jeremias
	dotter, fr†n Libna.
024:019 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, alldeles s†som Jojakim
	hade gjort.
024:020 Ty p† grund av HERRENS vrede skedde vad som skedde med Jerusalem
	och Juda, till dess att han kastade dem bort ifr†n sitt ansikte.
025:001 D†, i hans nionde regerings†r, i tionde m†naden; p† tionde dagen
	i m†naden, kom Nebukadnessar, konungen i Babel, med hela sin h„r
	till Jerusalem och bel„grade det; och de byggde en bel„gringsmur
	runt omkring det.
025:002 S† blev staden bel„grad och f”rblev s† „nda till konung Sidkias
	elfte regerings†r.
025:003 Men p† nionde dagen i m†naden var hungersn”den s† stor i staden,
	att m„ngden av folket icke hade n†got att „ta.
025:004 Och staden stormades, och allt krigsfolket flydde om natten
	genom porten mellan de b†da murarna (den port som ledde till den
	kungliga tr„dg†rden), medan kald‚erna l†go runt omkring staden;
	och folket tog v„gen †t Hedmarken till.
025:005 Men kald‚ernas h„r f”rf”ljde konungen, och de hunno upp honom p†
	Jerikos hedmarker, sedan hela hans h„r hade ”vergivit honom och
	skingrat sig.
025:006 Och de grepo konungen och f”rde honom till den babyloniske
	konungen i Ribla; d„r h”ll man rannsakning och dom med honom.
025:007 Och Sidkias barn slaktade man inf”r hans ”gon, och p† Sidkia
	sj„lv stack man ut ”gonen; och man f„ngslade honom med
	kopparfj„ttrar och f”rde honom till Babel.

025:008 I femte m†naden, p† sjunde dagen i m†naden, detta i den
	babyloniske konungen Nebukadnessars nittonde regerings†r, kom
	den babyloniske konungens tj„nare Nebusaradan, ”versten f”r
	drabanterna, till Jerusalem.
025:009 Denne br„nde upp HERRENS hus och konungshuset: ja, alla hus i
	Jerusalem, i synnerhet alla de f”rn„mas hus, br„nde han upp i
	eld.
025:010 Och murarna runt omkring Jerusalem br”tos ned av hela den h„r av
	kald‚er, som ”versten f”r drabanterna hade med sig,
025:011 och †terstoden av folket, dem som voro kvar i staden, och de
	”verl”pare som hade g†tt ”ver till konungen i Babel, s† ock den
	”vriga hopen, dem f”rde Nebusaradan, ”versten f”r drabanterna,
	bort i f†ngenskap.
025:012 Men av de ringaste i landet l„mnade ”versten f”r drabanterna
	n†gra kvar till ving†rdsm„n och †kerm„n.

025:013 Kopparpelarna i HERRENS hus, b„ckenst„llen och kopparhavet i
	HERRENS hus slogo kald‚erna s”nder och f”rde kopparen till
	Babel.
025:014 Och askk„rlen, skovlarna, knivarna, sk†larna och alla koppark„rl
	som hade begagnats vid gudstj„nsten togo de bort.
025:015 Likaledes tog ”versten f”r drabanterna bort fyrfaten och
	offersk†larna, allt som var av rent guld eller av rent silver.
025:016 Vad ang†r de tv† pelarna, havet, som var allenast ett, och
	b„ckenst„llen, som Salomo hade l†tit g”ra till HERRENS hus, s†
	kunde kopparen i alla dessa f”rem†l icke v„gas.
025:017 Aderton alnar h”g var den ena pelaren, och ovanp† den var ett
	pelarhuvud av koppar, och pelarhuvudet var tre alnar h”gt, och
	ett n„tverk och granat„pplen funnos p† pelarhuvudet runt
	omkring, alltsammans av koppar; och likadant var det p† den
	andra pelaren, ”ver n„tverket.

025:018 Och ”versten f”r drabanterna tog ”verstepr„sten Seraja j„mte
	Sefanja, pr„sten n„st under honom, s† ock de tre som h”llo vakt
	vid tr”skeln,
025:019 och fr†n staden tog han en hovman, den som var anf”rare f”r
	krigsfolket, och fem av konungens n„rmaste m„n, som p†tr„ffades
	i staden, s† ock sekreteraren, den h„rh”vitsman som pl„gade
	utskriva folket i landet till krigstj„nst, och sextio andra m„n
	av landets folk, som p†tr„ffades i staden --
025:020 dessa tog Nebusaradan, ”versten f”r drabanterna, och f”rde dem
	till den babyloniske konungen i Ribla.
025:021 Och konungen i Babel l„t avliva dem d„r, i Ribla i Hamats land.
	blev Juda bortf”rt fr†n sitt land.

025:022 Men ”ver det folk som blev kvar i Juda land, det folk som
	Nebukadnessar, konungen i Babel, l„t bliva kvar d„r, satte han
	Gedalja, son till Ahikam, son till Safan.
025:023 N„r d† alla krigsh”vitsm„nnen j„mte sina m„n fingo h”ra att
	konungen i Babel hade satt Gedalja ”ver landet, kommo de till
	Gedalja i Mispa, n„mligen Ismael, Netanjas son, Johanan, Kareas
	son, netofatiten Seraja, Tanhumets son, och Jaasanja,
	maakatitens son, med sina m„n.
025:024 Och Gedalja gav dem och deras m„n sin ed och sade till dem:
	˝Frukten icke f”r kald‚ernas tj„nare.  Stannen kvar i landet,
	och tj„nen konungen i Babel, s† skall det g† eder v„l.˝

025:025 Men i sjunde m†naden kom Ismael, son till Netanja, son till
	Elisama, av konungslig b”rd, och hade med sig tio m„n, och de
	slogo ihj„l Gedalja, s† ock de judar och kald‚er som voro hos
	honom i Mispa.
025:026 D† br”t allt folket upp, fr†n den minste till den st”rste,
	tillika med krigsh”vitsm„nnen, och begav sig till Egypten; ty de
	fruktade f”r kald‚erna.

025:027 Men i det trettiosjunde †ret sedan Jojakin, Juda konung, hade
	blivit bortf”rd i f†ngenskap, i tolfte m†naden, p† tjugusjunde
	dagen i m†naden, tog Evil-Merodak, konungen i Babel -- samma †r
	han blev konung -- Jojakin, Juda konung, till n†der och befriade
	honom ur f„ngelset;
025:028 Och han talade v„nligt med honom och gav honom fr„msta platsen
	bland de konungar som voro hos honom i Babel.
025:029 Han fick l„gga av sin f†ngdr„kt och best„ndigt „ta vid hans bord,
	s† l„nge han levde.
025:030 Och ett st„ndigt underh†ll gavs honom fr†n konungen, visst f”r
	var dag, s† l„nge han levde.



Book 13 F”rsta Kr”nikeboken (1 Kr”n.)


001:001 Adam, Set, Enos,
001:002 Kenan, Mahalalel, Jered,
001:003 Hanok, Metusela, Lemek,
001:004 Noa, Sem, Ham och Jafet.

001:005 Jafets s”ner voro Gomer, Magog, Madai, Javan, Tubal, Mesek och
	Tiras.
001:006 Gomers s”ner voro Askenas, Difat och Togarma.
001:007 Javans s”ner voro Elisa och Tarsisa, kitt‚erna och rodan‚erna.
001:008 Hams s”ner voro Kus, Misraim, Put och Kanaan.
001:009 Kus' s”ner voro Seba, Havila, Sabta, Raema och Sabteka.  Raemas
	s”ner voro Saba och Dedan.

001:010 Men Kus f”dde Nimrod; han var den f”rste som uppr„ttade ett
	v„lde p† jorden.
001:011 Och Misraim f”dde lud‚erna, anam‚erna, lehab‚erna, naftuh‚erna,
001:012 patros‚erna, kasluh‚erna, fr†n vilka filist‚erna hava utg†tt,
	och kaftor‚erna.
001:013 Och Kanaan f”dde Sidon, som var hans f”rstf”dde, och Het,
001:014 s† ock jebus‚erna, amor‚erna och girgas‚erna,
001:015 hiv‚erna, ark‚erna, sin‚erna,
001:016 arvad‚erna, semar‚erna och hamat‚erna.

001:017 Sems s”ner voro Elam, Assur, Arpaksad, Lud och Aram, s† ock Us,
	Hul, Geter och Mesek.
001:018 Arpaksad f”dde Sela, och Sela f”dde Eber.
001:019 Men †t Eber f”ddes tv† s”ner; den ene hette Peleg, ty i hans
	tid blev jorden f”rdelad; och hans broder hette Joktan.
001:020 Och Joktan f”dde Almodad, Selef, Hasarmavet, Jera,
001:021 Hadoram, Usal, Dikla,
001:022 Ebal, Abimael, Saba,
001:023 Ofir, Havila och Jobab; alla dessa voro Joktans s”ner.

001:024 Sem, Arpaksad, Sela,
001:025 Eber, Peleg, Regu,
001:026 Serug, Nahor, Tera,
001:027 Abram, det „r Abraham
001:028 Abrahams s”ner voro Isak och Ismael.
001:029 Detta „r deras sl„kttavla: Nebajot, Ismaels f”rstf”dde, vidare
	Kedar, Adbeel och Mibsam,
001:030 Misma och Duma, Massa, Hadad och Tema,
001:031 Jetur, Nafis och Kedma.  Dessa voro Ismaels s”ner.
001:032 Och de s”ner som Ketura, Abrahams bihustru, f”dde voro Simran,
	Joksan, Medan, Midjan, Jisbak och Sua.  Joksans s”ner voro Saba
	och Dedan.
001:033 Och Midjans s”ner voro Efa, Efer, Hanok, Abida och Eldaa.  Alla
	dessa voro Keturas s”ner.
001:034 Och Abraham f”dde Isak.  Isaks s”ner voro Esau och Israel.

001:035 Esaus s”ner voro Elifas, Reguel, Jeus, Jaelam och Kora.
001:036 Elifas' s”ner voro Teman och Omar, Sefi och Gaetam, Kenas, Timna
	och Amalek
001:037 Reguels s”ner voro Nahat, Sera, Samma och Missa.

001:038 Men Seirs s”ner voro Lotan, Sobal, Sibeon, Ana, Dison, Eser och
	Disan.
001:039 Lotans s”ner voro Hori och Homam; och Lotans syster var Timna.
001:040 Sobals s”ner voro Aljan, Manahat och Ebal, Sefi och Onam.  Och
	Sibeons s”ner voro Aja och Ana.
001:041 Anas s”ner voro Dison.  Och Disons s”ner voro Hamran, Esban,
	Jitran och Keran.
001:042 Esers s”ner voro Bilhan, Saavan, Jaakan.  Disans s”ner voro Us
	och Aran.

001:043 Och dessa voro de konungar som regerade i Edoms land, innan „nnu
	n†gon israelitisk konung var konung d„r: Bela, Beors son, och
	hans stad hette Dinhaba.
001:044 N„r Bela dog, blev Jobab, Seras son, fr†n Bosra, konung efter
	honom.
001:045 N„r Jobab dog, blev Husam fr†n teman‚ernas land konung efter
	honom.
001:046 N„r Husam dog, blev Hadad, Bedads son, konung efter honom, han
	som slog midjaniterna p† Moabs mark; och hans stad hette Avit.
001:047 N„r Hadad dog, blev Samla fr†n Masreka konung efter honom.
001:048 N„r Samla dog, blev Saul, fr†n Rehobot vid floden, konung efter
	honom.
001:049 N„r Saul dog, blev Baal-Hanan, Akbors son, konung efter honom
001:050 N„r Baal-Hanan dog, blev Hadad konung efter honom; och hans stad
	hette Pagi, och hans hustru hette Mehetabel, dotter till Matred,
	var dotter till Me-Sahab.
001:051 Men n„r Hadad hade d”tt, voro dessa Edoms stamfurstar: fursten
	Timna, fursten Alja, fursten Jetet,
001:052 fursten Oholibama, fursten Ela, fursten Pinon,
001:053 fursten Kenas, fursten Teman, fursten Mibsar,
001:054 fursten Magdiel, fursten Iram.  Dessa voro Edoms stamfurstar.

002:001 Dessa voro Israels s”ner: Ruben, Simeon, Levi och Juda, Isaskar
	och Sebulon,
002:002 Dan, Josef och Benjamin, Naftali, Gad och Aser.

002:003 Judas s”ner voro Er, Onan och Sela; dessa tre f”ddes †t honom av
	Suas dotter, kananeiskan.  Men Er, Judas f”rstf”dde, misshagade
	HERREN; d„rf”r d”dade han honom.
002:004 Och Tamar, hans sonhustru, f”dde †t honom Peres och Sera, s† att
	Judas s”ner voro tillsammans fem.

002:005 Peres' s”ner voro Hesron och Hamul.
002:006 Seras s”ner voro Simri, Etan, Heman, Kalkol och Dara,
	tillsammans fem.
002:007 Men Karmis s”ner voro Akar, som drog olycka ”ver Israel, n„r han
	trol”st f”rgrep sig p† det tillspillogivna.
002:008 Och Etans s”ner voro Asarja.

002:009 Och de s”ner som f”ddes †t Hesron voro Jerameel, Ram och
	Kelubai.
002:010 Och Ram f”dde Amminadab, och Amminadab f”dde Naheson, h”vding
	f”r Juda barn.
002:011 Naheson f”dde Salma, och Salma f”dde Boas.
002:012 Boas f”dde Obed, och Obed f”dde Isai.
002:013 Isai f”dde Eliab, som var hans f”rstf”dde, Abinadab, den andre,
	och Simea, den tredje,
002:014 Netanel, den fj„rde, Raddai, den femte,
002:015 Osem, den sj„tte, David, den sjunde.
002:016 Och deras systrar voro Seruja och Abigail.  Och Serujas s”ner
	voro Absai, Joab och Asael, tillsammans tre.
002:017 Och Abigail f”dde Amasa, och Amasas fader var ismaeliten Jeter.

002:018 Och Kaleb, Hesrons son, f”dde ett barn av kvinnk”n, Asuba,
	d„rtill ock Jeriot; och dessa voro henne s”ner: Jeser, Sobab och
	Ardon.
002:019 Och n„r Asuba dog, tog Kaleb Efrat till hustru †t sig, och hon
	f”dde †t honom Hur.
002:020 Och Hur f”dde Uri, och Uri f”dde Besalel.
002:021 D„refter gick Hesron in till Makirs, Gileads faders, dotter;
	henne tog han till hustru, n„r han var sextio †r gammal.  Och hon
	f”dde †t honom Segub.
002:022 Och Segub f”dde Jair; denne hade tjugutre st„der i Gileads land.
002:023 Men gesur‚erna och aram‚erna togo ifr†n dem Jairs byar j„mte
	Kenat med underlydande orter, sextio st„der.  Alla dessa voro
	s”ner till Makir, Gileads fader.
002:024 Och sedan Hesron hade d”tt i Kaleb-Efrata, f”dde Hesrons hustru
	Abia †t honom Ashur, Tekoas fader.

002:025 Och Jerameels, Hesrons f”rstf”ddes, s”ner voro Ram, den
	f”rstf”dde, vidare Buna, Oren och Osem samt Ahia.
002:026 Men Jerameel hade en annan hustru som hette Atara; hon var moder
	till Onam.
002:027 Och Rams, Jerameels f”rstf”ddes, s”ner voro Maas, Jamin och
	Eker.
002:028 Onams s”ner voro Sammai och Jada; och Sammais s”ner voro Nadab
	och Abisur.
002:029 Och Abisurs hustru hette Abihail; hon f”dde †t honom Aban och
	Molid.
002:030 Nadabs s”ner voro Seled och Appaim.  Seled dog barnl”s.
002:031 Men Appaims s”ner voro Jisei; Jiseis s”ner voro Sesan; Sesans
	s”ner voro Alai.
002:032 Jadas, Sammais broders, s”ner voro Jeter och Jonatan.  Jeter dog
	barnl”s.
002:033 Men Jonatans s”ner voro Pelet och Sasa.  Dessa voro Jerameels
	s”ner.
002:034 Men Sesan hade inga s”ner, utan allenast d”ttrar.  Nu hade Sesan
	en egyptisk tj„nare som hette Jarha.
002:035 Och Sesan gav sin dotter till hustru †t sin tj„nare Jarha, och
	hon f”dde †t honom Attai.
002:036 Attai f”dde Natan, och Natan f”dde Sabad.
002:037 Sabad f”dde Eflal, och Eflal f”dde Obed.
002:038 Obed f”dde Jehu, och Jehu f”dde Asarja.
002:039 Asarja f”dde Heles, och Heles f”dde Eleasa.
002:040 Eleasa f”dde Sisamai, och Sisamai f”dde Sallum.
002:041 Sallum f”dde Jekamja, och Jekamja f”dde Elisama.

002:042 Och Kalebs, Jerameels broders, s”ner voro Mesa, hans f”rstf”dde,
	som var Sifs fader, och Maresas, Hebrons faders, s”ner.
002:043 Men Hebrons s”ner voro Kora, Tappua, Rekem och Sema.
002:044 Sema f”dde Raham, Jorkeams fader.  Men Rekem f”dde Sammai.
002:045 Sammais son var Maon, och Maon var Bet-Surs fader.

002:046 Och Efa, Kalebs bihustru, f”dde Haran, Mosa och Gases; och Haran
	f”dde Gases.
002:047 Och Jadais s”ner voro Regem, Jotam, Gesan, Pelet, Efa och Saaf.
002:048 Kalebs bihustru Maaka f”dde Seber och Tirhana.
002:049 Hon f”dde ock Saaf, Madmannas fader, Seva, Makbenas fader och
	Gibeas fader.  Och Kalebs dotter var Aksa.

002:050 Dessa voro Kalebs s”ner: Hurs, Efratas f”rstf”ddes, son var
	Sobal Kirjat-Jearims fader,
002:051 vidare Salma, Bet-Lehems fader, och Haref, Bet-Gaders fader.
002:052 S”ner till Sobal, Kirjat-Jearims fader, voro Haroe och h„lften
	av Hammenuhot-sl„kten.
002:053 Men Kirjat-Jearims sl„kter voro jeteriterna, putiterna,
	sumatiterna och misraiterna.  Fr†n dem utgingo sorgatiterna och
	estaoliterna.
002:054 Salmas s”ner voro Bet-Lehem och netofatiterna, Atrot-Bet-Joab,
	s† ock h„lften av manahatiterna, sorgiterna.
002:055 Och de skriftl„rdes sl„kter, deras som bodde i Jaebes, voro
	tireatiterna, simeatiterna, sukatiterna.  Dessa voro de kain‚er
	som h„rstammade fr†n Hammat, fader till Rekabs sl„kt.
003:001 Dessa voro de s”ner som f”ddes †t David i Hebron: Amnon, den
	f”rstf”dde, av Ahinoam fr†n Jisreel; Daniel, den andre, av
	Abigail fr†n Karmel;
003:002 Absalom, den tredje, son till Maaka, som var dotter till Talmai,
	konungen i Gesur; Adonia, den fj„rde, Haggits son;
003:003 Sefatja, den femte, av Abital; Jitream, den sj„tte, av hans
	hustru Egla.
003:004 Dessa sex f”ddes †t honom i Hebron, d„r han regerade i sju †r
	och sex m†nader.  I Jerusalem †ter regerade han i trettiotre †r.

003:005 Och dessa s”ner f”ddes †t honom i Jerusalem: Simea, Sobab, Natan
	och Salomo, tillsammans fyra, av Bat-Sua, Ammiels dotter;
003:006 vidare Jibhar, Elisama, Elifelet,
003:007 Noga, Nefeg, Jafia,
003:008 Elisama, Eljada och Elifelet, tillsammans nio.

003:009 Detta var alla Davids s”ner, f”rutom s”nerna med bihustrurna;
	och Tamar var deras syster.
003:010 Salomos son var Rehabeam.  Hans son var Abia; hans son var Asa;
	hans son var Josafat.
003:011 Hans son var Joram; hans son var Ahasja; hans son var Joas.
003:012 Hans son var Amasja; hans son var Asarja; hans son var Jotam.
003:013 Hans son var Ahas; hans son var Hiskia; hans son var Manasse.
003:014 Hans son var Amon; hans son var Josia.
003:015 Josias s”ner voro Johanan den f”rstf”dde, Jojakim, den andre,
	Sidkia, den tredje, Sallum, den fj„rde.
003:016 Jojakims s”ner voro hans son Jekonja och dennes son Sidkia.

003:017 Jekonjas s”ner voro Assir och dennes son Sealtiel,
003:018 vidare Malkiram, Pedaja, Senassar, Jekamja, Hosama och Nedabja.
003:019 Pedajas s”ner voro Serubbabel och Simei.  Serubbabels s”ner voro
	Mesullam och Hananja, och deras syster var Selomit,
003:020 vidare Hasuba, Ohel, Berekja, Hasadja och Jusab-Hesed,
	tillsammans fem.
003:021 Hananjas s”ner voro Pelatja och Jesaja, vidare Refajas s”ner,
	Arnans s”ner, Obadjas s”ner och Sekanjas s”ner.
003:022 Sekanjas s”ner voro Semaja, Semajas s”ner voro Hattus, Jigeal,
	Baria, Nearja och Safat, tillsammans sex.
003:023 Nearjas s”ner voro Eljoenai, Hiskia och Asrikam, tillsammans
	tre.
003:024 Eljoenais s”ner voro Hodauja, Eljasib, Pelaja, Ackub, Johanan,
	Delaja och Anani, tillsammans sju.
004:001 Judas s”ner voro Peres, Hesron, Karmi, Hur och Sobal.
004:002 Och Reaja, Sobals son, f”dde Jahat, och Jahat f”dde Ahumai och
	Lahad.  Dessa voro sorgatiternas sl„kter.
004:003 Och dessa voro Abi-Etams s”ner: Jisreel, Jisma och Jidbas, och
	deras syster hette Hasselelponi,
004:004 vidare Penuel, Gedors fader, och Eser, Husas fader.  Dessa voro
	s”ner till Hur, Efratas f”rstf”dde, Bet-Lehems fader.

004:005 Och Ashur, Tekoas fader, hade tv† hustrur, Helea och Naara.
004:006 Naara f”dde †t honom Ahussam, Hefer, Timeni och ahastariterna.
	Dessa voro Naaras s”ner.
004:007 Och Heleas s”ner voro Seret, Jishar och Etnan.
004:008 Och Kos f”dde Anub och Hassobeba, s† ock Aharhels, Harums sons,
	sl„kter.

004:009 Men Jaebes var mer ansedd „n sina br”der; hans moder hade givit
	honom namnet Jaebes, i det hon sade: ˝Jag har f”tt honom
	med sm„rta.˝
004:010 Och Jaebes †kallade Israels Gud och sade: ˝O att du ville
	v„lsigna mig och utvidga mitt omr†de och l†ta din hand vara med
	mig!  O att du ville avv„nda vad ont „r, s† att jag sluppe att
	k„nna n†gon sm„rta!˝  Och Gud l„t det ske, som han beg„rde.

004:011 Och Kelub, Suhas broder, f”dde Mehir; han var Estons fader.
004:012 Och Eston f”dde Bet-Rafa, Pasea och Tehinna, Ir-Nahas'
	fader.  Dessa voro m„nnen fr†n Reka.

004:013 Och Kenas s”ner voro Otniel och Seraja.  Otniels s”ner voro
	Hatat.
004:014 Och Meonotai f”dde Ofra.  Och Seraja f”dde Joab, fader till
	Timmermansdalens sl„kt, ty dessa voro timmerm„n.
004:015 Och Kalebs, Jefunnes sons, s”ner voro Iru, Ela och Naam, s† ock
	Elas s”ner och Kenas.

004:016 Och Jehallelels s”ner voro Sif och Sifa, Tirja och Asarel.

004:017 Och Esras son var Jeter, vidare Mered, Efer och Jalon.  Och
	kvinnan blev havande och f”dde Mirjam, Sammai och Jisba,
	Estemoas fader.
004:018 Och hans judiska hustru f”dde Jered, Gedors fader, och Heber,
	Sokos fader, och Jekutiel, Sanoas fader.  Men de andra voro
	s”ner till Bitja, Faraos dotter, som Mered hade tagit till
	hustru.

004:019 Och s”ner till Hodias hustru, Nahams syster, voro Kegilas fader,
	garmiten, och maakatiten Estemoa.

004:020 Och Simons s”ner voro Amnon och Rinna, Ben-Hanan och Tilon.

	Och Jiseis s”ner voro Sohet och Sohets son.

004:021 S”ner till Sela, Judas son, voro Er, Lekas fader, och Laeda,
	Maresas fader, och de sl„kter som tillh”rde linnearbetarnas hus,
	av Asbeas hus,
004:022 vidare Jokim och m„nnen i Koseba samt Joas och Saraf, som blevo
	herrar ”ver Moab, s† ock Jasubi-Lehem.  Men detta tillh”r en
	avl„gsen tid.
004:023 Dessa voro krukmakarna och inv†narna i Netaim och Gedera; de
	bodde d„r hos konungen och voro i hans arbete.

004:024 Simeons s”ner voro Nemuel och Jamin, Jarib, Sera och Saul.
004:025 Hans son var Sallum; hans son var Mibsam; hans son var Misma.
004:026 Mismas s”ner voro hans son Hammuel, dennes son Sackur och
	dennes son Simei.
004:027 Och Simei hade sexton s”ner och sex d”ttrar; men hans br”der
	hade icke m†nga barn.  Och deras sl„kt i sin helhet f”r”kade sig
	icke s† mycket som Juda barn.
004:028 Och de bodde i Beer-Seba, Molada och Hasar-Sual,
004:029 i Bilha, i Esem och i Tolad,
004:030 i Betuel, i Horma och i Siklag,
004:031 i Bet-Markabot, i Hasar-Susim, i Bet-Birei och i Saaraim.  Dessa
	voro deras st„der, till dess att David blev konung.
004:032 Och deras byar voro Etam och Ain, Rimmon, Token och Asan -- fem
	st„der;
004:033 d„rtill alla deras byar, som l†go runt omkring dessa st„der,
	„nda till Baal.  Dessa voro deras boningsorter; och de hade sitt
	s„rskilda sl„ktregister.

004:034 Vidare: Mesobab, Jamlek och Josa, Amasjas son,
004:035 och Joel och Jehu, son till Josibja, son till Seraja, son till
	Asiel,
004:036 och Eljoenai, Jaakoba, Jesohaja, Asaja, Adiel, Jesimiel och
	Benaja,
004:037 s† ock Sisa, son till Sifei, son till Allon, son till Jedaja, son
	till Simri son till Semaja.
004:038 Dessa nu n„mnda voro h”vdingar i sina sl„kter, och deras
	familjer utbredde sig och blevo talrika.
004:039 Och de drogo fram mot Gedor, „nda till ”stra sidan av dalen, f”r
	att s”ka bete f”r sin boskap.
004:040 Och de funno fett och gott bete, och landet hade utrymme nog,
	och d„r var stilla och lugnt, ty de som f”rut bodde d„r voro
	hamiter.
004:041 Men dessa som h„r hava blivit upptecknade vid namn kommo i
	Hiskias, Juda konungs, tid och f”rst”rde deras t„lt och slogo de
	meiniter som funnos d„r och g†vo dem till spillo, s† att de nu
	icke mer „ro till, och bosatte sig i deras land; ty d„r fanns
	bete f”r deras boskap.
004:042 Och av dem, av Simeons barn, drogo fem hundra man till Seirs
	bergsbygd; och Pelatja, Nearja, Refaja och Ussiel, Jiseis s”ner,
	stodo i spetsen f”r dem.
004:043 Och de slogo den sista kvarlevan av amalekiterna; sedan bosatte
	de sig d„r och bo d„r „nnu i dag.

005:001 Och Rubens s”ner, Israels f”rstf”ddes -- han var n„mligen den
	f”rstf”dde, men d„rf”r att han osk„rade sin faders b„dd, blev
	hans f”rstf”dslor„tt given †t Josefs, Israels sons, s”ner, dock
	icke s†, att denne skulle upptagas i sl„ktregistret s†som den
	f”rstf”dde;
005:002 ty v„l var Juda den m„ktigaste bland sina br”der, och furste
	blev en av hans avkomlingar, men f”rstf”dslor„tten blev dock
	Josefs --
005:003 Rubens, Israels f”rstf”ddes, s”ner voro Hanok och Pallu, Hesron
	och Karmi.
005:004 Joels s”ner voro hans son Semaja, dennes son Gog, dennes son
	Simei,
005:005 dennes son Mika, dennes son Reaja, dennes son Baal,
005:006 s† ock dennes son Beera, som Tillegat-Pilneeser, konungen i
	Assyrien, f”rde bort i f†ngenskap; han var h”vding f”r
	rubeniterna.
005:007 Och hans br”der voro, efter sina sl„kter, n„r de upptecknades i
	sl„ktregistret efter sin „ttf”ljd: Jegiel, huvudmannen, Sakarja
005:008 och Bela, son till Asas, son till Sema, son till Joel; han bodde
	i Aroer, och hans boningsplatser n†dde „nda till Nebo och
	Baal-Meon.
005:009 Och ”sterut n†dde hans boningsplatser „nda fram till ”knen som
	str„cker sig ifr†n floden Frat; ty de hade stora boskapshjordar
	i Gileads land.
005:010 Men i Sauls tid f”rde de krig mot hagariterna, och dessa f”llo
	f”r deras hand; d† bosatte de sig i deras hyddor utefter hela
	”stra sidan av Gilead.

005:011 Och Gads barn hade sina boningsplatser gent emot dem i landet
	Basan „nda till Salka:
005:012 Joel, huvudmannen, och Safam d„rn„st, och vidare Jaanai och
	Safat i Basan.
005:013 Och deras br”der voro, efter sina familjer, Mikael, Mesullam,
	Seba, Jorai, Jaekan, Sia och Eber, tillsammans sju.
005:014 Dessa voro s”ner till Abihail, son till Huri, son till Jaroa,
	son till Gilead, son till Mikael, son till Jesisai, son till
	Jado, son till Bus.
005:015 Men Ahi, son till Abdiel, son till Guni, var huvudman f”r deras
	familjer.
005:016 Och de bodde i Gilead i Basan och underlydande orter, s† ock p†
	alla Sarons utmarker, s† l†ngt de str„ckte sig.
005:017 Alla dessa blevo upptecknade i sl„ktregistret i Jotams, Juda
	konungs, och i Jerobeams, Israels konungs, tid.

005:018 Rubens barn och gaditerna och ena h„lften av Manasse stam, de av
	dem, som voro krigsdugliga och buro sk”ld och sv„rd och sp„nde
	b†ge och voro stridskunniga, utgjorde fyrtiofyra tusen sju
	hundra sextio stridbara m„n.
005:019 Och de f”rde krig mot hagariterna och mot Jetur, Nafis och
	Nodab.
005:020 Och seger besk„rdes dem i striden mot dessa, s† att hagariterna
	och alla som voro med dem blevo givna i deras hand; ty de ropade
	till Gud under striden, och han b”nh”rde dem, d„rf”r att de
	f”rtr”stade p† honom.
005:021 Och s†som byte f”rde de bort deras boskapshjordar, femtio tusen
	kameler, tv† hundra femtio tusen f†r och tv† tusen †snor, s† ock
	ett hundra tusen m„nniskor.
005:022 Ty m†nga hade fallit slagna, eftersom striden var av Gud.  Sedan
	bosatte de sig i deras land och bodde d„r „nda till
	f†ngenskapen.

005:023 Halva Manasse stams barn bodde ock d„r i landet, fr†n Basan „nda
	till Baal-Hermon och Senir och Hermons berg, och de voro
	talrika.
005:024 Och dessa voro huvudm„n f”r sina familjer: Efer, Jisei, Eliel,
	Asriel, Jeremia, Hodauja och Jadiel, tappra stridsm„n,
	namnkunniga m„n, huvudm„n f”r sina familjer.

005:025 Men de blevo otrogna mot sina f„ders Gud, i det att de i trol”s
	avf„llighet lupo efter de gudar som dyrkades av de folk d„r i
	landet, som Gud hade f”rgjort f”r dem.
005:026 D† uppv„ckte Israels Gud den assyriske konungen Puls ande och
	den assyriske konungen Tillegat-Pilnesers ande och l„t folket
	f”ras bort i f†ngenskap, s†v„l rubeniterna och gaditerna som ena
	h„lften av Manasse stam, och l„t dem komma till Hala, Habor,
	Hara och Gosans str”m, d„r de „ro „nnu i dag.
006:001 Levis s”ner voro Gerson, Kehat och Merari.
006:002 Kehats s”ner voro Amram, Jishar, Hebron och Ussiel.
006:003 Amrams barn voro Aron, Mose och Mirjam.  Arons s”ner voro Nadab
	och Abihu, Eleasar och Itamar.
006:004 Eleasar f”dde Pinehas, Pinehas f”dde Abisua.
006:005 Abisua f”dde Bucki, och Bucki f”dde Ussi.
006:006 Ussi f”dde Seraja, och Seraja f”dde Merajot.
006:007 Merajot f”dde Amarja, och Amarja f”dde Ahitub.
006:008 Ahitub f”dde Sadok, och Sadok f”dde Ahimaas.
006:009 Ahimaas f”dde Asarja, och Asarja f”dde Johanan.
006:010 Johanan f”dde Asarja; det var han som var pr„st i det tempel som
	Salomo byggde i Jerusalem.
006:011 Asarja f”dde Amarja, och Amarja f”dde Ahitub.
006:012 Ahitub f”dde Sadok, och Sadok f”dde Sallum.
006:013 Sallum f”dde Hilkia, och Hilkia f”dde Asarja.
006:014 Asarja f”dde Seraja, och Seraja f”dde Josadak.
006:015 Men Josadak m†ste g† med i f†ngenskap, n„r HERREN l„t Juda och
	Jerusalem f”ras bort genom Nebukadnessar.

006:016 Levis s”ner voro Gersom, Kehat och Merari.
006:017 Och dessa voro namnen p† Gersoms s”ner: Libni och Simei.
006:018 Och Kehats s”ner voro Amram, Jishar, Hebron och Ussiel.
006:019 Meraris s”ner voro Maheli och Musi.  Dessa voro leviternas
	sl„kter, efter deras f„der.
006:020 Fr†n Gersom h„rstammade hans son Libni, dennes son Jahat, dennes
	son Simma,
006:021 dennes son Joa, dennes son Iddo, dennes son Sera, dennes son
	Jeaterai.
006:022 Kehats s”ner voro hans son Amminadab, dennes son Kora, dennes
	son Assir,
006:023 dennes son Elkana, dennes son Ebjasaf, dennes son Assir,
006:024 dennes son Tahat, dennes son Uriel, dennes son Ussia och dennes
	son Saul.
006:025 Elkanas s”ner voro Amasai och Ahimot.
006:026 Hans son var Elkana; hans son var Elkana-Sofai; hans son var
	Nahat.
006:027 Hans son var Eliab; hans son var Jeroham; hans son var Elkana.
006:028 Och Samuels s”ner voro Vasni, den f”rstf”dde, och Abia.
006:029 Meraris s”ner voro Maheli, dennes son Libni, dennes son Simei,
	dennes son Ussa,
006:030 dennes son Simea, dennes son Haggia, dennes son Asaja.

006:031 Och dessa voro de som David anst„llde f”r att ombes”rja s†ngen i
	HERRENS hus, sedan arken hade f†tt en vilostad.
006:032 De gjorde tj„nst inf”r uppenbarelset„ltets tabernakel s†som
	s†ngare, till dess att Salomo byggde HERRENS hus i Jerusalem; de
	stodo d„r och f”rr„ttade sin tj„nst, s†som det var f”reskrivet
	f”r dem.
006:033 Dessa voro de som s† tj„nstgjorde, och dessa voro deras s”ner:

	Av kehatiternas barn: Heman, s†ngaren, son till Joel, son till
	Samuel,
006:034 son till Elkana, son till Jeroham, son till Eliel, son till Toa,
006:035 son till Sif, son till Elkana, son till Mahat, son till Amasai,
006:036 son till Elkana, son till Joel, son till Asarja, son till
	Sefanja,
006:037 son till Tahat, son till Assir, son till Ebjasaf, son till Kora,
006:038 son till Jishar, son till Kehat, son till Levi, son till Israel;
006:039 vidare hans broder Asaf, som hade sin plats p† hans h”gra sida,
	Asaf, son till Berekja, son till Simea,
006:040 son till Mikael, son till Baaseja, son till Malkia,
006:041 son till Etni, son till Sera, son till Adaja,
006:042 son till Etan, son till Simma, son till Simei,
006:043 son till Jahat, son till Gersom, son till Levi.
006:044 Och deras br”der, Meraris barn stodo p† den v„nstra sidan: Etan
	son till Kisi, son till Abdi, son till Malluk,
006:045 son till Hasabja, son till Amasja, son till Hilkia,
006:046 son till Amsi, son till Bani, son till Semer,
006:047 son till Maheli, son till Musi, son till Merari, son till Levi.

006:048 Och deras br”der, de ”vriga leviterna, hade blivit givna till
	allt slags tj„nstg”ring vid tabernaklet, Guds hus.
006:049 Men Aron och hans s”ner ombes”rjde offren p† br„nnoffersaltaret
	och p† r”kelsealtaret, och skulle utf”ra all f”rr„ttning i det
	allraheligaste och bringa f”rsoning f”r Israel, alldeles s†som
	Mose, Guds tj„nare, hade bjudit.
006:050 Och dessa voro Arons s”ner: hans son Eleasar, dennes son
	Pinehas, dennes son Abisua,
006:051 dennes son Bucki, dennes son Ussi, dennes son Seraja,
006:052 dennes son Merajot, dennes son Amarja, dennes son Ahitub,
006:053 dennes son Sadok, dennes son Ahimaas.

006:054 Och dessa voro deras boningsorter, efter deras t„ltl„ger inom
	deras omr†de: Źt Arons s”ner av kehatiternas sl„kt -- ty dem
	tr„ffade nu lotten --
006:055 †t dem gav man Hebron i Juda land med dess utmarker runt
	omkring.
006:056 Men †kerjorden och byarna som h”rde till staden gav man †t
	Kaleb, Jefunnes son.
006:057 Źt Arons s”ner gav man allts† frist„derna Hebron och Libna med
	dess utmarker, vidare Jattir och Estemoa med dess utmarker.
006:058 Hilen med dess utmarker, Debir med dess utmarker,
006:059 Asan med dess utmarker och Bet-Semes med dess utmarker;
006:060 och ur Benjamins stam Geba med dess utmarker, Alemet med dess
	utmarker och Anatot med dess utmarker, s† att deras st„der
	tillsammans utgjorde tretton st„der, efter deras sl„kter.

006:061 Och Kehats ”vriga barn fingo ur en stamsl„kt, n„mligen den
	stamhalva som utgjorde ena h„lften av Manasse stam, genom
	lottkastning tio st„der.
006:062 Gersoms barn †ter fingo, efter sina sl„kter, ur Isaskars stam,
	ur Asers stam, ur Naftali stam och ur Manasse stam i Basan
	tretton st„der.
006:063 Meraris barn fingo, efter sina sl„kter, ur Rubens stam, ur Gads
	stam och ur Sebulons stam genom lottkastning tolv st„der.

006:064 S† g†vo Israels barn †t leviterna dessa st„der med deras
	utmarker.
006:065 Genom lottkastning g†vo de †t dem ur Juda barns stam, ur Simeons
	barns stam och ur Benjamins barns stam dessa st„der, som de
	namng†vo.

006:066 Och bland Kehats barns sl„kter fingo n†gra f”ljande st„der ur
	Efraims stam s†som sitt omr†de:
006:067 Man gav dem frist„derna Sikem med dess utmarker i Efraims
	bergsbygd, Geser med dess utmarker,
006:068 Jokmeam med dess utmarker, Bet-Horon med dess utmarker;
006:069 vidare Ajalon med dess utmarker och Gat-Rimmon med dess
	utmarker;
006:070 och ur ena h„lften av Manasse stam Aner med dess utmarker och
	Bileam med dess utmarker.  Detta tillf”ll Kehats ”vriga barns
	sl„kt.

006:071 Gersoms barn fingo ur den sl„kt som utgjorde ena h„lften av
	Manasse stam Golan i Basan med dess utmarker och Astarot med
	dess utmarker;
006:072 och ur Isaskars stam Kedes med dess utmarker, Dobrat med dess
	utmarker,
006:073 Ramot med dess utmarker och Anem med dess utmarker;
006:074 och ur Asers stam Masal med dess utmarker, Abdon med dess
	utmarker,
006:075 Hukok med dess utmarker och Rehob med dess utmarker;
006:076 och ur Naftali stam Kedes i Galileen med dess utmarker, Hammon
	med dess utmarker och Kirjataim med dess utmarker.

006:077 Meraris ”vriga barn fingo ur Sebulons stam Rimmono med dess
	utmarker och Tabor med dess utmarker,
006:078 och p† andra sidan Jordan mitt emot Jeriko, ”ster om Jordan, ur
	Rubens stam Beser i ”knen med dess utmarker, Jahas med dess
	utmarker,
006:079 Kedemot med dess utmarker och Mefaat med dess utmarker;
006:080 och ur Gads stam Ramot i Gilead med dess utmarker, Mahanaim med
	dess utmarker,
006:081 Hesbon med dess utmarker och Jaeser med dess utmarker.
007:001 Och Isaskars s”ner voro Tola och Pua, Jasib och Simron,
	tillsammans fyra.
007:002 Tolas s”ner voro Ussi, Refaja, Jeriel, Jamai, Jibsam och Samuel,
	huvudm„n f”r sina familjer, „ttlingar av Tola, tappra stridsm„n,
	upptecknade efter sin „ttf”ljd.  I Davids tid var deras antal
	tjugutv† tusen sex hundra.
007:003 Ussis s”ner voro Jisraja, och Jisrajas s”ner voro Mikael, Obadja
	och Joel samt Jissia, tillhopa fem, allasammans huvudm„n.
007:004 Och med dem f”ljde stridbara h„rskaror, trettiosex tusen man,
	efter sin „ttf”ljd och sina familjer; ty de hade m†nga hustrur
	och barn.
007:005 Och deras br”der i alla Isaskars sl„kter voro tappra stridsm„n;
	†ttiosju tusen utgjorde tillsammans de som voro upptecknade i
	deras sl„ktregister.

007:006 Benjamins s”ner voro Bela, Beker och Jediael, tillsammans tre.
007:007 Belas s”ner voro Esbon, Ussi, Ussiel, Jerimot och Iri,
	tillsammans fem, huvudm„n f”r sina familjer, tappra stridsm„n;
	de som voro upptecknade i deras sl„ktregister utgjorde tjugutv†
	tusen trettiofyra.
007:008 Bekers s”ner voro Semira, Joas, Elieser, Eljoenai, Omri,
	Jeremot, Abia, Anatot och Alemet.  Alla dessa voro Bekers s”ner.
007:009 De som voro upptecknade i deras sl„ktregister, efter sin
	„ttf”ljd, efter huvudmannen f”r sina familjer, tappra stridsm„n,
	utgjorde tjugu tusen tv† hundra.
007:010 Jediaels s”ner voro Bilhan; Bilhans s”ner voro Jeus, Benjamin,
	Ehud, Kenaana, Setan, Tarsis och Ahisahar.
007:011 Alla dessa voro Jediaels s”ner, upptecknade efter huvudm„nnen
	f”r sina familjer, tappra stridsm„n, sjutton tusen tv† hundra
	stridbara krigsm„n.
007:012 Och Suppim och Huppim voro Irs s”ner.  -- Men Husim voro Ahers
	s”ner.

007:013 Naftalis s”ner voro Jahasiel, Guni, Jeser och Sallum, Bilhas
	s”ner.
007:014 Manasses s”ner voro Asriel, som kvinnan f”dde; hans arameiska
	bihustru f”dde Makir, Gileads fader.
007:015 Och Makir tog hustru †t Huppim och Suppim.  Hans syster hette
	Maaka.  Och den andre hette Selofhad.  Och Selofhad hade d”ttrar.
007:016 Och Maaka, Makirs hustru, f”dde en son och gav honom namnet
	Peres, men hans broder hette Seres.  Hans s”ner voro Ulam och
	Rekem.
007:017 Ulams s”ner voro Bedan.  Dessa voro s”ner till Gilead, son till
	Makir, son till Manasse.
007:018 Och hans syster var Hammoleket; hon f”dde Is-Hod, Abieser och
	Mahela.
007:019 Och Semidas s”ner voro Ajan, Sekem, Likhi och Aniam.

007:020 Och Efraims s”ner voro Sutela, dennes son Bered, dennes son
	Tahat, dennes son Eleada, dennes son Tahat,
007:021 dennes son Sabad och dennes son Sutela, s† ock Eser och
	Elead.  Och m„n fr†n Gat, som voro f”dda d„r i landet, dr„pte dem,
	d„rf”r att de hade dragit ned f”r att taga deras boskapshjordar.
007:022 D† s”rjde Efraim, deras fader, i l†ng tid, och hans br”der kommo
	f”r att tr”sta honom.
007:023 Och han gick in till sin hustru, och hon blev havande och f”dde
	en son; och han gav honom namnet <sp„rr>Beria</sp„rr>, d„rf”r
	att det hade skett <sp„rr>under en olyckstid</sp„rr> f”r hans
	hus.
007:024 Hans dotter var Seera; hon byggde Nedre och ™vre Bet-Horon, s†
	ock Ussen-Seera.
007:025 Och hans son var Refa; hans son var Resef, „vensom Tela; hans
	son var Tahan.
007:026 Hans son var Laedan; hans son var Ammihud; hans son var Elisama.
007:027 Hans son var Non; hans son var Josua.
007:028 Och deras besittning och deras boningsorter voro Betel med
	underlydande orter, ”sterut Naaran och v„sterut Geser med
	underlydande orter, vidare Sikem med underlydande orter, „nda
	till Aja med underlydande orter.
007:029 Men i Manasse barns „go voro Bet-Sean med underlydande orter,
	Taanak med underlydande orter, Megiddo med underlydande orter,
	Dor med underlydande orter.  H„r bodde nu Josefs, Israels sons,
	barn.

007:030 Asers s”ner voro Jimna, Jisva, Jisvi och Beria; och deras syster
	var Sera.
007:031 Berias s”ner voro Heber och Malkiel; han var Birsaits fader.
007:032 Och Heber f”dde Jaflet, Somer och Hotam, s† ock Sua, deras
	syster.
007:033 Och Jaflets s”ner voro Pasak, Bimhal och Asvat.  Dessa voro
	Jaflets s”ner.
007:034 Semers s”ner voro Ahi och Rohaga, Jaba och Aram.
007:035 Hans broder Helems s”ner voro Sofa, Jimna, Seles och Amal.
007:036 Sofas s”ner voro Sua, Harnefer, Sual, Beri och Jimra,
007:037 Beser, Hod, Samma, Silsa, Jitran och Beera.
007:038 Jeters s”ner voro Jefunne, Pispa och Ara.
007:039 Och Ullas s”ner voro Ara, Hanniel och Risja.
007:040 Alla dessa voro Asers s”ner, huvudm„n f”r sina familjer, utvalda
	tappra stridsm„n, huvudm„n bland h”vdingarna; och de som voro
	upptecknade i deras sl„ktregister s†som dugliga till krigstj„nst
	utgjorde ett antal av tjugusex tusen man.

008:001 Och Benjamin f”dde Bela, sin f”rstf”dde, Asbel, den andre, och
	Ahara, den tredje,
008:002 Noha, den fj„rde, och Rafa, den femte.
008:003 Bela hade f”ljande s”ner: Addar, Gera, Abihud,
008:004 Abisua, Naaman, Ahoa,
008:005 Gera, Sefufan och Huram.

008:006 Och dessa voro Ehuds s”ner, och de voro familjehuvudm„n f”r dem
	som bodde i Geba, och som blevo bortf”rda till Manahat,
008:007 dit Gera j„mte Naaman och Ahia f”rde bort dem: han f”dde Ussa
	och Ahihud.

008:008 Och Saharaim f”dde barn i Moabs land, sedan han hade skilt sig
	fr†n sina hustrur, Husim och Baara;
008:009 med sin hustru Hodes f”dde han d„r Jobab, Sibja, Mesa, Malkam,
008:010 Jeus, Sakeja och Mirma.  Dessa voro hans s”ner, huvudm„n f”r
	familjer.
008:011 Med Husim hade han f”tt Abitub och Elpaal.
008:012 Och Elpaals s”ner voro Eber, Miseam och Semed.  Han var den som
	byggde Ono och Lod med underlydande orter.

008:013 Beria och Sema -- vilka voro familjehuvudm„n f”r Ajalons
	inv†nare och f”rjagade Gats inv†nare --
008:014 s† ock Ajo, Sasak och Jeremot.
008:015 Och Sebadja, Arad, Eder,
008:016 Mikael, Jispa och Joha voro Berias s”ner.
008:017 Och Sebadja, Mesullam, Hiski, Heber,
008:018 Jismerai, Jislia och Jobab voro Elpaals s”ner.
008:019 Och Jakim, Sikri, Sabdi,
008:020 Elienai, Silletai, Eliel,
008:021 Adaja, Beraja och Simrat voro Simeis s”ner.
008:022 Och Jispan, Eber, Eliel,
008:023 Abdon, Sikri, Hanan,
008:024 Hananja, Elam, Antotja,
008:025 Jifdeja och Peniel voro Sasaks s”ner.
008:026 Och Samserai, Seharja, Atalja,
008:027 Jaaresja, Elia och Sikri voro Jerohams s”ner.
008:028 Dessa vore huvudman f”r familjer, huvudm„n efter sin „ttf”ljd;
	de bodde i Jerusalem.

008:029 I Gibeon bodde Gibeons fader, vilkens hustru hette Maaka.
008:030 Och hans f”rstf”dde son var Abdon; vidare Sur, Kis, Baal, Nadab,
008:031 Gedor, Ajo och Seker.
008:032 Men Miklot f”dde Simea.  Ocks† dessa bodde j„mte sina br”der i
	Jerusalem, gent emot sina br”der.

008:033 Och Ner f”dde Kis, Kis f”dde Saul, och Saul f”dde Jonatan,
	Malki-Sua, Abinadab och Esbaal.
008:034 Jonatans son var Merib-Baal, och Merib-Baal f”dde Mika.
008:035 Mikas s”ner voro Piton, Melek, Taarea och Ahas.
008:036 Ahas f”dde Joadda, Joadda f”dde Alemet, Asmavet och Simri, och
	Simri f”dde Mosa.
008:037 Mosa f”dde Binea.  Hans son var Rafa; hans son var Eleasa; hans
	son var Asel.
008:038 Och Asel hade sex s”ner, och dessa hette Asrikam, Bokeru,
	Ismael, Searja, Obadja och Hanan.  Alla dessa voro Asels s”ner.
008:039 Och hans broder Eseks s”ner voro Ulam, hans f”rstf”dde, Jeus,
	den andre, och Elifelet, den tredje.
008:040 Och Ulams s”ner voro tappra stridsm„n, som voro skickliga i att
	sp„nna b†ge; och de hade m†nga s”ner och sons”ner: ett hundra
	femtio.

	Alla dessa voro av Benjamins barn
009:001 Och hela Israel blev upptecknat i sl„ktregister, och de finnas
	uppskrivna i boken om Israels konungar.  Och Juda f”rdes i
	f†ngenskap bort till Babel f”r sin otrohets skull.
009:002 Men de f”rra inv†narna som bodde d„r de hade sin arvsbesittning,
	i sina st„der, utgjordes av vanliga israeliter, pr„ster, leviter
	och tempeltr„lar.

009:003 I Jerusalem bodde en del av Juda barn, av Benjamins barn och av
	Efraims och Manasse barn, n„mligen:
009:004 Utai, son till Ammihud, son till Omri, son till Imri, son till
	Bani, av Peres', Judas sons, barn;
009:005 av siloniterna Asaja, den f”rstf”dde, och hans s”ner;
009:006 av Seras barn Jeguel och deras broder, sex hundra nittio;
009:007 av Benjamins barn Sallu, son till Mesullam, son till Hodauja,
	son till Hassenua,
009:008 vidare Jibneja, Jerohams son, och Ela, son till Ussi, son till
	Mikri, och Mesullam, son till Sefatja, son till Reguel, son till
	Jibneja,
009:009 s† ock deras br”der, efter deras „ttf”ljd, nio hundra
	femtiosex.  Alla dessa m„n voro huvudm„n f”r familjer, var och en
	f”r sin familj.
009:010 Och av pr„sterna: Jedaja, Jojarib och Jakin,
009:011 vidare Asarja, son till Hilkia, son till Mesullam, son till
	Sadok, son till Merajot, son till Ahitub, fursten i Guds hus,
009:012 vidare Adaja, son till Jeroham, son till Pashur, son till
	Malkia, vidare Maasai, son till Adiel, son till Jasera, son till
	Mesullam, son till Mesillemit, son till Immer,
009:013 s† ock deras br”der, huvudm„n f”r sina familjer, ett tusen sju
	hundra sextio, dugande m„n i de sysslor som h”rde till
	tj„nstg”ringen i Guds hus.

009:014 Och av leviterna: Semaja, som till Hassub, son till Asrikam, son
	till Hasabja, av Meraris barn,
009:015 vidare Bakbackar, Heres och Galal, s† ock Mattanja, son till
	Mika, son till Sikri, son till Asaf,
009:016 vidare Obadja, son till Semaja, son till Galal, son till
	Jedutun, s† ock Berekja, son till Asa, son till Elkana, som
	bodde i netofatiternas byar.
009:017 Och d”rrvaktarna: Sallum, Ackub, Talmon och Ahiman med sina
	br”der; men Sallum var huvudmannen.
009:018 Och „nda till nu g”ra de tj„nst vid Konungsporten, p† ”stra
	sidan.  Dessa voro d”rrvaktarna i Levi barns l„ger.
009:019 Men Sallum, son till Kore, son till Ebjasaf, son till Kora, hade
	j„mte sina br”der, dem som voro av hans familj, koraiterna, till
	tj„nstg”ringssyssla att h†lla vakt vid t„ltets tr”sklar; deras
	f„der hade n„mligen i HERRENS l„ger h†llit vakt vid ing†ngen.
009:020 Och Pinehas, Eleasars son, hade f”rut varit furste ”ver dem --
	med honom vare HERREN!
009:021 Sakarja, Meselemjas son, var d”rrvaktare vid ing†ngen till
	uppenbarelset„ltet.
009:022 Alla dessa voro utvalda till d”rrvaktare vid tr”sklarna: tv†
	hundra tolv.  De blevo i sina byar upptecknade i
	sl„ktregistret.  David och siaren Samuel hade tillsatt dem att
	tj„na p† heder och tro.
009:023 De och deras s”ner stodo d„rf”r vid portarna till HERRENS hus,
	t„lthuset, och h”llo vakt.
009:024 Efter de fyra v„derstrecken hade d”rrvaktarna sina platser: i
	”ster, v„ster, norr och s”der.
009:025 Och deras br”der, de som fingo bo i sina byar, skulle var sjunde
	dag, alltid p† samma timme, infinna sig hos dem.
009:026 Ty p† heder och tro voro dessa fyra anst„llda s†som f”rm„n f”r
	d”rrvaktarna.  Detta var nu leviterna.  De hade ock uppsikten
	”ver kamrarna och f”rvaringsrummen i Guds hus.
009:027 Och de vistades om natten runt omkring Guds hus, ty dem †l†g att
	h†lla vakt, och de skulle ”ppna d”rrarna var morgon.
009:028 Somliga av dem hade uppsikten ”ver de k„rl som anv„ndes vid
	tj„nstg”ringen.  De buro n„mligen in dem, efter att hava r„knat
	dem, och buro sedan ut dem, efter att †ter hava r„knat dem.
009:029 Och somliga av dem voro f”rordnade till att hava uppsikten ”ver
	de andra k„rlen, ”ver alla andra helgedomens k„rl, s† ock ”ver
	det fina mj”let och vinet och oljan och r”kelsen och de
	v„lluktande kryddorna.
009:030 Men somliga av pr„sternas s”ner beredde salvan av de v„lluktande
	kryddorna.
009:031 Och Mattitja, en av leviterna, koraiten Sallums f”rstf”dde, hade
	p† heder och tro uppsikten ”ver bakverket.
009:032 Och somliga av deras br”der, kehatiternas s”ner, hade uppsikten
	”ver sk†debr”den och skulle tillreda dem f”r var sabbat.
009:033 Men de andra, n„mligen s†ngarna, huvudm„n f”r levitiska
	familjer, vistades i kamrarna, fria ifr†n annan tj„nstg”ring, ty
	dag och natt voro de upptagna av sina egna sysslor.

009:034 Dessa voro huvudm„nnen f”r de levitiska familjerna, huvudman
	efter sin „ttf”ljd; de bodde i Jerusalem.

009:035 I Gibeon bodde Gibeons fader Jeguel, vilkens hustru hette Maaka.
009:036 Och hans f”rstf”dde son var Abdon; vidare Sur, Kis, Baal, Ner,
	Nadab
009:037 Gedor, Ajo, Sakarja och Miklot.
009:038 Men Miklot f”dde Simeam.  Ocks† de bodde j„mte sina br”der i
	Jerusalem, gent emot sina br”der.
009:039 Och Ner f”dde Kis, Kis f”dde Saul, och Saul f”dde Jonatan,
	Malki-Sua, Abinadab och Esbaal.
009:040 Jonatans son var Merib-Baal, och Merib-Baal f”dde Mika.
009:041 Mikas s”ner voro Piton, Melek och Taharea.
009:042 Ahas f”dde Jaera, Jaera f”dde Alemet, Asmavet och Simri, och
	Simri f”dde Mosa.
009:043 Mosa f”dde Binea.  Hans son var Refaja; hans son var Eleasa; hans
	son var Asel.
009:044 Och Asel hade sex s”ner, och dessa hette Asrikam, Bokeru,
	Ismael, Searja, Obadja och Hanan.  Dessa voro Asels s”ner
010:001 Och filist‚erna stridde mot Israel; och Israels m„n flydde f”r
	filist‚erna och f”llo slagna p† berget Gilboa.
010:002 Och filist‚erna ansatte ivrigt Saul och hans s”ner.  Och
	filist‚erna d”dade Jonatan, Abinadab och Malki-Sua, Sauls s”ner.
010:003 N„r d† Saul sj„lv blev h„ftigt anfallen och b†gskyttarna kommo
	”ver honom, greps han av f”rskr„ckelse f”r skyttarna.
010:004 Och Saul sade till sin vapendragare: ˝Drag ut ditt sv„rd och
	genomborra mig d„rmed, s† att icke dessa oomskurna komma och
	hantera mig sk„ndligt.˝  Men hans vapendragare ville det icke, ty
	han fruktade storligen.  D† tog Saul sj„lv sv„rdet och st”rtade
	sig d„rp†.
010:005 Men n„r vapendragaren s†g att Saul var d”d, st”rtade han sig ock
	p† sitt sv„rd och dog.

010:006 S† dogo d† Saul och hans tre s”ner; och alla som h”rde till hans
	hus dogo p† samma g†ng.
010:007 Och n„r alla israeliterna i dalen f”rnummo att deras h„r hade
	flytt, och att Saul och hans s”ner voro d”da, ”verg†vo de sina
	st„der och flydde; sedan kommo filist‚erna och bosatte sig i
	dem.

010:008 Dagen d„refter kommo filist‚erna f”r att plundra de slagna och
	funno d† Saul och hans s”ner, d„r de l†go fallna p† berget
	Gilboa.
010:009 Och de plundrade honom och togo med sig hans huvud och hans
	vapen och s„nde dem omkring i filist‚ernas land och l„to
	f”rkunna det glada budskapet f”r sina avgudar och f”r folket.
010:010 Och de lade hans vapen i sitt gudahus, men hans huvudsk†l h„ngde
	de upp i Dagons tempel.

010:011 Men n„r allt folket i Jabes i Gilead h”rde allt vad filist‚erna
	hade gjort med Saul,
010:012 stodo de upp, alla stridbara m„n, och togo Sauls och hans s”ners
	lik och f”rde dem till Jabes; och de begrovo deras ben under
	terebinten i Jabes och fastade s† i sju dagar.

010:013 Detta blev Sauls d”d, d„rf”r att han hade beg†tt otrohet mot
	HERREN, i det att han icke hade h†llit HERRENS ord, s† ock
	d„rf”r att han hade fr†gat en ande och s”kt svar hos en s†dan.
010:014 Han hade icke s”kt svar hos HERREN; d„rf”r d”dade HERREN
	honom.  Och sedan ”verflyttade han konungad”met p† David, Isais
	son.
011:001 D† f”rsamlade sig hela Israel till David i Hebron och sade: ˝Vi
	„ro ju ditt k”tt och ben.
011:002 Redan f”r l„nge sedan, redan d† Saul „nnu var konung, var det du
	som var ledare och anf”rare f”r Israel.  Och till dig har HERREN,
	din Gud, sagt: Du skall vara en herde f”r mitt folk Israel, ja,
	du skall vara en furste ”ver mitt folk Israel.˝
011:003 N„r s† alla de „ldste i Israel kommo till konungen i Hebron,
	sl”t David ett f”rbund med dem d„r i Hebron, inf”r HERREN; och
	sedan smorde de David till konung ”ver Israel, i enlighet med
	HERRENS ord genom Samuel.

011:004 Och David drog med hela Israel till Jerusalem, det „r Jebus; d„r
	befunno sig jebus‚erna, som „nnu bodde kvar i landet.
011:005 Och inv†narna i Jebus sade till David: ˝Hitin kommer du icke.˝
	Men David intog likv„l Sions borg, det „r Davids stad
011:006 Och David sade: ˝Vemhelst som f”rst sl†r ihj„l en jebus‚, han
	skall bliva h”vding och anf”rare.˝  Och Joab, Serujas son, kom
	f”rst ditupp och blev s† h”vding.
011:007 Sedan tog David sin boning i bergf„stet; d„rf”r kallade man det
	Davids stad.
011:008 Och han uppf”rde bef„stningsverk runt omkring staden, fr†n Millo
	och allt omkring; och Joab †terst„llde det ”vriga av staden.
011:009 Och David blev allt m„ktigare och m„ktigare, och HERREN Sebaot
	var med honom

011:010 Och dessa „ro de f”rn„msta bland Davids hj„ltar, vilka g†vo
	honom kraftig hj„lp att bliva konung, de j„mte hela Israel, och
	s† skaffade honom konungav„ldet, enligt HERRENS ord ang†ende
	Israel.
011:011 Detta „r f”rteckningen p† Davids hj„ltar: Jasobeam, son till en
	hakmonit, den f”rn„mste bland k„mparna, han som sv„ngde sitt
	spjut ”ver tre hundra som hade blivit slagna p† en g†ng.
011:012 Och efter honom kom ahoaiten Eleasar, son till Dodo; han var en
	av de tre hj„ltarna.
011:013 Han var med David vid Pas-Dammim, n„r filist‚erna d„r hade
	f”rsamlat sig till strid.  Och d„r var ett †kerstycke, fullt med
	korn.  Och folket flydde f”r filist‚erna.
011:014 D† st„llde de sig mitt p† †kerstycket och f”rsvarade det och
	slogo filist‚erna; och HERREN l„t dem s† vinna en stor seger.

011:015 En g†ng drogo tre av de trettio f”rn„msta m„nnen ned ”ver
	klippan till David vid Adullams grotta, medan en avdelning
	filist‚er var l„grad i Refaimsdalen.
011:016 Men David var d† p† borgen, under det att en filisteisk utpost
	fanns i Bet-Lehem.
011:017 Och David greps av lystnad och sade: ˝Ack att n†gon ville giva
	mig vatten att dricka fr†n brunnen vid Bet-Lehems stadsport!˝
011:018 D† br”to de tre sig igenom filist‚ernas l„ger och h„mtade vatten
	ur brunnen vid Bet-Lehems stadsport och togo det och buro det
	till David.  Men David ville icke dricka det, utan g”t ut det
	s†som ett drickoffer †t HERREN.
011:019 Han sade n„mligen: ˝Gud l†te det vara fj„rran ifr†n mig att jag
	skulle g”ra detta!  Skulle jag dricka dessa m„ns blod, som hava
	v†gat sina liv?  Ty med fara f”r sina liv hava de burit det
	hit.˝  Och han ville icke dricka det.  S†dana ting hade de tre
	hj„ltarna gjort.

011:020 Absai, Joabs broder, var den f”rn„mste av tre andra; han sv„ngde
	en g†ng sitt spjut ”ver tre hundra som hade blivit slagna.  Och
	han hade ett stort namn bland de tre.
011:021 Han var dubbelt mer ansedd „n n†gon annan i detta tretal, och
	han var deras h”vitsman, men upp till de tre f”rsta kom han dock
	icke.
011:022 Vidare Benaja, son till Jojada, som var son till en tapper,
	segerrik man fr†n Kabseel; han slog ned de tv† Arielerna i Moab,
	och det var han som en sn”v„dersdag steg ned och slog ihj„l
	lejonet i brunnen.
011:023 Han slog ock ned den egyptiske mannen som var s† reslig: fem
	alnar l†ng.  Fast„n egyptiern i handen hade ett spjut som liknade
	en v„vbom, gick han ned mot honom, v„pnad allenast med sin
	stav.  Och han ryckte spjutet ur egyptiern hand och dr„pte honom
	med hans eget spjut.
011:024 S†dana ting hade Benaja, Jojadas son, gjort.  Och han hade ett
	stort namn bland de tre hj„ltarna.
011:025 Ja, han var mer ansedd „n n†gon av de trettio, men upp till de
	tre f”rsta kom han icke.  Och David satte honom till anf”rare f”r
	sin livvakt.

011:026 De tappra hj„ltarna voro: Asael, Joabs broder, Elhanan, Dodos
	son, fr†n Bet-Lehem;
011:027 haroriten Sammot; peloniten Heles;
011:028 tekoaiten Ira, Ickes' son; anatotiten Abieser;
011:029 husatiten Sibbekai; ahoaiten Ilai;
011:030 netofatiten Maherai; netofatiten Heled, Baanas son;
011:031 Itai, Ribais son, fr†n Gibea i Benjamins barns stam;
	pirgatoniten Benaja;
011:032 Hurai fr†n Gaas' dalar; arabatiten Abiel;
011:033 baharumiten Asmavet; saalboniten Eljaba;
011:034 gisoniten Bene-Hasem; harariten Jonatan, Sages son;
011:035 harariten Ahiam, Sakars son; Elifal, Urs son;
011:036 mekeratiten Hefer; peloniten Ahia;
011:037 Hesro fr†n Karmel; Naarai, Esbais son;
011:038 Joel, broder till Natan; Mibhar, Hagris son;
011:039 ammoniten Selek; berotiten Naherai, vapendragare †t Joab,
	Serujas son;
011:040 jeteriten Ira; jeteriten Gareb;
011:041 hetiten Uria; Sabad, Alais son;
011:042 rubeniten Adina, Sisas son, en huvudman bland rubeniterna, och
	j„mte honom trettio andra;
011:043 Hanan, Maakas son, och mitniten Josafat;
011:044 astarotiten Ussia; Sama och Jeguel, aroeriten Hotams s”ner;
011:045 Jediael, Simris son, och hans broder Joha, tisiten;
011:046 Eliel-Hammahavim samt Jeribai och Josauja, Elnaams s”ner, och
	moabiten Jitma;
011:047 slutligen Eliel, Obed och Jaasiel-Hammesobaja.
012:001 Och dessa voro de som kommo till David i Siklag, medan han „nnu
	h”ll sig undan f”r Saul, Kis' son; de h”rde till de hj„ltar som
	bistodo honom under kriget.
012:002 De voro v„pnade med b†ge och skickliga i att, b†de med h”ger och
	med v„nster hand, slunga stenar och avskjuta pilar fr†n
	b†gen.  Av Sauls stamfr„nder, benjaminiterna, kommo:
012:003 Ahieser, den f”rn„mste, och Joas, gibeatiten Hassemaas s”ner;
	Jesuel och Pelet, Asmavets s”ner; Beraka; anatotiten Jehu;
012:004 gibeoniten Jismaja, en av de trettio hj„ltarna, anf”rare f”r de
	trettio; Jeremia; Jahasiel; Johanan; gederatiten Josabad;
012:005 Eleusai; Jerimot; Bealja; Semarja; harufiten Sefatja;
012:006 koraiterna Elkana, Jissia, Asarel, Joeser och Jasobeam;
012:007 Joela och Sebadja, s”ner till Jeroham, av str”vskaran.

012:008 Och av gaditerna avf”llo n†gra och gingo till David i bergf„stet
	i ”knen, tappra m„n, krigsm„n skickliga att strida, rustade med
	sk”ld och spjut; de hade en uppsyn s†som lejon och voro snabba
	s†som gaseller p† bergen:
012:009 Eser, den f”rn„mste, Obadja, den andre, Eliab, den tredje,
012:010 Masmanna, den fj„rde, Jeremia, den femte,
012:011 Attai, den sj„tte, Eliel, den sjunde,
012:012 Johanan, den †ttonde, Elsabad, den nionde,
012:013 Jeremia, den tionde, Makbannai, den elfte.
012:014 Dessa h”rde till Gads barn och till de f”rn„msta i h„ren; den
	ringaste av dem var ensam s† god som hundra, men den ypperste s†
	god som tusen.
012:015 Dessa voro de som i f”rsta m†naden gingo ”ver Jordan, n„r den
	var full ”ver alla sina br„ddar, och som f”rjagade alla dem som
	bodde i dalarna, †t ”ster och †t v„ster.

012:016 Av Benjamins och Juda barn kommo n†gra m„n till David „nda till
	bergf„stet.
012:017 D† gick David ut emot dem och tog till orda och sade till dem:
	˝Om I kommen till mig i fredlig avsikt och viljen bist† mig, s†
	„r mitt hj„rta redo till f”rening med eder; men om I kommen f”r
	att f”rr†da mig †t mina ov„nner, fast„n ingen or„tt „r i mina
	h„nder, d† m† v†ra f„ders Gud se d„rtill och straffa det.˝
012:018 Men Amasai, den f”rn„mste bland de trettio, hade blivit bekl„dd
	med andekraft, och han sade:

	   ˝Dina „ro vi, David,
	       och med dig st† vi, du Isais son.
	   Frid vare med dig, frid,
	       och frid vare med dem som bist† dig
	   ty din Gud har bist†tt dig!˝

	Och David tog emot dem och gav dem plats bland de f”rn„msta i
	sin skara.

012:019 Fr†n Manasse gingo n†gra ”ver till David, n„r han med
	filist‚erna drog ut i strid mot Saul, dock fingo de icke bist†
	dessa; ty n„r filist‚ernas h”vdingar hade r†dpl„gat, skickade de
	bort honom, i det de sade: ˝Det g„ller huvudet f”r oss, om han
	g†r ”ver till sin herre Saul.
012:020 N„r han d† drog till Siklag, gingo dessa fr†n Manasse ”ver till
	honom: Adna, Josabad, Jediael, Mikael, Josabad, Elihu och
	Silletai, huvudm„n f”r de „tter som tillh”rde Manasse.
012:021 Dessa bistodo David mot str”vskaran, ty de voro allasammans
	tappra stridsm„n och blevo h”vitsm„n i h„ren.
012:022 Dag efter dag kommo n„mligen allt flera till David f”r att bist†
	honom, s† att hans l„ger blev ”verm†ttan stort.

012:023 Detta „r de tal som angiva summorna av det v„pnade krigsfolk som
	kom till David i Hebron, f”r att efter HERRENS befallning flytta
	Sauls konungamakt ”ver p† honom:
012:024 Juda barn, som buro sk”ld och spjut, sex tusen †tta hundra,
	v„pnade till strid;
012:025 av Simeons barn tappra krigsm„n, sju tusen ett hundra;
012:026 av Levi barn fyra tusen sex hundra;
012:027 d„rtill Jojada, fursten inom Arons sl„kt, och med honom tre
	tusen sju hundra;
012:028 s† ock Sadok, en tapper yngling, med sin familj, tjugutv†
	h”vitsm„n;
012:029 av Benjamins barn, Sauls stamfr„nder, tre tusen (ty „nnu vid den
	tiden h”llo de flesta av dem troget med Sauls hus);
012:030 av Efraims barn tjugu tusen †tta hundra, tappra stridsm„n,
	namnkunniga m„n i sina familjer;
012:031 av ena h„lften av Manasse stam aderton tusen namngivna m„n, som
	kommo f”r att g”ra David till konung;
012:032 av Isaskars barn kommo m„n som v„l f”rstodo tidstecknen och
	ins†go vad Israel borde g”ra, tv† hundra huvudm„n, d„rtill alla
	deras stamfr„nder under deras bef„l;
012:033 av Sebulon stridbara m„n, rustade till krig med alla slags
	vapen, femtio tusen, som samlades endr„ktigt;
012:034 av Naftali ett tusen h”vitsm„n, och med dem trettiosju tusen,
	v„pnade med sk”ld och spjut;
012:035 av daniterna krigsrustade m„n, tjugu†tta tusen sex hundra;
012:036 av Aser stridbara m„n, rustade till krig, fyrtio tusen;
012:037 och fr†n andra sidan Jordan, av rubeniterna, gaditerna och andra
	h„lften av Manasse stam, ett hundra tjugu tusen, v„pnade med
	alla slags vapen som brukas vid krigf”ring.
012:038 Alla dessa krigsm„n, ordnade till strid, kommo i sina hj„rtans
	h„ngivenhet till Hebron f”r att g”ra David till konung ”ver hela
	Israel.  Ocks† hela det ”vriga Israel var enigt i att g”ra David
	till konung.
012:039 Och de voro d„r hos David i tre dagar och †to och drucko, ty
	deras br”der hade f”rsett dem med livsmedel.
012:040 De som bodde n„rmast dem, „nda upp till Isaskar, Sebulon och
	Naftali, tillf”rde dem ock p† †snor, kameler, mul†snor och oxar
	livsmedel i myckenhet till f”da: mj”l, fikonkakor och
	russinkakor, vin och olja, f„kreatur och sm†boskap; ty gl„dje
	r†dde i Israel.
013:001 Och David r†df”rde sig med ”ver- och underh”vitsm„nnen, med alla
	furstarna.
013:002 Sedan sade David till Israels hela f”rsamling: ˝Om I s† finnen
	f”r gott, och om detta „r fr†n HERREN, v†r Gud, s† l†t oss s„nda
	bud †t alla h†ll till v†ra ”vriga br”der i alla Israels
	lands„ndar, och d„rj„mte till pr„sterna och leviterna i de
	st„der kring vilka de hava sina utmarker, att de m† f”rsamla sig
	till oss;
013:003 och l†t oss flytta v†r Guds ark till oss, ty i Sauls tid fr†gade
	vi icke efter den.˝
013:004 Och hela f”rsamlingen svarade att man skulle g”ra s†, ty
	f”rslaget behagade hela folket.
013:005 S† f”rsamlade d† David hela Israel, fr†n Sihor i Egypten „nda
	dit d„r v„gen g†r till Hamat, f”r att h„mta Guds ark fr†n
	Kirjat-Jearim.
013:006 Och David drog med hela Israel upp till Baala, det „r
	Kirjat-Jearim, som h”r till Juda, f”r att d„rifr†n f”ra upp
	Guds, HERRENS, ark, hans som tronar p† keruberna, och efter
	vilken den hade f†tt sitt namn.
013:007 Och de satte Guds ark p† en ny vagn och f”rde den bort ifr†n
	Abinadabs hus; och Ussa och Ajo k”rde vagnen.
013:008 Och David och hela Israel fr”jdade sig inf”r Gud av all makt,
	med s†nger och med harpor, psaltare, pukor, cymbaler och
	trumpeter.
013:009 Men n„r de kommo till Kidonslogen, r„ckte Ussa ut sin hand f”r
	att fatta I arken, ty oxarna snavade.
013:010 D† uppt„ndes HERRENS vrede mot Ussa, och d„rf”r att han hade
	r„ckt ut sin hand mot arken, slog han honom, s† att han f”ll ned
	d”d d„r inf”r Gud.
013:011 Men det gick David h†rt till sinnes att HERREN s† <sp„rr>hade
	brutit ned Ussa</sp„rr>; och han kallade det st„llet
	<sp„rr>Peres-Ussa</sp„rr>, s†som det heter „nnu i dag.
013:012 Och David betogs av s†dan fruktan f”r Gud p† den dagen, att han
	sade: ˝Huru skulle jag t”ras l†ta f”ra Guds ark till mig?˝
013:013 D„rf”r l„t David icke flytta in arken till sig i Davids stad,
	utan l„t s„tta in den i gatiten Obed-Edoms hus.
013:014 Sedan blev Guds ark kvar vid Obed-Edoms hus, d„r den stod i sitt
	eget hus, i tre m†nader; men HERREN v„lsignade Obed-Edoms hus
	och allt vad som h”rde honom till.

014:001 Och Hiram, konungen i Tyrus, skickade s„ndebud till David med
	cedertr„, d„rj„mte ock murare och timmerm„n, f”r att de skulle
	bygga honom ett hus.
014:002 Och David m„rkte att HERREN hade bef„st honom s†som konung ”ver
	Israel; ty han hade l†tit hans rike bliva ”verm†ttan upph”jt,
	f”r sitt folk Israels skull.
014:003 Och David tog sig „nnu flera hustrur i Jerusalem, och David
	f”dde „nnu flera s”ner och d”ttrar.
014:004 Dessa „ro namnen p† de s”ner som han fick i Jerusalem: Sammua,
	Sobab, Natan, Salomo,
014:005 Jibhar, Elisua, Elpelet,
014:006 Noga, Nefeg, Jafia,
014:007 Elisama, Beeljada och Elifelet.

014:008 Men n„r filist‚erna h”rde att David hade blivit smord till
	konung ”ver hela Israel, drogo de allasammans upp f”r att f†nga
	David.  N„r David h”rde detta, drog han ut mot dem.
014:009 D† nu filist‚erna hade fallit in i Refaimsdalen och d„r f”retogo
	plundringst†g,
014:010 fr†gade David Gud: ˝Skall jag draga upp mot filist‚erna?  Vill du
	d† giva dem i min hand?˝  HERREN svarade honom: ˝Drag upp; jag
	vill giva dem i din hand.˝
014:011 Och de drogo upp till Baal-Perasim, och d„r slog David dem.  D†
	sade David: ˝Gud <sp„rr>har brutit ned</sp„rr> mina fiender
	genom min hand, likasom en vattenflod bryter ned.˝ D„rav fick
	det st„llet namnet <sp„rr>Baal-Perasim</sp„rr>.
014:012 De l„mnade d„r efter sig sina gudar; och David befallde att
	dessa skulle br„nnas upp i eld.
014:013 Men filist‚erna f”retogo „nnu en g†ng plundringst†g i dalen.
014:014 N„r David d† †ter fr†gade Gud, svarade Gud honom: ˝Du skall icke
	draga upp efter dem; du m† kringg† dem p† en omv„g, s† att du
	kommer ”ver dem fr†n det h†ll d„r bakatr„den st†.
014:015 S† snart du sedan h”r ljudet av steg i bakatr„dens toppar, drag
	d† ut till strid, ty d† har Gud dragit ut framf”r dig till att
	sl† filist‚ernas h„r.˝
014:016 David gjorde s†som Gud hade bjudit honom; och de slogo
	filist‚ernas h„r och f”rf”ljde dem fr†n Gibeon „nda till Geser.
014:017 Och ryktet om David gick ut i alla l„nder, och HERREN l„t
	fruktan f”r honom komma ”ver alla folk.

015:001 Och han uppf”rde †t sig hus i Davids stad; sedan beredde han en
	plats †t Guds ark och slog upp ett t„lt †t den.
015:002 D„rvid befallde David: ˝Inga andra „n leviterna m† b„ra Guds
	ark; ty dem har HERREN utvalt till att b„ra Guds ark och till
	att g”ra tj„nst inf”r honom f”r ev„rdlig tid.˝
015:003 Och David f”rsamlade hela Israel till Jerusalem f”r att h„mta
	HERRENS ark upp till den plats som han hade berett †t den.
015:004 Och David samlade tillhopa Arons barn och leviterna;
015:005 av Kehats barn: Uriel, deras ”verste, och hans br”der, ett
	hundra tjugu;
015:006 av Meraris barn: Asaja, deras ”verste, och hans br”der, tv†
	hundra tjugu;
015:007 av Gersoms barn: Joel, deras ”verste, och hans br”der, ett
	hundra trettio;
015:008 av Elisafans barn: Semaja, deras ”verste, och hans br”der, tv†
	hundra;
015:009 av Hebrons barn: Eliel, deras ”verste, och hans br”der, †ttio;
015:010 av Ussiels barn: Amminadab, deras ”verste, och hans br”der, ett
	hundra tolv.

015:011 Och David kallade till sig pr„sterna Sadok och Ebjatar j„mte
	leviterna Uriel, Asaja, Joel, Semaja, Eliel och Amminadab.
015:012 Och han sade till dem: ˝I „ren huvudm„n f”r leviternas familjer.
	Helgen eder tillika med edra br”der, och h„mten s† HERRENS,
	Israels Guds, ark upp till den plats som jag har berett †t
	den.
015:013 Ty d„rf”r att I f”rra g†ngen icke voren tillst„des var det som
	HERREN, v†r Gud, br”t ned en av oss, till straff f”r att vi icke
	s”kte honom s†, som tillb”rligt var.˝
015:014 D† helgade pr„sterna och leviterna sig till att h„mta upp
	HERRENS, Israels Guds, ark.
015:015 Och s†som Mose hade bjudit i enlighet med HERRENS ord, buro nu
	Levi barn Guds ark med st„nger, som vilade p† deras axlar.

015:016 Och David sade till de ”versta bland leviterna att de skulle
	f”rordna sina br”der s†ngarna till tj„nstg”ring med
	musikinstrumenter, psaltare, harpor och cymbaler, som de skulle
	l†ta ljuda, under det att de h”jde gl„djes†ngen.
015:017 Leviterna f”rordnade d† Heman, Joels son, och av hans br”der
	Asaf, Berekjas son, och av dessas br”der, Meraris barn, Etan,
	Kusajas son,
015:018 och j„mte dem deras br”der av andra ordningen Sakarja, Ben,
	Jaasiel, Semiramot, Jehiel, Unni, Eliab, Benaja, Maaseja,
	Mattitja, Elifalehu, Mikneja, Obed-Edom och Jegiel,
	d”rrvaktarna.
015:019 Och s†ngarna, Heman, Asaf och Etan, skulle sl† kopparcymbaler.
015:020 Sakarja, Asiel, Semiramot, Jehiel, Unni, Eliab, Maaseja och
	Benaja skulle spela p† psaltare, till Alam˘t.
015:021 Mattitja, Elifalehu, Mikneja, Obed-Edom, Jegiel och Asasja
	skulle leda s†ngen med harpor, till Seminit.
015:022 Kenanja, leviternas anf”rare, n„r de buro, skulle undervisa i
	att b„ra, ty han var kunnig i s†dant.
015:023 Berekja och Elkana skulle vara d”rrvaktare vid arken.
015:024 Sebanja, Josafat, Netanel, Amasai, Sakarja, Benaja och Elieser,
	pr„sterna, skulle bl†sa i trumpeter framf”r Guds ark.  Slutligen
	skulle Obed-Edom och Jehia vara d”rrvaktare vid arken.
015:025 S† gingo d† David och de „ldste i Israel och ”verh”vitsm„nnen
	†stad f”r att h„mta HERRENS f”rbundsark upp ur Obed-Edoms hus,
	under jubel.
015:026 Och d† Gud skyddade leviterna som buro HERRENS f”rbundsark,
	offrade man sju tjurar och sju v„durar.
015:027 D„rvid var David kl„dd i en k†pa av fint linne; s† voro ock alla
	leviterna som buro arken, s† ock s†ngarna och Kenanja, som
	anf”rde s†ngarna, n„r de buro.  Och d„rj„mte bar David en
	linne-efod.
015:028 Och hela Israel h„mtade upp HERRENS f”rbundsark under jubel och
	basuners ljud; och man bl†ste i trumpeter och slog cymbaler och
	l„t psaltare och harpor ljuda.

015:029 N„r d† HERRENS f”rbundsark kom till Davids stad, blickade Mikal,
	Sauls dotter, ut genom f”nstret, och d† hon s†g konung David
	dansa och g”ra sig glad, fick hon f”rakt f”r honom i sitt
	hj„rta.
016:001 Sedan de hade f”rt Guds ark ditin, st„llde de den i t„ltet som
	David hade slagit upp †t den, och framburo d„refter br„nnoffer
	och tackoffer inf”r Guds ansikte.
016:002 N„r David hade offrat br„nnoffret och tackoffret, v„lsignade han
	folket i HERRENS namn.
016:003 Och †t var och en av alla israeliterna, b†de man och kvinna, gav
	han en kaka br”d, ett stycke k”tt och en druvkaka.

016:004 Och han f”rordnade vissa leviter till att g”ra tj„nst inf”r
	HERRENS ark, f”r att de skulle prisa, tacka och lova HERREN,
	Israels Gud:
016:005 Asaf s†som anf”rare, n„st efter honom Sakarja, och vidare
	Jegiel, Semiramot, Jehiel, Mattitja, Eliab, Benaja, Obed-Edom
	och Jegiel med psaltare och harpor; och Asaf skulle sl†
	cymbaler.
016:006 Men pr„sterna Benaja och Jahasiel skulle best„ndigt st† med sina
	trumpeter framf”r Guds f”rbundsark.
016:007 P† den dagen var det som David f”rst fastst„llde den ordningen
	att man genom Asaf och hans br”der skulle tacka HERREN p† detta
	s„tt:

016:008   ˝Tacken HERREN,
	       †kallen hans namn,
	   g”ren hans g„rningar kunniga bland folken.
016:009   Sjungen till hans „ra,
	       lovs„gen honom,
	   talen om alla hans under.
016:010   Ber”mmen eder av hans heliga namn;
	   gl„dje sig av hj„rtat
	       de som s”ka HERREN.

016:011   Fr†gen efter HERREN och hans makt,
	   s”ken hans ansikte best„ndigt.
016:012   T„nken p† de underbara verk som han har gjort,
	   p† hans under och hans muns domar,
016:013   I Israels, hans tj„nares, s„d,
	   I Jakobs barn, hans utvalda.

016:014   Han „r HERREN, v†r Gud;
	   ”ver hela jorden g† hans domar.
016:015   T„nken evinnerligen p† hans f”rbund,
	   intill tusen sl„kten p† vad han har stadgat,
016:016   p† det f”rbund han sl”t med Abraham
	   och p† hans ed till Isak.

016:017   Han fastst„llde det f”r Jakob till en stadga,
	   f”r Israel till ett evigt f”rbund;
016:018   han sade: 'Źt dig vill jag giva Kanaans land,
	   det skall bliva eder arvedels lott.'
016:019   D† voren I „nnu en liten hop,
	   I voren ringa och fr„mlingar d„rinne.

016:020   Och de vandrade †stad ifr†n folk till folk
	   ifr†n ett rike bort till ett annat.
016:021   Han tillstadde ingen att g”ra dem skada,
	   han straffade konungar f”r deras skull:
016:022   'Kommen icke vid mina smorda,
	   och g”ren ej mina profeter n†got ont.'

016:023   Sjungen till HERRENS „ra,
	       alla l„nder,
	   b†den gl„dje var dag,
	       f”rkunnen hans fr„lsning.
016:024   F”rt„ljen bland hedningarna hans „ra,
	   bland alla folk hans under.

016:025   Ty stor „r HERREN
	       och h”gt lovad,
	   och fruktansv„rd „r han
	       mer „n alla gudar.
016:026   Ty folkens alla gudar „ro avgudar,
	   men HERREN „r den som har gjort himmelen.
016:027   Majest„t och h„rlighet „ro inf”r hans ansikte,
	   makt och fr”jd i hans boning.

016:028   Given †t HERREN,
	       I folkens sl„kter,
	   given †t HERREN
	       „ra och makt;
016:029   given †t HERREN
	       hans namns „ra,
	   b„ren fram sk„nker
	       och kommen inf”r hans ansikte,
	   tillbedjen HERREN
	       i helig skrud.
016:030   B„ven f”r hans ansikte,
	       alla l„nder;
	   se, jordkretsen st†r fast
	       och vacklar icke.

016:031   Himmelen vare glad,
	       och jorden fr”jde sig,
	   och bland hedningarna s„ge man:
	   'HERREN „r nu konung!'
016:032   Havet bruse
	       och allt vad d„ri „r,
	   marken gl„dje sig
	       och allt som „r d„rp†;
016:033   ja, d† juble
	       skogens tr„d
	   inf”r HERREN, ty han kommer
	       f”r att d”ma jorden.

016:034   Tacken HERREN, ty han „r god,
	   ty hans n†d varar evinnerligen,
016:035   och s„gen: 'Fr„ls oss, du v†r fr„lsnings Gud,
	   f”rsamla oss och r„dda oss fr†n hedningarna,
	   s† att vi f† prisa ditt heliga namn
	   och ber”mma oss av ditt lov.'

016:036 Lovad vare HERREN, Israels Gud,
	fr†n evighet till evighet!˝

	Och allt folket sade: ˝Amen˝, och lovade HERREN.

016:037 Och han gav d„r, inf”r HERRENS f”rbundsark, †t Asaf och hans
	br”der uppdraget att best„ndigt g”ra tj„nst inf”r arken, var dag
	med de f”r den dagen best„mda sysslorna.
016:038 Men Obed-Edom och deras br”der voro sextio†tta; och Obed-Edom,
	Jedituns son, och Hosa gjorde han till d”rrvaktare.
016:039 Och pr„sten Sadok och hans br”der, pr„sterna, anst„llde han
	inf”r HERRENS tabernakel, p† offerh”jden i Gibeon,
016:040 f”r att de best„ndigt skulle offra †t HERREN br„nnoffer p†
	br„nnoffersaltaret, morgon och afton, och g”ra allt vad som var
	f”reskrivet i HERRENS lag, den som han hade givit †t Israel;
016:041 och j„mte dem Heman och Jedutun och de ”vriga namngivna utvalda,
	p† det att de skulle tacka HERREN, d„rf”r att hans n†d varar
	evinnerligen.
016:042 Och hos dessa, n„mligen Heman och Jedutun, f”rvarades trumpeter
	och cymbaler †t dem som skulle spela, s† ock andra instrumenter
	som h”rde till gudstj„nsten.  Och Jedutuns s”ner gjorde han till
	d”rrvaktare.
016:043 Sedan gick allt folket hem, var och en till sitt; men David
	v„nde om f”r att h„lsa sitt husfolk.
017:001 D† nu David satt i sitt hus, sade han till profeten Natan: ˝Se,
	jag bor i ett hus av cedertr„, under det att HERRENS f”rbundsark
	st†r under ett t„lt.˝
017:002 Natan sade till David: ˝G”r allt vad du har i sinnet; ty Gud „r
	med dig.˝
017:003 Men om natten kom Guds ord till Natan; han sade:
017:004 ˝G† och s„g till min tj„nare David: S† s„ger HERREN: Icke du
	skall bygga mig det hus som jag skall bo i.
017:005 Jag har ju icke bott i n†got hus, fr†n den dag d† jag f”rde
	Israel hitupp „nda till denna dag, utan jag har flyttat ifr†n
	t„lt till t„lt, ifr†n tabernakel till tabernakel.
017:006 Har jag d† n†gonsin, varhelst jag flyttade omkring med hela
	Israel, talat och sagt s† till n†gon enda av Israels domare, som
	jag har f”rordnat till herde f”r mitt folk: 'Varf”r haven I icke
	byggt mig ett hus av cedertr„?'
017:007 Och nu skall du s„ga s† till min tj„nare David: S† s„ger HERREN
	Sebaot: Fr†n betesmarken, d„r du f”ljde f†ren, har jag h„mtat
	dig, f”r att du skulle bliva en furste ”ver mitt folk Israel.
017:008 Och jag har varit med dig p† alla dina v„gar och utrotat alla
	dina fiender f”r dig.  Och jag vill g”ra dig ett namn, s†dant som
	de st”rstes namn p† jorden.
017:009 Jag skall bereda en plats †t mitt folk Israel och plantera det,
	s† att det f†r bo kvar d„r, utan att vidare bliva oroat.
	Or„ttf„rdiga m„nniskor skola icke mer f”r”da det, s†som fordom
	skedde,
017:010 och s†som det har varit allt ifr†n den tid d† jag f”rordnade
	domare ”ver mitt folk Israel; och jag skall kuva alla dina
	fiender.  S† f”rkunnar jag nu f”r dig att HERREN skall bygga ett
	hus †t dig.
017:011 Ty det skall ske, att n„r din tid „r ute och du g†r till dina
	f„der skall jag efter dig upph”ja din son, en av dina
	avkomlingar; och jag skall bef„sta hans konungamakt.
017:012 Han skall bygga ett hus †t mig, och jag skall bef„sta hans tron
	f”r evig tid.
017:013 Jag skall vara hans fader, och han skall vara min son; och min
	n†d skall jag icke l†ta vika ifr†n honom, s†som jag l„t den vika
	ifr†n din f”retr„dare.
017:014 Jag skall h†lla honom vid makt i mitt hus och i mitt rike f”r
	evig tid, och hans tron skall vara bef„st f”r evig tid.˝

017:015 Alldeles i ”verensst„mmelse med dessa ord och med denna syn
	talade nu Natan till David.
017:016 D† gick konung David in och satte sig ned inf”r HERRENS ansikte
	och sade: ˝Vem „r jag, HERRE Gud, och vad „r mitt hus, eftersom
	du har l†tit mig komma h„rtill?
017:017 Och detta har likv„l synts dig vara f”r litet, o Gud; du har
	talat ang†ende din tj„nares hus om det som ligger l†ngt fram i
	tiden.  Ja, du har sett till mig p† m„nniskos„tt, for att upph”ja
	mig, HERRE Gud.
017:018 Vad skall nu David vidare s„ga till dig om den „ra du har
	bevisat din tj„nare?  Du k„nner ju din tj„nare.
017:019 HERRE, f”r din tj„nares skull och efter ditt hj„rta har du gjort
	allt detta stora och f”rkunnat alla dessa stora ting.
017:020 HERRE, ingen „r dig lik, och ingen Gud finnes utom dig, efter
	allt vad vi hava h”rt med v†ra ”ron.
017:021 Och var finnes p† jorden n†got enda folk som „r likt ditt folk
	Israel, vilket Gud sj„lv har g†tt †stad att f”rlossa †t sig till
	ett folk -- f”r att s† g”ra dig ett stort och fruktansv„rt namn,
	i det att du f”rjagade hedningarna f”r ditt folk, det som du
	hade f”rlossat ifr†n Egypten?
017:022 Och du har gjort ditt folk Israel till ett folk †t dig f”r evig
	tid, och du, HERRE, har blivit deras Gud
017:023 S† m† nu, HERRE, vad du har talat om din tj„nare och om hans hus
	bliva fast f”r evig tid; g”r s†som du har talat.
017:024 D† skall ditt namn anses fast och bliva stort till evig tid, s†
	att man skall s„ga: 'HERREN Sebaot, Israels Gud, „r Gud ”ver
	Israel.'  Och s† skall din tj„nare Davids hus best† inf”r dig.
017:025 Ty du, min Gud, har uppenbarat f”r din tj„nare att du skall
	bygga honom ett hus; d„rf”r har din tj„nare dristat att bedja
	inf”r dig.
017:026 Och nu, HERRE, du „r Gud; och d† du har lovat din tj„nare detta
	goda,
017:027 s† m† du nu ock v„rdigas v„lsigna din tj„nares hus, s† att det
	f”rbliver evinnerligen inf”r dig.  Ty vad du, HERRE, v„lsignar,
	det „r v„lsignat evinnerligen.˝
018:001 En tid h„refter slog David filist‚erna och kuvade dem.  D„rvid
	tog han Gat med underlydande orter ur filist‚ernas hand.
018:002 Han slog ock moabiterna; s† blevo moabiterna David underd†niga
	och f”rde till honom sk„nker.
018:003 Likaledes slog David Hadareser, konungen i Soba, vid Hamat, n„r
	denne hade dragit †stad f”r att bef„sta sitt v„lde vid floden
	Frat.
018:004 Och David tog ifr†n honom ett tusen vagnar och tog till f†nga
	sju tusen ryttare och tjugu tusen man fotfolk; och David l„t
	avsk„ra fotsenorna p† alla vagnsh„starna, utom p† ett hundra
	h„star, som han skonade.

018:005 N„r sedan aram‚erna fr†n Damaskus kommo f”r att hj„lpa
	Hadareser, konungen i Soba, nedgjorde David tjugutv† tusen man
	av dem.
018:006 Och David insatte fogdar bland aram‚erna i Damaskus; och
	aram‚erna blevo David underd†niga och f”rde till honom
	sk„nker.  S† gav HERREN seger †t David, varhelst han drog fram.
018:007 Och David tog de gyllene sk”ldar som Hadaresers tj„nare hade
	burit och f”rde dem till Jerusalem.
018:008 Och fr†n Hadaresers st„der Tibhat och Kun tog David koppar i
	stor myckenhet; d„rav gjorde sedan Salomo kopparhavet, pelarna
	och koppark„rlen.

018:009 D† nu Tou, konungen i Hamat, h”rde att David hade slagit
	Hadaresers, konungens i Soba, hela h„r,
018:010 s„nde han sin son Hadoram till konung David f”r att h„lsa honom
	och lyck”nska honom, d„rf”r att han hade givit sig i strid med
	Hadareser och slagit honom; ty Hadareser hade varit Tous
	fiende.  Han s„nde ock alla slags k„rl av guld, silver och
	koppar.
018:011 Ocks† dessa helgade konung David †t HERREN, likasom han hade
	gjort med det silver och guld han hade hemf”rt fr†n alla andra
	folk: fr†n edom‚erna, moabiterna, Ammons barn, filist‚erna och
	amalekiterna.

018:012 Och sedan Absai, Serujas son, hade slagit edom‚erna i Saltdalen,
	aderton tusen man,
018:013 insatte han fogdar i Edom; och alla edom‚er blevo David
	underd†niga.  S† gav HERREN seger †t David, varhelst han drog
	fram.

018:014 David regerade nu ”ver hela Israel; och han skipade lag och r„tt
	†t allt sitt folk.
018:015 Joab, Serujas son, hade bef„let ”ver krigsh„ren, och Josafat,
	Ahiluds son, var kansler.
018:016 Sadok, Ahitubs son, och Abimelek, Ebjatars son, voro pr„ster,
	och Sausa var sekreterare.
018:017 Benaja, Jojadas son, hade bef„let ”ver keret‚erna och
	pelet‚erna; men Davids s”ner voro de f”rn„mste vid konungens
	sida.
019:001 En tid h„refter dog Nahas, Ammons barns konung, och hans son
	blev konung efter honom.
019:002 D† sade David: ˝Jag vill bevisa Hanun, Nahas' son, v„nskap,
	eftersom hans fader bevisade mig v„nskap.˝  Och David skickade
	s„ndebud f”r att tr”sta honom i hans sorg efter fadern.  N„r s†
	Davids tj„nare kommo till Ammons barns land, till Hanun, f”r att
	tr”sta honom,
019:003 sade Ammons barns furstar till Hanun: ˝Menar du att David d„rmed
	att han s„nder tr”stare till dig vill visa dig att han „rar din
	fader?  Nej, f”r att unders”ka och f”rd„rva och bespeja landet
	hava hans tj„nare kommit till dig.˝
019:004 D† tog Hanun Davids tj„nare och l„t raka dem och sk„ra av deras
	kl„der mitt p†, „nda uppe vid s„tet, och l„t dem s† g†.
019:005 Och man kom och ber„ttade f”r David vad som hade h„nt m„nnen; d†
	s„nde han bud emot dem, ty m„nnen voro ju mycket van„rade.  Och
	konungen l„t s„ga: ˝Stannen i Jeriko, till dess edert sk„gg
	hinner v„xa ut, och kommen s† tillbaka.˝

019:006 D† nu Ammons barn ins†go att de hade gjort sig f”rhatliga f”r
	David, s„nde Hanun och Ammons barn ett tusen talenter silver f”r
	att leja sig vagnar och ryttare fr†n Aram-Naharaim, fr†n
	Aram-Maaka och fr†n Soba.
019:007 De lejde sig trettiotv† tusen vagnar, „vensom hj„lp av konungen
	i Maaka med hans folk; dessa kommo och l„grade sig framf”r
	Medeba.  Ammons barn f”rsamlade sig ock fr†n sina st„der och
	kommo f”r att strida.
019:008 N„r David h”rde detta, s„nde han †stad Joab med hela h„ren, de
	tappraste krigarna.
019:009 Och Ammons barn drogo ut och st„llde upp sig till strid vid
	ing†ngen till staden; men de konungar som hade kommit dit
	st„llde upp sig f”r sig sj„lva p† f„ltet.
019:010 D† Joab nu s†g att han hade fiender b†de framf”r sig och bakom
	sig, gjorde han ett urval bland allt Israels utvalda manskap och
	st„llde sedan upp sig mot aram‚erna.
019:011 Men det ”vriga folket ”verl„mnade han †t sin broder Absai, och
	dessa fingo st„lla upp sig mot Ammons barn.
019:012 Och han sade: ˝Om aram‚erna bliva mig ”verm„ktiga, s† skall du
	komma mig till hj„lp; och om Ammons barn bliva dig ”verm„ktiga,
	s† vill jag hj„lpa dig.
019:013 Var nu vid gott mod; ja, l†t oss visa mod i striden f”r v†rt
	folk och f”r v†r Guds st„der.  Sedan m† HERREN g”ra vad honom
	t„ckes.
019:014 D„refter ryckte Joab fram med sitt folk till strid mot
	aram‚erna, och de flydde f”r honom.
019:015 Men n„r Ammons barn s†go att aram‚erna flydde, flydde ocks† de
	f”r hans broder Absai och beg†vo sig in i staden.  D† begav sig
	Joab till Jerusalem.

019:016 D† allts† aram‚erna s†go att de hade blivit slagna av Israel,
	s„nde de bud att de aram‚er som bodde p† andra sidan floden
	skulle rycka ut, anf”rda av Sofak, Hadaresers h„rh”vitsman.
019:017 N„r detta blev ber„ttat f”r David, f”rsamlade han hela Israel
	och gick ”ver Jordan, och d† han kom fram till dem, st„llde han
	upp sig i slagordning mot dem; och n„r David hade st„llt upp sig
	till strid mot aram‚erna, g†vo dessa sig i strid med honom.
019:018 Men aram‚erna flydde undan f”r Israel, och David dr„pte av
	aram‚erna manskapet p† sju tusen vagnar, s† ock fyrtio tusen man
	fotfolk; h„rh”vitsmannen Sofak d”dade han ock.
019:019 D†, allts† Hadaresers tj„nare s†go att de hade blivit slagna av
	israeliterna, ingingo de fred med David och blevo honom
	underd†niga.  Efter detta ville aram‚erna icke vidare hj„lpa
	Ammons barn.
020:001 F”ljande †r, vid den tid d† konungarna pl„gade draga i f„lt,
	t†gade Joab ut med krigsh„ren och h„rjade Ammons barns land, och
	kom s† och bel„grade Rabba, medan David stannade kvar i
	Jerusalem.  Och Joab intog Rabba och f”rst”rde det.
020:002 Och David tog deras konungs krona fr†n hans huvud, den befanns
	v„ga en talent guld och var prydd med en dyrbar sten.  Den sattes
	nu p† Davids huvud.  Och han f”rde ut byte fr†n staden i stor
	myckenhet.
020:003 Och folket d„rinne f”rde han ut och s”ndersargade dem med s†gar
	och tr”skvagnar av j„rn och med bilor.  S† gjorde David mot
	Ammons barns alla st„der.  Sedan v„nde David med allt folket
	tillbaka till Jerusalem.

020:004 D„refter uppstod en strid med filist‚erna vid Geser; husatiten
	Sibbekai slog d† ned Sippai, en av rafa‚ernas avkomlingar; s†
	blevo de kuvade.

020:005 Źter stod en strid med filist‚erna; Elhanan, Jaurs son, slog d†
	ned Lami, gatiten Goljats broder, som hade ett spjut vars skaft
	liknade en v„vbom.

020:006 Źter stod en strid vid Gat.  D„r var en reslig man som hade sex
	fingrar och sex t†r, tillsammans tjugufyra; han var ock en
	avkomling av rafa‚erna.
020:007 Denne sm„dade Israel; d† blev han nedgjord av Jonatan, son till
	Simea, Davids broder.

020:008 Dessa voro avkomlingar av rafa‚erna i Gat; och de f”llo f”r
	Davids och hans tj„nares hand.
021:001 Men Satan tr„dde upp mot Israel och uppeggade David till att
	r„kna Israel.
021:002 D† sade David till Joab och till folkets andra h”vitsman: ˝G†n
	†stad och r„knen Israel, fr†n Beer-Seba „nda till Dan, och given
	mig besked d„rom, s† att jag f†r veta huru m†nga de „ro.˝
021:003 Joab svarade: ˝M† HERREN „n vidare f”r”ka sitt folk hundrafalt.
	Žro de d† icke, min herre konung, allasammans min herres
	tj„nare?  Varf”r beg„r d† min herre s†dant?  Varf”r skulle man
	d„rmed draga skuld ”ver Israel?
021:004 Likv„l blev konungens befallning g„llande, trots Joab.  Allts†
	drog Joab ut och for omkring i hela Israel, och kom s† hem igen
	till Jerusalem.

021:005 Och Joab uppgav f”r David vilken slutsumma folkr„kningen
	utvisade: i Israel funnos tillsammans elva hundra tusen
	sv„rdbev„pnade m„n, och i Juda funnos fyra hundra sjuttio tusen
	sv„rdbev„pnade man.
021:006 Men Levi och Benjamin hade han icke r„knat j„mte de andra, ty
	konungens befallning var en styggelse f”r Joab.

021:007 Vad som hade skett misshagade Gud, och han hems”kte Israel.
021:008 D† sade David till Gud: ˝Jag har syndat storligen d„ri att jag
	har gjort detta; men tillgiv nu din tj„nares missg„rning, ty jag
	har handlat mycket d†raktigt.˝
021:009 Men HERREN talade till Gad, Davids siare, och sade:
021:010 ˝G† och tala till David och s„g: S† s„ger HERREN: Tre ting
	l„gger jag fram f”r dig; v„lj bland dem ut †t dig ett som du
	vill att jag skall g”ra dig.˝
021:011 D† gick Gad in till David och sade till honom: ˝S† s„ger HERREN:
021:012 Tag vilketdera du vill: antingen hungersn”d i tre †r, eller
	f”r”delse i tre m†nader genom dina ov„nners anfall, utan att du
	kan undkomma dina fienders sv„rd, eller HERRENS sv„rd och pest i
	landet under tre dagar, i det att HERRENS „ngel sprider f”rd„rv
	inom hela Israels omr†de.  Eftersinna nu vilket svar jag skall
	giva honom som har s„nt mig.˝
021:013 David svarade Gad: ˝Jag „r i stor v†nda.  Men l†t mig d† falla i
	HERRENS hand, ty hans barmh„rtighet „r mycket stor; i
	m„nniskohand vill jag icke falla.˝
021:014 S† l„t d† HERREN pest komma i Israel, s† att sjuttio tusen m„n
	av Israel f”llo.
021:015 Och Gud s„nde en „ngel mot Jerusalem till att f”rd„rva det.  Men
	n„r denne h”ll p† att f”rd„rva, s†g HERREN d„rtill och †ngrade
	det onda, s† att han sade till „ngeln, F”rd„rvaren: ˝Det „r
	nog; drag nu din hand tillbaka.˝  Och HERRENS „ngel stod d† vid
	jebus‚en Ornans tr”skplats.
021:016 N„r nu David lyfte upp sina ”gon och fick se HERRENS „ngel
	st†ende mellan jorden och himmelen med ett blottat sv„rd i sin
	hand, utr„ckt ”ver Jerusalem, d† f”llo han och de „ldste, h”ljda
	i sorgdr„kt, ned p† sina ansikten.
021:017 Och David sade till Gud: ˝Det var ju jag som befallde att folket
	skulle r„knas.  Det „r d† jag som har syndat och gjort vad ont
	„r; men dessa, min hjord, vad hava de gjort?  HERRE, min Gud, m†
	din hand v„nda sig mot mig och min faders hus, men icke mot ditt
	folk, s† att det bliver hems”kt.˝

021:018 Men HERRENS „ngel befallde Gad att s„ga till David att David
	skulle g† †stad och resa ett altare †t HERREN p† jebus‚en Ornans
	tr”skplats.
021:019 Och David gick †stad p† grund av det ord som Gad hade talat i
	HERRENS namn.
021:020 D† Ornan nu v„nde sig om, fick han se „ngeln; och hans fyra
	s”ner som voro med honom, g”mde sig.  Men Ornan h”ll p† att
	tr”ska vete.
021:021 Och David kom till Ornan; n„r d† Ornan s†g upp och fick se
	David, gick han fram ifr†n tr”skplatsen och f”ll ned till jorden
	p† sitt ansikte f”r David.
021:022 Och David sade till Ornan: ˝Giv mig den plats d„r du tr”skar din
	s„d, s† att jag d„r kan bygga ett altare †t HERREN; giv mig den
	f”r full betalning; och m† s† hems”kelsen upph”ra bland folket.˝
021:023 D† sade Ornan till David: ˝Tag den, och m† sedan min herre
	konungen g”ra vad honom t„ckes.  Se, h„r giver jag dig
	f„kreaturen till br„nnoffer och tr”skvagnarna till ved och vetet
	till spisoffer; alltsammans giver jag.˝
021:024 Men konung David svarade Ornan: ˝Nej, jag vill k”pa det f”r full
	betalning; ty jag vill icke taga †t HERREN det som „r ditt, och
	offra br„nnoffer som jag har f†tt f”r intet.˝
021:025 Och David gav †t Ornan f”r platsen sex hundra siklar guld, i
	full vikt.
021:026 Och David byggde d„r ett altare †t HERREN och offrade br„nnoffer
	och tackoffer.  Han ropade till HERREN, och han svarade honom med
	eld fr†n himmelen p† br„nnoffersaltaret.
021:027 Och p† HERRENS befallning stack „ngeln sitt sv„rd tillbaka i
	skidan.

021:028 D†, n„r David f”rnam att HERREN hade b”nh”rt honom p† jebus‚en
	Ornans tr”skplats, offrade han d„r.
021:029 Men HERRENS tabernakel, som Mose hade l†tit g”ra i ”knen, stod
	j„mte br„nnoffersaltaret, vid den tiden p† offerh”jden i Gibeon.
021:030 Dock v†gade David icke komma inf”r Guds ansikte f”r att s”ka
	honom; s† f”rskr„ckt var han f”r HERRENS „ngels sv„rd.

022:001 Och David sade: ˝H„r skall HERREN Guds hus st†, och h„r altaret
	f”r Israels br„nnoffer.˝

022:002 Och David befallde att man skulle samla tillhopa de fr„mlingar
	som funnos i Israels land; och han anst„llde hantverkare, som
	skulle hugga ut stenar f”r att d„rmed bygga Guds hus.
022:003 Och David anskaffade j„rn i myckenhet till spikar p† d”rrarna i
	portarna och till krampor, s† ock koppar i s†dan myckenhet att
	den icke kunde v„gas,
022:004 och cederbj„lkar i otalig m„ngd; ty sidonierna och tyrierna
	f”rde cedertr„ i myckenhet till David.
022:005 David t„nkte n„mligen: ˝Min son Salomo „r ung och sp„d, men
	huset som skall byggas †t HERREN m†ste g”ras ”verm†ttan stort,
	s† att det bliver namnkunnigt och prisat i alla l„nder; jag vill
	d„rf”r skaffa f”rr†d †t honom.˝  S† skaffade David f”rr†d i
	myckenhet f”re sin d”d.

022:006 Och han kallade till sig sin son Salomo och bj”d honom att bygga
	ett hus †t HERREN, Israels Gud.
022:007 Och David sade till sin son Salomo: ˝Jag hade sj„lv i sinnet att
	bygga ett hus †t HERRENS, min Guds, namn.
022:008 Men HERRENS ord kom till mig; han sade: Du har utgjutit blod i
	myckenhet och f”rt stora krig; du skall icke bygga ett hus †t
	mitt namn, eftersom du har utgjutit s† mycket blod p† jorden, i
	min †syn.
022:009 Men se, †t dig skall f”das en son; han skall bliva en frids„ll
	man, och jag skall l†ta honom f† fred med alla sina fiender runt
	omkring; ty <sp„rr>Salomo</sp„rr> skall han heta, och
	<sp„rr>frid</sp„rr> och ro skall jag l†ta vila ”ver Israel i
	hans dagar.
022:010 Han skall bygga ett hus †t mitt namn; han skall vara min son,
	och jag skall vara hans fader.  Och jag skall bef„sta hans
	konungatron ”ver Israel f”r evig tid.
022:011 S† vare nu HERREN med dig, min son; m† du bliva lyckosam och f†
	bygga HERRENS, din Guds, hus, s†som han har lovat om dig.
022:012 M† HERREN allenast giva dig klokhet och f”rst†nd, n„r han s„tter
	dig till h„rskare ”ver Israel, och f”rhj„lpa dig till att h†lla
	HERRENS, din Guds, lag.
022:013 D† skall du bliva lyckosam, om du h†ller och g”r efter de
	stadgar och r„tter som HERREN har bjudit Mose att †l„gga
	Israel.  Var frimodig och of”rf„rad; frukta icke och var icke
	f”rsagd.
022:014 Och se, trots mitt betryck har jag nu anskaffat till HERRENS hus
	ett hundra tusen talenter guld och tusen g†nger tusen talenter
	silver, d„rtill av koppar och j„rn mer „n som kan v„gas, ty s†
	mycket „r det; tr„virke och sten har jag ock anskaffat, och mer
	m† du sj„lv anskaffa.
022:015 Arbetare har du ock i myckenhet hantverkare, stenhuggare och
	timmerm„n, och d„rtill allahanda folk som „r kunnigt i allt
	slags annat arbete.
022:016 P† guldet, silvret, kopparen och j„rnet kan ingen r„kning
	h†llas.  Upp d† och g† till verket; och vare HERREN med dig!˝

022:017 D„refter bj”d David alla Israels furstar att de skulle
	underst”dja hans son Salomo; han sade:
022:018 ˝HERREN, eder Gud, „r ju med eder och har l†tit eder f† ro p†
	alla sidor; ty han har givit landets f”rra inbyggare i min hand,
	och landet har blivit HERREN och hans folk underd†nigt.
022:019 S† v„nden nu edert hj„rta och eder sj„l till att s”ka HERREN,
	eder Gud; och st†n upp och byggen HERREN Guds helgedom, s† att
	man kan f”ra HERRENS f”rbundsark och vad annat som h”r till Guds
	helgedom in i det hus som skall byggas †t HERRENS namn.˝

023:001 Och n„r David blev gammal och levnadsm„tt, gjorde han sin son
	Salomo till konung ”ver Israel.

023:002 Och han f”rsamlade alla Israels furstar, s† ock pr„sterna och
	leviterna.
023:003 Och leviterna blevo r„knade, de n„mligen som voro trettio †r
	gamla eller d„rut”ver; och deras antal, antalet av alla personer
	av mank”n, utgjorde trettio†tta tusen.
023:004 ˝Av dessa˝, sade han, ˝skola tjugufyra tusen f”rest† sysslorna
	vid HERRENS hus, och sex tusen vara tillsyningsm„n och domare;
023:005 fyra tusen skola vara d”rrvaktare och fyra tusen skola lovsjunga
	HERREN till de instrumenter som jag har l†tit g”ra f”r
	lovs†ngen.˝
023:006 Och David delade dem i avdelningar efter Levis s”ner, Gerson
	Kehat och Merari.

023:007 Till gersoniterna h”rde Laedan och Simei.
023:008 Laedans s”ner voro Jehiel, huvudmannen, Setam och Joel,
	tillsammans tre.
023:009 Simeis s”ner voro Selomot, Hasiel och Haran, tillsammans
	tre.  Dessa voro huvudm„n f”r Laedans familjer.
023:010 Och Simeis s”ner voro Jahat, Sina, Jeus och Beria.  Dessa voro
	Simeis s”ner, tillsammans fyra.
023:011 Jahat var huvudmannen, och Sisa var den andre.  Men Jeus och
	Beria hade icke m†nga barn; d„rf”r fingo de utg”ra allenast en
	familj, en ordning.

023:012 Kehats s”ner voro Amram, Jishar, Hebron och Ussiel, tillsammans
	fyra.
023:013 Amrams s”ner voro Aron och Mose.  Och Aron blev j„mte sina s”ner
	f”r ev„rdlig tid avskild till att helgas s†som h”ghelig, till
	att f”r ev„rdlig tid ant„nda r”kelse inf”r HERREN och g”ra tj„nst
	inf”r honom och v„lsigna i hans namn.
023:014 Men gudsmannen Moses s”ner r„knades till Levi stam.
023:015 Moses s”ner voro Gersom och Elieser.
023:016 Gersoms s”ner voro Sebuel, huvudmannen.
023:017 Och Eliesers s”ner voro Rehabja, huvudmannen.  Elieser hade inga
	andra s”ner; men Rehabjas s”ner voro ”verm†ttan talrika.
023:018 Jishars s”ner voro Selomit, huvudmannen.
023:019 Hebrons s”ner voro Jeria, huvudmannen, Amarja, den andre,
	Jahasiel, den tredje, och Jekameam, den fj„rde.
023:020 Ussiels s”ner voro Mika, huvudmannen, och Jissia, den andre.

023:021 Meraris s”ner voro Maheli och Musi.  Mahelis s”ner voro Eleasar
	och Kis.
023:022 N„r Eleasar dog, l„mnade han inga s”ner efter sig, utan allenast
	d”ttrar; men Kis' s”ner, deras fr„nder, togo dessa till hustrur.
023:023 Musis s”ner voro Maheli, Eder och Jeremot, tillsammans tre.

023:024 Dessa voro Levi barn, efter deras familjer, huvudm„nnen f”r
	familjerna, s† m†nga av dem som inm”nstrades, vart namn r„knat
	s„rskilt, var person f”r sig, de som kunde f”rr„tta sysslor vid
	tj„nstg”ringen i HERRENS hus, n„mligen de som voro tjugu †r
	gamla eller d„rut”ver.
023:025 Ty David sade: ˝HERREN, Israels Gud, har l†tit sitt folk komma
	till ro, och han har nu sin boning i Jerusalem till evig tid;
023:026 d„rf”r beh”va icke heller leviterna mer b„ra tabernaklet och
	alla redskap till tj„nstg”ringen d„rvid.˝
023:027 (Enligt ber„ttelsen om Davids sista tid r„knades n„mligen av
	Levi barn de som voro tjugu †r gamla eller d„rut”ver.)
023:028 De fingo i st„llet sin plats vid Arons s”ners sida f”r
	tj„nstg”ringen i HERRENS hus, i vad som r”rde f”rg†rdarna och
	kamrarna och reningen av allt heligt och sysslorna vid
	tj„nstg”ringen i Guds hus,
023:029 vare sig det g„llde sk†debr”den eller det fina mj”let till
	spisoffret eller de osyrade tunnkakorna eller pl†tarna eller det
	hopkn†dade mj”let, eller n†got m†tt och m†l,
023:030 eller att var morgon g”ra tj„nst genom att tacka och lova
	HERREN, och likaledes var afton,
023:031 eller att offra alla br„nnoffer †t HERREN p† sabbaterna, vid
	nym†naderna och vid h”gtiderna, till best„mt antal och s†som det
	var f”reskrivet f”r dem, best„ndigt, inf”r HERRENS ansikte.
023:032 De skulle iakttaga vad som var att iakttaga vid
	uppenbarelset„ltet och vid det heliga, vad Arons s”ner, deras
	br”der, hade att iakttaga vid tj„nstg”ringen i HERRENS hus.
024:001 Och Arons s”ner hade f”ljande avdelningar: Arons s”ner voro
	Nadab och Abihu, Eleasar och Itamar.
024:002 Men Nadab och Abihu dogo f”re sin fader; och de hade inga
	s”ner.  S† blevo allenast Eleasar och Itamar pr„ster.
024:003 Och David j„mte Sadok, av Eleasars s”ner, och Ahimelek, av
	Itamars s”ner, indelade dem och best„mde den ordning i vilken de
	skulle g”ra tj„nst.
024:004 D† nu Eleasars s”ner befunnos hava flera huvudm„n „n Itamars
	s”ner, indelade man dem s†, att Eleasars s”ner fingo sexton
	huvudm„n f”r sina familjer och Itamars s”ner †tta huvudm„n f”r
	sina familjer.
024:005 Man indelade dem genom lottkastning, de f”rra s†v„l som de
	senare, ty helgedomens furstar och Guds furstar togos b†de av
	Eleasars s”ner och av Itamars s”ner.
024:006 Och Semaja, Netanels son, sekreteraren, av Levi stam, tecknade
	upp dem i n„rvaro av konungen, furstarna och pr„sten Sadok och
	Ahimelek, Ebjatars son, och i n„rvaro av huvudm„nnen f”r
	pr„sternas och leviternas familjer.  Lotterna drogos skiftevis
	f”r Eleasars och f”r Itamars familjer.
024:007 Den f”rsta lotten f”ll ut f”r Jojarib, den andra f”r Jedaja,
024:008 den tredje f”r Harim, den fj„rde f”r Seorim,
024:009 den femte f”r Malkia, den sj„tte f”r Mijamin,
024:010 den sjunde f”r Hackos, den †ttonde f”r Abia,
024:011 den nionde f”r Jesua, den tionde f”r Sekanja,
024:012 den elfte f”r Eljasib, den tolfte f”r Jakim,
024:013 den trettonde f”r Huppa, den fjortonde f”r Jesebab,
024:014 den femtonde f”r Bilga, den sextonde f”r Immer,
024:015 den sjuttonde f”r Hesir, den adertonde f”r Happisses,
024:016 den nittonde f”r Petaja, den tjugonde f”r Hesekiel,
024:017 den tjuguf”rsta f”r Jakin, den tjuguandra f”r Gamul,
024:018 den tjugutredje for Delaja, den tjugufj„rde f”r Maasja.
024:019 Detta blev den ordning i vilken de skulle g”ra tj„nst, n„r de
	gingo in i HERRENS hus, s†som det var f”reskrivet f”r dem genom
	deras fader Aron, i enlighet med vad HERREN, Israels Gud, hade
	bjudit honom.

024:020 Vad ang†r de ”vriga Levi barn, s† h”rde till Amrams barn Subael,
	till Subaels barn Jedeja,
024:021 till Rehabja, det „r till Rehabjas barn, huvudmannen Jissia,
024:022 till jishariterna Selomot, till Selomots barn Jahat.
024:023 Och benajiter voro Jeria, Amarja, den andre, Jahasiel, den
	tredje, och Jekameam, den fj„rde.
024:024 Ussiels barn voro Mika; till Mikas barn h”rde Samur.
024:025 Mikas broder var Jissia; till Jissias barn h”rde Sakarja.
024:026 Meraris barn voro Maheli och Musi, Jaasia-Benos s”ner.
024:027 Meraris barn voro dessa av Jaasia-Beno, och vidare Soham, Sackur
	och Ibri.
024:028 Mahelis son var Eleasar, men denne hade inga s”ner.
024:029 Till Kis, det „r Kis' barn, h”rde Jerameel.
024:030 Men Musis barn voro Maheli, Eder och Jerimot.  Dessa voro
	leviternas barn, efter deras familjer.
024:031 Ocks† dessa kastade lott likas†v„l som deras br”der, Arons
	s”ner, i n„rvaro av konung David, Sadok, Ahimelek och
	huvudm„nnen f”r pr„sternas och leviternas familjer, huvudm„nnen
	f”r familjerna likas†v„l som deras yngsta br”der.
025:001 Och David j„mte h„rh”vitsm„nnen avskilde till tj„nstg”ring
	Asafs, Hemans och Jedutuns s”ner, som hade profetisk anda till
	att spela p† harpor, psaltare och cymbaler.  Och detta „r
	f”rteckningen p† dem, p† de m„n som fingo denna tj„nstg”ring
	till †liggande.
025:002 Av Asafs s”ner: Sackur, Josef, Netanja och Asarela, Asafs s”ner,
	under ledning av Asaf, som hade profetisk anda till att spela,
	under konungens ledning.
025:003 Av Jedutun: Jedutuns s”ner Gedalja, Seri, Jesaja, Hasabja och
	Mattitja, tillsammans sex, med harpor, under ledning av sin
	fader Jedutun, som hade profetisk anda till att spela tack- och
	lovs†nger till HERREN.
025:004 Av Heman: Hemans s”ner Buckia, Mattanja, Ussiel, Sebuel och
	Jerimot, Hananja, Hanani, Eliata, Giddalti och Romamti-Eser,
	Josbekasa, Malloti, Hotir, Mahasiot.
025:005 Alla dessa voro s”ner till Heman, som var konungens siare,
	enligt det l”fte Gud hade givit, att han ville upph”ja hans
	horn; d„rf”r gav Gud Heman fjorton s”ner och tre d”ttrar.

025:006 Alla dessa stodo var och en under sin faders ledning, n„r de
	utf”rde s†ngen i HERRENS hus till cymbaler, psaltare och harpor
	och s† gjorde tj„nst i Guds hus; de stodo under konungens,
	Asafs, Jedutuns och Hemans ledning.

025:007 Och antalet av dem j„mte deras br”der, av dem som hade blivit
	undervisade i s†ngen till HERREN „ra, alla de d„ri kunniga,
	utgjorde tv† hundra †ttio†tta.

025:008 Och de kastade lott om tj„nstg”ringen, alla, den minste
	likas†v„l som den st”rste, den kunnige j„mte l„rjungen.
025:009 Den f”rsta lotten kom ut f”r Asaf och f”ll p† Josef; den andre
	blev Gedalja, han sj„lv med sina br”der och s”ner, tillsammans
	tolv;
025:010 den tredje blev Sackur, med sin s”ner och br”der, tillsammans
	tolv
025:011 den fj„rde lotten kom ut f”r Jisri, med hans s”ner och br”der,
	tillsammans tolv;
025:012 den femte blev Netanja, med sina s”ner och br”der, tillsammans
	tolv;
025:013 den sj„tte blev Buckia, med sina s”ner och br”der, tillsammans
	tolv;
025:014 den sjunde blev Jesarela, med sina s”ner och br”der, tillsammans
	tolv;
025:015 den †ttonde blev Jesaja, med sin s”ner och br”der, tillsammans
	tolv
025:016 den nionde blev Mattanja, med sina s”ner och br”der, tillsammans
	tolv;
025:017 den tionde blev Simei, med sina s”ner och br”der, tillsammans
	tolv
025:018 den elfte blev Asarel, med sin s”ner och br”der, tillsammans
	tolv
025:019 den tolfte lotten kom ut f”r Hasabja, med hans s”ner och br”der
	tillsammans tolv;
025:020 den trettonde blev Subael, med sina s”ner och br”der,
	tillsammans tolv;
025:021 den fjortonde blev Mattitja, med sina s”ner och br”der,
	tillsammans tolv;
025:022 den femtonde lotten kom ut f”r Jeremot, med hans s”ner och
	br”der, tillsammans tolv;
025:023 den sextonde f”r Hananja, med hans s”ner och br”der, tillsammans
	tolv;
025:024 den sjuttonde f”r Josbekasa, med hans s”ner och br”der,
	tillsammans tolv;
025:025 den adertonde f”r Hanani, med hans s”ner och br”der, tillsammans
	tolv;
025:026 den nittonde f”r Malloti, med hans s”ner och br”der, tillsammans
	tolv;
025:027 den tjugonde f”r Elijata, med hans s”ner och br”der, tillsammans
	tolv;
025:028 den tjuguf”rsta f”r Hotir, med hans s”ner och br”der,
	tillsammans tolv;
025:029 den tjuguandra f”r Giddalti, med hans s”ner och br”der,
	tillsammans tolv;
025:030 den tjugutredje f”r Mahasiot, med hans s”ner och br”der,
	tillsammans tolv;
025:031 den tjugufj„rde f”r Romamti-Eser, med hans s”ner och br”der,
	tillsammans tolv.
026:001 Vad ang†r d”rrvaktarnas avdelningar, s† h”rde till koraiterna
	Meselemja, Kores son, av Asafs barn.
026:002 Och Meselemja hade s”ner: Sakarja var den f”rstf”dde, Jediael
	den andre, Sebadja den tredje, Jatniel den fj„rde,
026:003 Elam den femte, Johanan den sj„tte, Eljoenai den sjunde.
026:004 Och Obed-Edom hade s”ner: Semaja var den f”rstf”dde, Josabad den
	andre, Joa den tredje, Sakar den fj„rde, Netanel den femte,
026:005 Ammiel den sj„tte, Isaskar den sjunde, Peulletai den †ttonde; ty
	Gud hade v„lsignat honom.
026:006 Źt hans son Semaja f”ddes ock s”ner, som blevo furstar inom sin
	familj, ty de voro dugande m„n.
026:007 Semajas s”ner voro Otni, Refael och Obed, Elsabad och hans
	br”der, dugliga m„n, Elihu och Semakja.
026:008 Alla dessa h”rde till Obed-Edoms avkomlingar, de sj„lva och
	deras s”ner och br”der, dugliga och kraftfulla m„n i tj„nsten,
	tillsammans sextiotv† avkomlingar av Obed-Edom.
026:009 Meselemja hade ock s”ner och br”der, dugliga m„n, tillsammans
	aderton.
026:010 Och Hosa, av Meraris barn, hade s”ner: Simri var huvudmannen, ty
	visserligen var han icke f”rstf”dd, men hans fader insatte honom
	till huvudman;
026:011 Hilkia var den andre, Tebalja den tredje, Sakarja den
	fj„rde.  Hosas s”ner och br”der voro tillsammans tretton.

026:012 Dessa avdelningar av d”rrvaktarna, n„mligen dessa deras
	huvudm„n, fingo nu, likas†v„l som deras br”der, sina †ligganden
	f”r att g”ra tj„nst i HERRENS hus.
026:013 Och om var port kastade de lott, den minste s†v„l som den
	st”rste, efter sina familjer.
026:014 Den lott som angav ”ster f”ll d† p† Selemja; och f”r hans son
	Sakarja, en r†dklok man, kastade man lott, och f”r honom kom ut
	den lott som angav norr;
026:015 f”r Obed-Edom den lott som angav s”der, under det att hans s”ner
	fingo p† sin del f”rr†dshuset;
026:016 f”r Suppim och f”r Hosa den lott som angav platsen v„sterut, vid
	Salleketporten, d„r v„gen h”jer sig upp†t, det ena vaktst„llet
	invid det andra.
026:017 ™sterut voro sex leviter, norrut fyra f”r var dag, s”derut fyra
	f”r var dag, och vid f”rr†dshuset tv† i s„nder;
026:018 vid Parbar v„sterut voro fyra vid v„gen och tv† vid sj„lva
	Parbar.
026:019 Dessa voro d”rrvaktarnas avdelningar, av koraiternas barn och
	av Meraris barn.

026:020 Och av leviterna hade Ahia uppsikten ”ver Guds hus skatter och
	v†rden om de f”rr†d som utgjordes av vad som hade blivit helgat
	†t HERREN.
026:021 Laedans barn, n„mligen gersoniternas barn av Laedans sl„kt,
	huvudmannen f”r gersoniten Laedans familj, jehieliterna,
026:022 det „r jehieliternas barn, Setam och hans broder Joel, hade
	uppsikten ”ver skatterna i HERRENS hus.
026:023 Vad ang†r amramiterna, jishariterna, hebroniterna och
	ossieliterna,
026:024 s† var Sebuel, son till Gersom, son till Mose, ”veruppsyningsman
	”ver skatterna.
026:025 Och hans br”der av Eliesers sl„kt voro dennes son Rehabja, dennes
	son Jesaja, dennes son Joram, dennes son Sikri och dennes son
	Selomot.
026:026 Denne Selomot och hans br”der hade uppsikten ”ver alla f”rr†d
	som utgjordes av vad som hade blivit helgat †t HERREN av konung
	David, s† ock av huvudm„nnen f”r familjerna, „vensom av ”ver-
	och underh”vitsm„nnen och av h„rh”vitsm„nnen.
026:027 Fr†n krigen och av bytet hade de helgat detta f”r att h†lla
	HERRENS hus vid makt;
026:028 likaledes allt vad siaren Samuel och Saul, Kis' son, och Abner,
	Ners son, och Joab, Serujas son, hade helgat -- korteligen, var
	och en som helgade n†got l„mnade det under Selomits och hans
	br”ders v†rd.

026:029 Av jishariterna togos Kenanja och hans s”ner till de v„rldsliga
	sysslorna i Israel, till att vara tillsyningsm„n och domare.
026:030 Av hebroniterna togos Hasabja och hans br”der, dugliga m„n, ett
	tusen sju hundra, till „mbetsf”rvaltningen i Israel p† andra
	sidan Jordan, p† v„stra sidan, till alla slags sysslor †t HERREN
	och till konungens tj„nst.
026:031 F”r hebroniterna var Jeria huvudman, f”r hebroniterna efter
	deras „ttf”ljd och familjer.  (I Davids fyrtionde regerings†r
	anst„lldes unders”kning r”rande dem; och bland dem funnos d†
	dugande m„n i Jaeser i Gilead.)
026:032 Hans br”der, dugliga m„n, vore tv† tusen sju hundra, huvudm„n
	f”r familjer.  Dem satte konung David ”ver rubeniterna, gaditerna
	och ena h„lften av Manasse stam, f”r att ombes”rja alla Guds och
	konungens angel„genheter.
027:001 Och detta „r f”rteckningen p† Israels barn, efter deras antal
	med huvudm„nnen f”r deras familjer och med ”ver- och
	underh”vitsm„nnen och med deras tillsyningsm„n vilka tj„nade
	konungen i allt som r”rde krigsfolkets avdelningar, vilka
	avdelningar kommo och avgingo skiftevis f”r var och en av †rets
	alla m†nader, var avdelning tjugufyra tusen man stark.

027:002 ™ver den f”rsta avdelningen, den som tj„nstgjorde under f”rsta
	m†naden, hade Jasobeam, Sabdiels son, bef„let.  Och i hans
	avdelning voro tjugufyra tusen.
027:003 Han h”rde till Peres' barn och var huvudanf”rare f”r alla
	h„rh”vitsm„n som tj„nstgjorde under f”rsta m†naden.
027:004 ™ver den andra m†nadens avdelning hade ahoaiten Dodai bef„let,
	det var hans avdelning; d„r var ock fursten Miklot.  Och i hans
	avdelning voro tjugufyra tusen.
027:005 Den tredje h„rh”vitsmannen, den som tj„nstgjorde under tredje
	m†naden, var Benaja, pr„sten Jojadas son, s†som
	huvudanf”rare.  Och i hans avdelning voro tjugufyra tusen.
027:006 Denne Benaja var en hj„lte bland de trettio och hade bef„let
	”ver de trettio.  Och vid hans avdelning var hans son Ammisabad.
027:007 Den fj„rde, den som tj„nstgjorde under fj„rde m†naden, var
	Asael, Joabs broder, och efter honom hans son Sebadja.  Och i
	hans avdelning voro tjugufyra tusen
027:008 Den femte, den som tj„nstgjorde under femte m†naden, var
	h”vitsmannen Samhut, jisraiten.  Och i hans avdelning voro
	tjugufyra tusen.
027:009 Den sj„tte, den som tj„nstgjorde under sj„tte m†naden, var
	tekoaiten Ira, Ickes' son.  Och i hans avdelning voro tjugufyra
	tusen.
027:010 Den sjunde, den som tj„nstgjorde under sjunde m†naden, var
	peloniten Heles, av Efraims barn.  Och i hans avdelning voro
	tjugufyra tusen.
027:011 Den †ttonde, den som tj„nstgjorde under †ttonde m†naden, var
	husatiten Sibbekai, som h”rde till seraiterna.  Och i hans
	avdelning voro tjugufyra tusen.
027:012 Den nionde, den som tj„nstgjorde under nionde m†naden, var
	anatotiten Abieser, som h”rde till benjaminiterna.  Och i hans
	avdelning voro tjugufyra tusen.
027:013 Den tionde, den som tj„nstgjorde under tionde m†naden, var
	netofatiten Maherai, som h”rde till seraiterna.  Och i hans
	avdelning voro tjugufyra tusen.
027:014 Den elfte, den som tj„nstgjorde under elfte m†naden, var
	pirgatoniten Benaja, av Efraims barn.  Och i hans avdelning voro
	tjugufyra tusen.
027:015 Den tolfte, den som tj„nstgjorde under tolfte m†naden, var
	netofatiten Heldai, som h”rde till Otniels sl„kt.  Och i hans
	avdelning voro tjugufyra tusen.

027:016 Och Israels stamh”vdingar voro dessa: furste f”r rubeniterna var
	Elieser, Sikris son; f”r simeoniterna Sefatja, Maakas son;
027:017 f”r Levi Hasabja, Kemuels son; f”r Arons sl„kt Sadok;
027:018 f”r Juda Elihu, en av Davids br”der; f”r Isaskar Omri, Mikaels
	son;
027:019 f”r Sebulon Jismaja, Obadjas son; f”r Naftali Jerimot, Asriels
	son;
027:020 f”r Efraims barn Hosea, Asasjas son; f”r ena h„lften av Manasse
	stam Joel, Pedajas son;
027:021 f”r andra h„lften av Manasse, den i Gilead, Jiddo, Sakarjas son;
	f”r Benjamin Jaasiel, Abners son;
027:022 f”r Dan Asarel, Jerohams son.  Dessa voro Israels stamh”vdingar.

027:023 Men David tog i f”rteckningen icke upp dem som voro under tjugu
	†r, ty HERREN hade lovat att han ville f”r”ka Israel s†som
	stj„rnorna p† himmelen.
027:024 Joab, Serujas son, begynte r„kningen, men fullbordade den icke,
	ty genom den kom f”rt”rnelse ”ver Israel; och antalet togs icke
	upp i n†gon f”rteckning i konung Davids kr”nika.

027:025 Uppsikten ”ver konungens skatter hade Asmavet, Adiels son; ”ver
	f”rr†den p† f„lten, i st„derna och byarna och f„stningstornen
	Jonatan, Ussias son;
027:026 ”ver dem som arbetade p† f„ltet med jordbruket Esri, Kelubs son;
027:027 ”ver ving†rdarna ramatiten Simei; ”ver de vinf”rr†d som man hade
	samlat i ving†rdarna sifmiten Sabdi;
027:028 ”ver olivplanteringarna och mullb„rsfikontr„den i L†glandet
	gaderiten Baal-Hanan; ”ver oljef”rr†den Joas.
027:029 ™ver de f„kreatur som betade i Saron saroniten Sitrai, och ”ver
	f„kreaturen i dalarna Safat, Adlais son;
027:030 ”ver kamelerna ismaeliten Obil; ”ver †sninnorna meronotiten
	Jedeja;
027:031 ”ver sm†boskapen hagariten Jasis.  Alla dessa voro uppsyningsm„n
	”ver konung Davids „godelar.
027:032 Men Jonatan, Davids farbroder, var r†dgivare; han var en
	f”rst†ndig och skriftl„rd man.  Jehiel, Hakmonis son, var
	anst„lld hos konungens s”ner.
027:033 Ahitofel var konungens r†dgivare, och arkiten Husai var
	konungens v„n.
027:034 Efter Ahitofel kom Jojada, Benajas son, och Ebjatar.  Och Joab
	var konungens h„rh”vitsman.

028:001 Och David f”rsamlade till Jerusalem alla Israels h”vdingar,
	stamh”vdingarna och h„ravdelningarnas h”vitsm„n, dem som voro i
	konungens tj„nst, och ”ver- och underh”vitsm„nnen och
	uppsyningsm„nnen ”ver alla konungens och hans s”ners „godelar
	och boskap, s† ock hovm„nnen och hj„ltarna och alla tappra
	stridsm„n.
028:002 Och konung David stod upp fr†n sin plats och sade: ˝H”ren mig,
	mina br”der och mitt folk.  Jag hade sj„lv i sinnet att bygga ett
	hus till vilostad f”r HERRENS f”rbundsark och f”r v†r Guds
	fotapall, och jag hade skaffat f”rr†d till byggnadsverket.
028:003 Men Gud sade till mig: 'Du skall icke bygga ett hus †t mitt
	namn, ty du „r en krigsman och har utgjutit blod.'
028:004 Dock utvalde HERREN, Israels Gud mig ur hela min faders hus till
	att vara konung ”ver Israel ev„rdligen.  Ty Juda utvalde han
	till furste, och i Juda hus min faders hus, och bland min faders
	s”ner hade han behag till mig, s† att han gjorde mig till konung
	”ver hela Israel.
028:005 Och bland alla mina s”ner -- ty HERREN har givit mig m†nga s”ner
	-- utvalde han min son Salomo till att sitta p† HERRENS
	konungatron och h„rska ”ver Israel.
028:006 Och han sade till mig: 'Din son Salomo „r den som skall bygga
	mitt hus och mina f”rg†rdar; ty honom har jag utvalt till min
	son, och jag skall vara hans fader.
028:007 Och jag skall bef„sta hans konungamakt f”r evigt, om han „r
	st†ndaktig i att g”ra efter mina bud och r„tter, s†som han nu
	g”r.'
028:008 Och nu s„ger jag inf”r hela Israel, HERRENS f”rsamling, och
	inf”r v†r Gud, som h”r det: H†llen och akten p† alla HERRENS,
	eder Guds, bud, s† att I f†n besitta det goda landet och l„mna
	det s†som arv †t edra barn efter eder till ev„rdlig tid.
028:009 Och du, min son Salomo, m† l„ra k„nna din faders Gud och tj„na
	honom med h„ngivet hj„rta och med villig sj„l; ty HERREN
	rannsakar alla hj„rtan och f”rst†r alla upps†t och tankar.  Om du
	s”ker honom, s† l†ter han sig finnas av dig, men om du ”vergiver
	honom, d† f”rkastar han dig evinnerligen.
028:010 S† se nu till; ty HERREN har utvalt dig att bygga ett hus till
	helgedomen.  Var frimodig och g† till verket.˝

028:011 Och David gav †t sin son Salomo en m”nsterbild av f”rhuset och
	tempelbyggnaderna, och av f”rr†dskamrarna, de ”vre salarna och
	de inre rummen, och av n†dastolens boning;
028:012 vidare en m”nsterbild av allt som han hade t„nkt ut i sitt sinne
	r”rande f”rg†rdarna till HERRENS hus, och r”rande alla kamrarna
	runt omkring f”r Guds hus' skatter och f”r de f”rr†d som
	utgjordes av vad som hade blivit helgat †t HERREN;
028:013 vidare f”reskrifter r”rande pr„sternas och leviternas
	avdelningar och alla sysslor som skulle f”rekomma vid
	tj„nstg”ringen i HERRENS hus, och r”rande alla k„rl som skulle
	anv„ndas vid tj„nstg”ringen i HERRENS hus,
028:014 och r”rande guldet, med uppgift p† den vikt i guld, som kom p†
	vart s„rskilt k„rl till tj„nstg”ringen, och r”rande alla k„rl av
	silver, med uppgift p† den vikt som kom p† vart s„rskilt k„rl
	till tj„nstg”ringen.
028:015 Och han angav vikten p† de gyllene ljusstakarna med tillh”rande
	lampor av guld, med uppgift p† vikten i var s„rskild ljusstake
	med dess lampor, s† ock r”rande silverljusstakarna, med uppgift
	p† vikten i var ljusstake med dess lampor, alltefter
	beskaffenheten av den tj„nstf”rr„ttning vid vilken ljusstaken
	skulle anv„ndas;
028:016 likaledes r”rande vikten p† guldet till sk†debr”dsborden, vart
	bord f”r sig, och r”rande silvret till silverborden.
028:017 Och han gav honom f”reskrifter r”rande gafflarna och sk†larna
	och kannorna av rent guld, och r”rande de gyllene b„garna, med
	uppgift p† vikten i var s„rskild b„gare, och r”rande
	silverb„garna, med uppgift p† vikten i var s„rskild b„gare;
028:018 likas† r”rande r”kelsealtaret av rent guld, med uppgift p†
	vikten; s† ock en m”nsterbild av vagnen, de gyllene keruberna,
	som skulle breda ut sina vingar och ”vert„cka HERRENS
	f”rbundsark.
028:019 ˝Om alltsammans˝, sade han, ˝har HERREN undervisat mig genom en
	skrift av sin hand, om allt som skall utf”ras enligt
	m”nsterbilden.˝

028:020 Och David sade till sin son Salomo: ˝Var frimodig och of”rf„rad
	och g† till verket; frukta icke och var icke f”rsagd.  Ty HERREN
	Gud, min Gud, skall vara med dig.  Han skall icke l„mna dig och
	icke ”vergiva dig, till dess att allt som skall utf”ras f”r
	tj„nstg”ringen i HERRENS hus har blivit fullbordat.
028:021 Och se, h„r „ro pr„sternas och leviternas avdelningar, som skola
	f”rr„tta allt slags tj„nst i Guds hus.  Och till allt som skall
	utf”ras har du hos dig allahanda villigt folk, utrustat med
	vishet till allt slags arbete; d„rj„mte „ro h”vdingarna och allt
	folket redo till allt vad du befaller.˝

029:001 Och konung David sade till hela f”rsamlingen: ˝Min son Salomo
	den ende som Gud har utvalt, „r ung och sp„d, och arbetet „r
	stort, ty denna borg „r icke avsedd f”r en m„nniska, utan f”r
	HERREN Gud.
029:002 D„rf”r har jag, s† vitt jag har f”rm†tt, f”r min Guds hus
	anskaffat guld till det som skall vara av guld, silver till det
	som skall vara av silver, koppar till det som skall vara av
	koppar, j„rn till det som skall vara av j„rn, och tr„ till det
	som skall vara av tr„, dessutom onyxstenar och andra
	infattningsstenar, svartgl„nsande och brokiga stenar,
	korteligen, alla slags dyrbara stenar, s† ock marmor i
	myckenhet.
029:003 Och d„rj„mte, eftersom jag har min Guds hus k„rt, giver jag nu
	vad jag sj„lv „ger i guld och silver till min Guds hus, ut”ver
	allt vad jag f”rut har anskaffat f”r det heliga huset:
029:004 tre tusen talenter guld, guld fr†n Ofir, och sju tusen talenter
	renat silver till att d„rmed ”verdraga byggnadernas v„ggar,
029:005 till att g”ra av guld vad som skall vara av guld, och till att
	g”ra av silver vad som skall vara av silver, ja, till allt slags
	arbete som utf”res av konstn„rer.  Vill d† n†gon annan nu i dag
	frivilligt fylla sin hand med g†vor †t HERREN?˝

029:006 D† kommo frivilligt familjeh”vdingarna och Israels
	stamh”vdingar, s† ock ”ver- och underh”vitsm„nnen och tillika
	uppsyningsm„nnen ”ver konungens arbeten,
029:007 och de g†vo till arbetet p† Guds hus fem tusen talenter guld,
	tio tusen dariker, tio tusen talenter silver, aderton tusen
	talenter koppar och ett hundra tusen talenter j„rn.
029:008 Och var och en som hade „dla stenar i sin „go gav dem till
	skatten i HERRENS hus, under gersoniten Jehiels v†rd.
029:009 D† gladde sig folket ”ver deras frivilliga g†vor, ty av h„ngivet
	hj„rta buro de fram sina frivilliga g†vor †t HERREN; konung
	David gladde sig ock h”geligen.

029:010 Och David lovade HERREN inf”r hela f”rsamlingen; David sade:
	˝Lovad vare du, HERRE, v†r fader Israels Gud, fr†n evighet till
	evighet!
029:011 Dig, HERRE, tillh”r storhet och makt och h„rlighet och glans och
	majest„t, ja, allt vad i himmelen och p† jorden „r.  Ditt, o
	HERRE, „r riket, och du har upph”jt dig till ett huvud ”ver
	allt.
029:012 Rikedom och „ra komma fr†n dig, du r†der ”ver allt, och i din
	hand „r kraft och makt; det st†r i din hand att g”ra vad som
	helst stort och starkt.
029:013 S† tacka vi dig nu, v†r Gud, och lova ditt h„rliga namn.
029:014 Ty vad „r v„l jag, och vad „r mitt folk, att vi sj„lva skulle
	f”rm† att giva s†dana frivilliga g†vor?  Nej, fr†n dig kommer
	allt, och ur din hand hava vi givit det †t dig.
029:015 Ty vi „ro fr„mlingar hos dig och g„ster s†som alla v†ra f„der;
	s†som en skugga „ro v†ra dagar p† jorden, och intet „r h„r att
	lita p†.
029:016 HERRE, v†r Gud, alla dessa h†vor som vi hava anskaffat f”r att
	bygga dig ett hus †t ditt heliga namn -- fr†n din hand hava de
	kommit, och ditt „r alltsammans.
029:017 Och jag vet, min Gud, att du pr”var hj„rtat och har behag till
	vad r„tt „r.  Med r„ttsinnigt hj„rta har jag burit fram alla
	dessa frivilliga g†vor; och nu har jag ock sett med gl„dje huru
	ditt folk, som st†r har, har burit fram †t dig sina frivilliga
	g†vor.
029:018 HERRE, Abrahams, Isaks och Israels, v†ra f„ders, Gud, l†t
	evinnerligen ditt folks hj„rtas h†g och tankar vara redo till
	s†dant, och v„nd deras hj„rtan till dig.
029:019 Och giv min son Salomo ett h„ngivet hj„rta, s† att han h†ller
	dina bud, dina vittnesb”rd och dina stadgar, och utf”r allt
	detta och bygger denna borg, vartill jag har skaffat f”rr†d.˝

029:020 D„refter sade David till hela f”rsamlingen: ˝Loven HERREN, eder
	Gud.˝  D† lovade hela f”rsamlingen HERREN, sina f„ders Gud, och
	de bugade sig och f”llo ned f”r HERREN och f”r konungen.
029:021 Och dagen efter denna dag slaktade de slaktoffer †t HERREN och
	offrade br„nnoffer †t HERREN: tusen tjurar, tusen v„durar och
	tusen lamm med tillh”rande drickoffer, d„rtill slaktoffer i
	myckenhet f”r hela Israel.
029:022 Och de †to och drucko inf”r HERRENS ansikte p† den dagen med
	stor gl„dje.  Och de gjorde f”r andra g†ngen Salomo, Davids son,
	till konung; de smorde honom till en HERRENS furste, och Sadok
	till pr„st.
029:023 Och s† satt Salomo p† HERRENS tron s†som konung efter sin fader
	David, och han blev lyckosam; och hela Israel lydde honom.
029:024 Och alla h”vdingarna och hj„ltarna och d„rj„mte alla konung
	Davids s”ner underkastade sig konung Salomo.
029:025 Och HERREN gjorde Salomo ”verm†ttan stor inf”r hela Israel, och
	l„t hans konungsliga h„rlighet bliva st”rre „n n†gons som f”re
	honom hade varit konung ”ver Israel.

029:026 Men David, Isais son, hade regerat ”ver hela Israel.
029:027 Den tid han regerade ”ver Israel var fyrtio †r; i Hebron
	regerade han i sju †r, och i Jerusalem regerade han i trettiotre
	†r.
029:028 Och han dog i en god †lder, m„tt p† att leva och m„tt p† rikedom
	och „ra.  Och hans son Salomo blev konung efter honom.

029:029 Och vad som „r att s„ga om konung David, om hans f”rsta tid
	s†v„l som om hans sista, det finnes upptecknat i siaren Samuels
	kr”nika, i profeten Natans kr”nika och i siaren Gads kr”nika,
029:030 tillika med hela hans regering och hans bedrifter och de
	skickelser som ”vergingo honom och Israel och alla andra l„nder
	och riken.



Book 14 Andra Kr”nikeboken (2 Kr”n)


001:001 Salomo, Davids son, bef„ste sig nu i sin konungamakt, i det att
	HERREN, hans Gud, var med honom och gjorde honom ”verm†ttan
	stor.
001:002 Och sedan Salomo hade l†tit kallelse utg† till hela Israel, till
	”ver- och underh”vitsm„nnen, till domarna och till alla
	h”vdingar i hela Israel, huvudm„nnen f”r familjerna,
001:003 begav han sig med hela denna f”rsamling till offerh”jden i
	Gibeon, ty d„r stod Guds uppenbarelset„lt, som HERRENS tj„nare
	Mose hade gjort i ”knen.
001:004 Guds ark d„remot hade David h„mtat fr†n Kirjat-Jearim upp till
	den plats som David hade berett †t den, ty han hade †t den
	slagit upp ett t„lt i Jerusalem.
001:005 Men kopparaltaret, som Besalel, son till Uri, son till Hur, hade
	gjort, det hade man st„llt upp framf”r HERRENS tabernakel; och
	Salomo och f”rsamlingen gingo dit f”r att fr†ga honom.
001:006 D„r offrade nu Salomo inf”r HERRENS ansikte p† kopparaltaret,
	som stod vid uppenbarelset„ltet; han offrade p† det tusen
	br„nnoffer.
001:007 Och om natten uppenbarade sig Gud f”r Salomo; han sade till
	honom: ˝Bed mig om vad du vill att jag skall giva dig.˝
001:008 Salomo svarade Gud: ˝Du har gjort stor n†d med min fader David
	och har l†tit mig bliva konung efter honom.
001:009 S† l†t nu, HERRE Gud, ditt ord till min fader David visa sig
	vara sant; ty du har sj„lv gjort mig till konung ”ver ett folk
	som „r s† talrikt som stoftet p† jorden.
001:010 Giv mig nu vishet och f”rst†nd till att vara detta folks ledare
	och anf”rare; ty vem skulle eljest kunna vara domare f”r detta
	ditt stora folk?˝
001:011 D† sade Gud till Salomo: ˝Eftersom du „r s† till sinnes, och
	icke har bett om rikedom, skatter och „ra eller om dina ov„nners
	liv, och ej heller bett om l†ngt liv, utan har bett om vishet
	och f”rst†nd, s† att du kan vara domare f”r mitt folk, ”ver
	vilket jag har gjort dig till konung,
001:012 d„rf”r vare vishet och f”rst†nd dig givna; d„rtill vill jag ock
	giva dig rikedom och skatter och „ra, s† att ingen konung f”re
	dig har haft och ej heller n†gon efter dig skall hava s† mycket
	d„rav.˝

001:013 Sedan nu Salomo hade varit vid offerh”jden i Gibeon, begav han
	sig fr†n uppenbarelset„ltet till Jerusalem och regerade d„r ”ver
	Israel.
001:014 Och Salomo samlade vagnar och ridh„star, s† att han hade ett
	tusen fyra hundra vagnar och tolv tusen ridh„star; dem f”rlade
	han dels i vagnsst„derna, dels i Jerusalem, hos konungen sj„lv.
001:015 Och konungen styrde s†, att silver och guld blev lika vanligt i
	Jerusalem som stenar, och cedertr„ lika vanligt som
	mullb„rsfikontr„ i L†glandet.
001:016 Och h„starna som Salomo l„t anskaffa inf”rdes fr†n Egypten; ett
	antal kungliga uppk”pare h„mtade ett visst antal av dem till
	best„mt pris.
001:017 Var vagn som de h„mtade upp fr†n Egypten och inf”rde kostade sex
	hundra siklar silver, och var h„st ett hundra femtio.  Sammalunda
	inf”rdes ock genom deras f”rsorg s†dana till hetiternas alla
	konungar och till konungarna i Aram.
002:001 Och Salomo t„nkte nu p† att bygga ett hus †t HERRENS namn och
	ett hus †t sig sj„lv till konungaboning.
002:002 D„rf”r avr„knade Salomo sjuttio tusen m„n till att vara b„rare,
	†ttio tusen man till att hugga sten i bergen, och tre tusen sex
	hundra till att hava uppsikt ”ver de andra.
002:003 Och Salomo s„nde till Huram, konungen i Tyrus, och l„t s„ga:
	˝Visa samma v„nskap mot mig som mot min fader David, till vilken
	du s„nde cedertr„, f”r att han skulle bygga sig ett hus att bo
	i.
002:004 Nu vill jag bygga ett hus †t HERRENS, min Guds, namn och helga
	det †t honom, f”r att man d„r m† ant„nda v„lluktande r”kelse
	inf”r hans ansikte, och hava sk†debr”den best„ndigt upplagda,
	och offra br„nnoffer morgon och afton, p† sabbaterna, vid
	nym†naderna och vid HERRENS, v†r Guds, h”gtider; ty s† „r det
	f”r ev„rdlig tid stadgat f”r Israel.
002:005 Och det hus som jag vill bygga skall vara stort, ty v†r Gud „r
	st”rre „n alla andra gudar.
002:006 Vem f”rm†r v„l att bygga honom ett hus?  Himlarna och himlarnas
	himmel rymma honom ju icke.  Vem „r d† jag, att jag skulle kunna
	bygga honom ett hus, om icke f”r att ant„nda r”kelse inf”r hans
	ansikte?
002:007 S† s„nd mig nu en konstf”rfaren man som kan arbeta i guld,
	silver, koppar och j„rn, s† ock i purpurr”tt, karmosinr”tt och
	m”rkbl†tt garn, och som „r skicklig i att utf”ra snidverk,
	tillsammans med de konstf”rfarna m„n som jag har hos mig h„r i
	Juda och Jerusalem, och som min fader David har anst„llt.
002:008 Och s„nd mig cedertr„, cypresstr„ och algumtr„ fr†n Libanon, ty
	jag vet att dina tj„nare „ro skickliga i att hugga virke p†
	Libanon; och mina tj„nare „ro redo att vara dina tj„nare
	behj„lpliga.
002:009 M† du skaffa mig virke i myckenhet, ty huset som jag vill bygga
	skall vara stort och h„rligt.
002:010 Och jag „r villig att †t timmerm„nnen som hugga virket giva, f”r
	dina tj„nares r„kning, tjugu tusen korer tr”skat vete, tjugu
	tusen korer korn, tjugu tusen bat vin och tjugu tusen bat olja.˝

002:011 H„rp† svarade Huram, konungen i Tyrus, i ett brev som han s„nde
	till Salomo: ˝D„rf”r att HERREN „lskar sitt folk, har han satt
	dig till konung ”ver dem.˝
002:012 Och Huram skrev ytterligare: ˝Lovad vare HERREN, Israels Gud,
	himmelens och jordens skapare, han som har givit konung David en
	vis son, s† utrustad med klokhet och f”rst†nd, att han kan bygga
	ett hus †t HERREN och ett hus †t sig sj„lv till konungaboning!
002:013 S† s„nder jag nu en konstf”rfaren och f”rst†ndig man, n„mligen
	Huram-Abi.
002:014 Han „r son till en av Dans d”ttrar, och hans fader „r en tyrisk
	man; han „r skicklig att arbeta i guld och silver, i koppar,
	j„rn, sten och tr„, s† ock i purpurr”tt, m”rkbl†tt, vitt och
	karmosinr”tt garn, och tillika att utf”ra alla slags snidverk
	och att v„va alla slags konstv„vnader; honom m† du l†ta utf”ra
	arbetet tillsammans med dina och min herres, din fader Davids,
	konstf”rfarna m„n.
002:015 M† allts† nu min herre s„nda till sina tj„nare vetet och kornet,
	oljan och vinet som han har talat om.
002:016 D† vilja vi hugga virke p† Libanon, s† mycket du beh”ver, och
	flotta det till dig p† havet till Jafo; men d„rifr†n m† du sj„lv
	l†ta f”ra det upp till Jerusalem.˝
002:017 Och Salomo l„t r„kna alla fr„mmande m„n i Israels land, likasom
	hans fader David f”rut hade anst„llt en r„kning av dem.  Och de
	befunnos vara ett hundra femtiotre tusen sex hundra.
002:018 Av dem uts†g han sjuttio tusen till att vara b„rare, †ttio tusen
	till att hugga sten i bergen, och tre tusen sex hundra till att
	hava uppsikt ”ver folket och h†lla det till arbete.
003:001 Och Salomo begynte att bygga HERRENS hus i Jerusalem, p† berget
	Moria, d„r hans fader David hade f†tt sin uppenbarelse, och d„r
	han nu sj„lv hade berett rum, p† det st„lle som David hade
	utsett, n„mligen p† jebus‚en Ornans tr”skplats.
003:002 Han begynte att bygga p† andra dagen i andra m†naden, i sitt
	fj„rde regerings†r.

003:003 N„r Salomo d† skulle bygga Guds hus, lade han grunden s†, att
	det blev sextio alnar l†ngt och tjugu alnar brett, efter det
	gamla alnm†ttet.
003:004 F”rhuset, som l†g framf”r l†nghuset, framf”r husets kortsida,
	m„tte tjugu alnar, och dess h”jd var ett hundra tjugu, och han
	”verdrog det innantill med rent guld.
003:005 Huvudbyggnaden bekl„dde han med cypresstr„, detta †ter bekl„dde
	han med b„sta guld, och prydde det med palmer och kedjeverk.
003:006 D„rj„mte smyckade han huset med dyrbara stenar.  Men guldet var
	fr†n Parvaim.
003:007 Och han bekl„dde huset, bj„lkarna, tr”sklarna, „vensom v„ggarna
	och d”rrarna d„ri med guld, och l„t inrista keruber p† v„ggarna.

003:008 Vidare tillredde han det rum som skulle vara det allraheligaste;
	det l†g utefter husets kortsida och var tjugu alnar l†ngt och
	tjugu alnar brett.  Och han bekl„dde det med b„sta guld, sex
	hundra talenter i vikt.
003:009 Och spikarna d„ri v„gde femtio siklar i guld.  De ”vre salarna
	bekl„dde han ock med guld.
003:010 Och till det rum som var det allraheligaste gjorde han tv†
	keruber, i bildhuggeriarbete, och man ”verdrog dem med guld.
003:011 L„ngden p† kerubernas vingar tillsammans var tjugu alnar.  Den
	enas ena vinge, fem alnar l†ng, r”rde vid husets ena v„gg, och
	hans andra vinge, fem alnar l†ng, r”rde vid den andra kerubens
	vinge.
003:012 Och den andra kerubens ena vinge, fem alnar l†ng, r”rde vid
	husets andra v„gg, och hans andra vinge, fem alnar l†ng, n†dde
	intill den f”rsta kerubens vinge.
003:013 Allts† bredde dessa keruber ut sina vingar tjugu alnar vitt,
	under det att de stodo p† sina f”tter, med ansiktena v„nda
	in†t.
003:014 Och han gjorde f”rl†ten av m”rkbl†tt, purpurr”tt, karmosinr”tt
	och vitt garn och prydde den med keruber.

003:015 Och han gjorde tv† pelare till att st† framf”r huset, trettiofem
	alnar h”ga; och huvudet som satt ovanp† var och en av dem var
	fem alnar.
003:016 Och han gjorde kedjor till koret och satte ock s†dana upptill p†
	pelarna.  Och vidare gjorde han hundra granat„pplen och satte dem
	p† kedjorna.
003:017 Och pelarna st„llde han upp framf”r tempelsalen, den ena p†
	h”gra sidan och den andra p† v„nstra; †t den h”gra gav han
	namnet Jakin och †t den v„nstra namnet Boas.
004:001 Och han gjorde ett altare av koppar, tjugu alnar l†ngt, tjugu
	alnar brett och tio alnar h”gt.

004:002 Han gjorde ock havet, i gjutet arbete.  Det var tio alnar fr†n
	den ena kanten till den andra, runt allt omkring, och fem alnar
	h”gt; och ett trettio alnar l†ngt sn”re m„tte dess omf†ng.
004:003 Och runt omkring nedantill voro bilder som f”rest„llde oxar, och
	omg†vo det runt omkring -- tio alnar brett som det var -- s† att
	de omsl”to havet runt omkring; oxarna bildade tv† rader och voro
	gjutna i ett stycke med det ”vriga.
004:004 Det stod ock p† tolv oxar, tre v„nda mot norr, tre v„nda mot
	v„ster, tre v„nda mot s”der och tre v„nda mot ”ster; havet stod
	ovanp† dessa, och deras bakdelar voro alla v„nda in†t.
004:005 Dess tjocklek var en handsbredd; och dess kant var gjord s†som
	kanten p† en b„gare, i form av en utslagen lilja.  Det rymde och
	h”ll tre tusen bat.

004:006 Vidare gjorde han tio b„cken och st„llde fem p† h”gra sidan och
	fem p† v„nstra, f”r att brukas vid tvagning; i dem skulle man
	n„mligen sk”lja vad som h”rde till br„nnoffret.  Men havet var
	f”r pr„sterna till att tv† sig i.

004:007 Vidare gjorde han de gyllene ljusstakarna, tio till antalet,
	s†dana de skulle vara, och st„llde dem i tempelsalen, fem p†
	h”gra sidan och fem p† v„nstra.

004:008 Vidare gjorde han tio bord och satte dem i tempelsalen, fem p†
	h”gra sidan och fem p† v„nstra.  Han gjorde ock ett hundra
	sk†lar av guld.

004:009 Och han gjorde pr„sternas f”rg†rd och den stora yttre f”rg†rden,
	s† ock d”rrar till denna f”rg†rd; och d”rrarna ”verdrog han med
	koppar.
004:010 Och havet st„llde han p† h”gra sidan, †t sydost.
004:011 Dessutom gjorde Huram askk„rlen, skovlarna och sk†larna.

	S† f”rde Hiram det arbete till slut, som han fick utf”ra †t
	konung Salomo f”r Guds hus:
004:012 n„mligen tv† pelare, och de tv† kloten och pelarhuvudena ovanp†
	pelarna, och de tv† n„tverk som skulle bet„cka de b†da
	klotformiga pelarhuvuden som sutto ovanp† pelarna,
004:013 och d„rj„mte de fyra hundra granat„pplena till de b†da
	n„tverken, tv† rader granat„pplen till vart n„tverk, f”r att de
	b†da klotformiga pelarhuvuden som sutto uppe p† pelarna s†
	skulle bliva bet„ckta.
004:014 Vidare gjorde han b„ckenst„llen och gjorde tillika b„ckenen p†
	b„ckenst„llen,
004:015 s† ock havet, som var allenast ett, och de tolv oxarna d„runder.
004:016 Och askk„rlen, skovlarna och gafflarna och alla dith”rande
	f”rem†l gjorde Huram-Abiv †t konung Salomo till HERRENS
	hus.  Allt var av blank koppar.
004:017 P† Jordansl„tten l„t konungen gjuta det i lerformar, mellan
	Suckot och Sereda.
004:018 Och Salomo l„t g”ra en s† stor myckenhet av alla dessa f”rem†l,
	att kopparens vikt icke kunde utr”nas.

004:019 Allts† gjorde Salomo alla f”rem†l som skulle finnas i Guds hus:
	det gyllene altaret, borden som sk†debr”den skulle ligga p†,
004:020 s† ock ljusstakarna med sina lampor, som skulle t„ndas p†
	f”reskrivet s„tt, framf”r koret, av fint guld,
004:021 med blomverket, lamporna och lampt„ngerna av guld -- allt av
	yppersta guld;
004:022 vidare knivarna, de b†da slagen av sk†lar och fyrfaten, av fint
	guld.  Och vad ang†r ing†ngarna i huset, s† voro b†de de d”rrar
	i dess innersta, som ledde till det allraheligaste, och de
	d”rrar i huset, som ledde till tempelsalen, gjorda av guld.
005:001 Sedan allt det arbete som Salomo l„t utf”ra f”r HERRENS hus var
	f„rdigt, f”rde Salomo ditin vad hans fader David hade helgat †t
	HERREN: silvret, guldet och alla k„rlen; detta lade han in i
	skattkamrarna i Guds hus.

005:002 D„refter f”rsamlade Salomo de „ldste i Israel, alla huvudm„nnen
	f”r stammarna, Israels barns familjeh”vdingar, till Jerusalem,
	f”r att h„mta HERRENS f”rbundsark upp fr†n Davids stad, det „r
	Sion.
005:003 S† f”rsamlade sig d† till konungen alla Israels m„n under
	h”gtiden, den som firades i sjunde m†naden.
005:004 N„r d† alla de „ldste i Israel hade kommit tillst„des, lyfte
	leviterna upp arken.
005:005 Och de h„mtade arken och uppenbarelset„ltet ditupp, j„mte alla
	heliga f”rem†l som funnos i t„ltet; de levitiska pr„sterna
	h„mtade det ditupp.
005:006 Och konung Salomo stod framf”r arken j„mte Israels hela
	menighet, som hade f”rsamlats till honom; och de offrade d„rvid
	sm†boskap och f„kreatur i s†dan myckenhet, att de icke kunde
	t„ljas eller r„knas.
005:007 Och pr„sterna buro in HERRENS f”rbundsark till dess plats i
	husets kor, i det allraheligaste, till platsen under kerubernas
	vingar.
005:008 Keruberna h”llo n„mligen sina vingar utbredda ”ver den plats d„r
	arken stod, s† att arken och dess st„nger ovantill ”vert„cktes
	av keruberna.
005:009 Och st„ngerna voro s† l†nga, att deras „ndar, som sk”to ut fr†n
	arken, v„l kunde ses framf”r koret, men d„remot icke voro
	synliga l„ngre ute.  Och den har blivit kvar d„r „nda till denna
	dag.
005:010 I arken fanns intet annat „n de tv† tavlor som Mose hade lagt
	dit vid Horeb, n„r HERREN sl”t f”rbund med Israels barn, sedan
	de hade dragit ut ur Egypten.

005:011 Men n„r pr„sterna gingo ut ur helgedomen (ty alla pr„ster som
	funnos d„r hade helgat sig, utan avseende p† vilken avdelning de
	tillh”rde;
005:012 och leviterna, samtliga s†ngarna, Asaf, Heman och Jedutun med
	sina s”ner och br”der, stodo, kl„dda i vitt linne, med cymbaler,
	psaltare och harpor ”ster om altaret, och j„mte dem ett hundra
	tjugu pr„ster som bl†ste i trumpeter;
005:013 och trumpetbl†sarna och s†ngarna st„mde p† en g†ng och enh„lligt
	upp HERRENS lov och pris), och n„r man nu l„t trumpeter och
	cymbaler och andra instrumenter ljuda och begynte lova HERREN,
	d„rf”r att han „r god, och d„rf”r att hans n†d varar
	evinnerligen, d† blev huset, HERRENS hus, uppfyllt av en
	molnsky,
005:014 s† att pr„sterna f”r molnskyns skull icke kunde st† d„r och g”ra
	tj„nst; ty HERRENS h„rlighet uppfyllde Guds hus.
006:001 D† sade Salomo: ˝HERREN har sagt att han vill bo i t”cknet.
006:002 Men jag har byggt ett hus till boning †t dig och berett en plats
	d„r du m† f”rbliva till evig tid.˝
006:003 Sedan v„nde konungen sig om och v„lsignade Israels hela
	f”rsamling, under det att Israels hela f”rsamling f”rblev
	st†ende.
006:004 Han sade: ˝Lovad vare HERREN, Israels Gud, som med sina h„nder
	har fullbordat vad han med sin mun lovade min fader David, i det
	han sade:
006:005 'Fr†n den dag d† jag f”rde mitt folk ut ur Egyptens land har jag
	icke i n†gon av Israels stammar utvalt en stad, till att i den
	bygga ett hus d„r mitt namn skulle vara, ej heller har jag
	utvalt n†gon man till att vara en furste ”ver mitt folk Israel;
006:006 men Jerusalem har jag nu utvalt, f”r att mitt namn skall vara
	d„r, och David har jag utvalt till att r†da ”ver mitt folk
	Israel.'
006:007 Och min fader David hade v„l i sinnet att bygga ett hus †t
	HERRENS, Israels Guds, namn;
006:008 men HERREN sade till min fader David: 'D† du nu har i sinnet att
	bygga ett hus †t mitt namn, s† g”r du visserligen v„l d„ri att
	du har detta i sinnet;
006:009 dock skall icke du f† bygga detta hus, utan din son, den som har
	utg†tt fr†n din l„nd, han skall bygga huset †t mitt namn.'
006:010 Och HERREN har uppfyllt det l”fte han gav; ty jag har kommit upp
	i min fader Davids st„lle och sitter nu p† Israels tron, s†som
	HERREN lovade, och jag har byggt huset †t HERRENS, Israels Guds,
	namn.
006:011 Och d„r har jag satt arken, i vilken f”rvaras det f”rbund som
	HERREN sl”t med Israels barn.˝

006:012 D„refter tr„dde han fram f”r HERRENS altare inf”r Israels hela
	f”rsamling och utr„ckte sina h„nder.
006:013 Ty Salomo hade gjort en talarstol av koppar, fem alnar l†ng, fem
	alnar bred och tre alnar h”g, och st„llt den mitt p† den yttre
	f”rg†rden, p† den stod han nu.  Och han f”ll ned p† sina kn„n
	inf”r Israels hela f”rsamling, och utr„ckte sina h„nder mot
	himmelen
006:014 och sade: ˝HERRE, Israels Gud, ingen gud „r dig lik, i himmelen
	eller p† jorden, du som h†ller f”rbund och bevarar n†d mot dina
	tj„nare, n„r de vandra inf”r dig av allt sitt hj„rta,
006:015 du som har h†llit vad du lovade din tj„nare David, min fader; ty
	vad du med din mun lovade, det fullbordade du med din hand, s†
	som nu har skett.
006:016 S† h†ll nu ock, HERRE, Israels Gud, vad du lovade din tj„nare
	David, min fader, i det att du sade: 'Aldrig skall den tid
	komma, d† p† Israels tron icke inf”r mig sitter en avkomling av
	dig, om allenast dina barn hava akt p† sin v„g, s† att de vandra
	efter min lag, s†som du har vandrat inf”r mig.'
006:017 S† l†t nu, HERRE, Israels Gud, det ord som du har talat till din
	tj„nare David bliva sant.

006:018 Men kan d† Gud verkligen bo p† jorden bland m„nniskorna?
	Himlarna och himlarnas himmel rymma dig ju icke; huru mycket
	mindre d† detta hus som jag har byggt!
006:019 Men v„nd dig „nd† till din tj„nares b”n och †kallan, HERRE, min
	Gud, s† att du h”r p† det rop och den b”n som din tj„nare
	upps„nder till dig
006:020 och l†ter dina ”gon dag och natt vara ”ppna och v„nda mot detta
	hus -- den plats varom du har sagt att du d„r vill f„sta ditt
	namn -- s† att du ock h”r den b”n som din tj„nare beder, v„nd
	mot denna plats.
006:021 Ja, h”r p† de b”ner som din tj„nare och ditt folk Israel
	upps„nda, v„nda mot denna plats.  M† du h”ra dem fr†n himmelen,
	d„r du bor; och n„r du h”r, s† m† du f”rl†ta.

006:022 Om n†gon f”rsyndar sig mot sin n„sta och man †l„gger honom en ed
	och l†ter honom sv„rja, och han s† kommer och sv„r inf”r ditt
	altare i detta hus,
006:023 m† du d† h”ra det fr†n himmelen och utf”ra ditt verk och skaffa
	dina tj„nare r„tt, i det att du vederg„ller den skyldige och
	l†ter hans g„rningar komma ”ver hans huvud, men skaffar r„tt †t
	den som har r„tt och l†ter honom f† efter hans r„ttf„rdighet.

006:024 Och om ditt folk Israel bliver slaget av en fiende, d„rf”r att
	de hava syndat mot dig, men de omv„nda sig och prisa ditt namn
	och bedja och †kalla inf”r ditt ansikte i detta hus
006:025 m† du d† h”ra det fr†n himmelen och f”rl†ta ditt folk Israels
	synd och l†ta dem komma tillbaka till det land som du har givit
	†t dem och deras f„der.

006:026 Om himmelen bliver tillsluten, s† att regn icke faller, d„rf”r
	att de hava syndat mot dig, men de d† bedja, v„nda mot denna
	plats, och prisa ditt namn och omv„nda sig fr†n sin synd, n„r du
	b”nh”r dem,
006:027 m† du d† h”ra det i himmelen och f”rl†ta dina tj„nares och ditt
	folk Israels synd, i det att du l„r dem den goda v„g som de
	skola vandra; och m† du l†ta det regna ”ver ditt land, det som
	du har givit †t ditt folk till arvedel.

006:028 Om hungersn”d uppst†r i landet, om pest uppst†r, om sot och
	rost, om gr„shoppor och gr„smaskar komma, om fienderna tr„nga
	folket i det land d„r deras st„der st†, eller om n†gon annan
	pl†ga och sjukdom kommer, vilken det vara m†,
006:029 och om d† n†gon b”n och †kallan h”jes fr†n n†gon m„nniska,
	vilken det vara m†, eller ock fr†n hela ditt folk Israel, n„r de
	var f”r sig k„nna den pl†ga och sm„rta som har drabbat dem, och
	de s† utr„cka sina h„nder mot detta hus,
006:030 m† du d† h”ra det fr†n himmelen, d„r du bor, och f”rl†ta och
	giva var och en efter alla hans g„rningar, eftersom du k„nner
	hans hj„rta -- ty du allena k„nner m„nniskornas hj„rtan --
006:031 p† det att de alltid m† frukta dig och vandra p† dina v„gar, s†
	l„nge de leva i det land som du har givit †t v†ra f„der.

006:032 Ocks† om en fr„mling, en som icke „r av ditt folk Israel, kommer
	ifr†n fj„rran land, f”r ditt stora namns och din starka hands
	och din utr„ckta arms skull, om n†gon s†dan kommer och beder,
	v„nd mot detta hus,
006:033 m† du d† fr†n himmelen, d„r du bor, h”ra det och g”ra allt varom
	fr„mlingen ropar till dig, p† det att alla jordens folk m† k„nna
	ditt namn och frukta dig, likasom ditt folk Israel g”r, och
	f”rnimma att detta hus som jag har byggt „r uppkallat efter ditt
	namn.

006:034 Om ditt folk drager ut till strid mot sina fiender, p† den v„g
	du s„nder dem, och de d† bedja till dig, v„nda i riktning mot
	denna stad som du har utvalt och mot det hus som jag har byggt
	†t ditt namn,
006:035 m† du d† fr†n himmelen h”ra deras b”n och †kallan och skaffa dem
	r„tt.

006:036 Om de synda mot dig -- eftersom ingen m„nniska finnes, som icke
	syndar -- och du bliver vred p† dem och giver dem i fiendens
	v†ld, s† att man tager dem till f†nga och f”r dem bort till
	n†got annat land, fj„rran eller n„ra,
006:037 men de d† besinna sig i det land d„r de „ro i f†ngenskap, och
	omv„nda sig och †kalla dig i f†ngenskapens land och s„ga: 'Vi
	hava syndat, vi hava gjort illa och varit ogudaktiga',
006:038 om de s† omv„nda sig till dig av allt sitt hj„rta och av all sin
	sj„l, i f†ngenskapens land, dit man har f”rt dem i f†ngenskap,
	och bedja, v„nda i riktning mot sitt land, det som du har givit
	†t deras f„der, och mot den stad som du har utvalt, och mot det
	hus som jag har byggt †t ditt namn,
006:039 m† du d† fr†n himmelen, d„r du bor, h”ra deras b”n och †kallan
	och skaffa dem r„tt och f”rl†ta ditt folk vad de hava syndat mot
	dig.

006:040 Ja, min Gud, l†t nu dina ”gon vara ”ppna och dina ”ron akta p†
	vad som bedes p† denna plats.
006:041 Ja:

	  St† upp, HERRE Gud, och kom till din vilostad,
	  du och din makts ark.
	  Dina pr„ster, HERRE Gud, vare kl„dda i fr„lsning,
	  och dina fromma gl„dje sig ”ver ditt goda.
006:042   HERRE Gud, visa icke tillbaka din smorde;
	  t„nk p† den n†d du har lovat din tj„nare David.
007:001 N„r Salomo hade slutat sin b”n, kom eld ned fr†n himmelen och
	f”rt„rde br„nnoffret och slaktoffren, och HERRENS h„rlighet
	uppfyllde huset.
007:002 Och pr„sterna kunde icke g† in i HERRENS hus, eftersom HERRENS
	h„rlighet uppfyllde HERRENS hus.
007:003 D† nu alla Israels barn s†go huru elden kom ned, och s†go
	HERRENS h„rlighet ”ver huset, f”llo de ned p† den stenlagda
	g†rden, med ansiktena mot jorden, och tillb†do HERREN och
	tackade honom, d„rf”r att han „r god, och d„rf”r att hans n†d
	varar evinnerligen.
007:004 Och konungen och allt folket offrade slaktoffer inf”r HERRENS
	ansikte.
007:005 Konung Salomo offrade s†som slaktoffer tjugutv† tusen tjurar
	och ett hundra tjugu tusen av sm†boskapen.  S† invigdes Guds hus
	av konungen och allt folket.
007:006 Och pr„sterna stodo d„r i sina tj„nstf”rr„ttningar, och
	leviterna stodo med HERRENS musikinstrumenter, som konung David
	hade l†tit g”ra, f”r att de med dem skulle tacka HERREN, d„rf”r
	att hans n†d varar evinnerligen; David l„t n„mligen dem utf”ra
	lovs†ngen.  Men pr„sterna stodo mitt emot dem och bl†ste i
	trumpeter, medan hela Israel f”rblev st†ende.
007:007 Och Salomo helgade den mellersta delen av f”rg†rden framf”r
	HERRENS hus; ty d„r offrade han br„nnoffren och fettstyckena av
	tackoffret eftersom kopparaltaret som Salomo hade l†tit g”ra
	icke kunde rymma br„nnoffret, spisoffret och fettstyckena.

007:008 Tid detta tillf„lle firade Salomo h”gtiden i sju dagar, och med
	honom hela Israel, en mycket stor f”rsamling ifr†n hela landet,
	allt ifr†n det st„lle d„r v„gen g†r till Hamat „nda till
	Egyptens b„ck.
007:009 Och p† †ttonde dagen h”llo de h”gtidsf”rsamling.  Ty altarets
	invigning firade de i sju dagar och h”gtiden i sju dagar.
007:010 Men p† tjugutredje dagen i sjunde m†naden l„t han folket g† hem
	till sina hyddor; och de voro fulla av gl„dje och fr”jd ”ver det
	goda som HERREN hade gjort mot David och Salomo och mot sitt
	folk Israel.

007:011 S† fullbordade Salomo HERRENS hus och konungshuset; och allt vad
	Salomo hade haft i sinnet att utf”ra i HERRENS hus och i sitt
	eget hus hade lyckats honom v„l.
007:012 Och HERREN uppenbarade sig f”r Salomo om natten och sade till
	honom: ˝Jag har h”rt din b”n och utvalt denna plats †t mig till
	offerplats.
007:013 Om jag tillsluter himmelen, s† att regn icke faller, om jag
	bjuder gr„shoppor att f”rd„rva landet, eller om jag s„nder pest
	bland mitt folk,
007:014 men mitt folk, det som „r uppkallat efter mitt namn, d† ”dmjukar
	sig och beder och s”ker mitt ansikte och omv„nder sig fr†n sina
	onda v„gar, s† vill jag h”ra det fr†n himmelen och f”rl†ta deras
	synd och skaffa bot †t deras land.
007:015 S† skola nu mina ”gon vara ”ppna och mina ”ron akta p† vad som
	bedes p† denna plats.
007:016 Och nu har jag utvalt och helgat detta hus, f”r att mitt namn
	skall vara d„r till evig tid.  Och mina ”gon och mitt hj„rta
	skola vara d„r alltid.
007:017 Om du nu vandrar inf”r mig, s†som din fader David vandrade, s†
	att du g”r allt vad jag har bjudit dig och h†ller mina stadgar
	och r„tter,
007:018 d† skall jag uppr„tth†lla din konungatron, s†som jag lovade din
	fader David, n„r jag sade: 'Aldrig skall den tid komma, d† en
	avkomling av dig icke r†der ”ver Israel.'
007:019 Men om I v„nden om och ”vergiven de stadgar och bud som jag har
	f”relagt eder, och g†n bort och tj„nen andra gudar och
	tillbedjen dem,
007:020 d† skall jag rycka upp dem som s† g”ra ur mitt land, det som jag
	har givit dem; och detta hus som jag har helgat †t mitt namn
	skall jag f”rkasta ifr†n mitt ansikte; och jag skall g”ra det
	till ett ordspr†k och en visa bland alla folk.
007:021 Och ”ver detta hus, som har varit s† upph”jt, skall d† var och
	en som g†r d„rf”rbi bliva h„pen.  Och n„r n†gon fr†gar: 'Varf”r
	har HERREN gjort s† mot detta land och detta hus?',
007:022 d† skall man svara: 'D„rf”r att de ”verg†vo HERREN, sina f„ders
	Gud, som hade f”rt dem ut ur Egyptens land, och h”llo sig till
	andra gudar och tillb†do dem och tj„nade dem, d„rf”r har han
	l†tit allt detta onda komma ”ver dem.'˝
008:001 N„r de tjugu †r voro f”rlidna, under vilka Salomo byggde p†
	HERRENS hus och p† sitt eget hus,
008:002 byggde Salomo upp de st„der som Huram hade givit honom och l„t
	Israels barn bos„tta sig i dem.
008:003 Och Salomo drog till Hamat-Soba och bem„ktigade sig det.
008:004 Och han byggde upp Tadmor i ”knen och alla de f”rr†dsst„der som
	i Hamat „ro byggda av honom.
008:005 Vidare byggde han upp ™vre Bet-Horon och Nedre Bet-Horon och
	gjorde dem till fasta st„der med murar, portar och bommar,
008:006 s† ock Baalat och alla Salomos f”rr†dsst„der, „vensom alla
	vagnsst„derna och h„stst„derna, och allt annat som Salomo k„nde
	†stundan att bygga i Jerusalem, p† Libanon och eljest i hela det
	land som lydde under hans v„lde.

008:007 Allt det folk som fanns kvar av hetiterna, amor‚erna,
	periss‚erna, hiv‚erna och jebus‚erna, korteligen, alla de som
	icke voro av Israel --
008:008 deras avkomlingar, s† m†nga som funnos kvar i landet efter dem,
	i det att Israels barn icke hade utrotat dem, dessa p†lade
	Salomo att vara arbetspliktiga, s†som de „ro „nnu i dag.
008:009 Men somliga av Israels barn gjorde Salomo icke till tr„lar vid
	de arbeten han utf”rde, utan de blevo krigare och h”vitsm„n f”r
	hans k„mpar, eller uppsyningsm„n ”ver hans vagnar och ridh„star.
008:010 Och konung Salomos ”verfogdar voro tv† hundra femtio; dessa hade
	bef„let ”ver folket.

008:011 Och Salomo l„t Faraos dotter flytta upp fr†n Davids stad till
	det hus som han hade byggt †t henne; ty han sade: ˝Jag vill icke
	att n†gon kvinna skall bo i Davids, Israels konungs, hus, ty det
	„r en helig plats, eftersom HERRENS ark har kommit dit.˝

008:012 Nu offrade Salomo br„nnoffer †t HERREN p† HERRENS, altare, det
	som han hade byggt framf”r f”rhuset;
008:013 han offrade var dag de f”r den dagen best„mda offren, efter
	Moses bud, p† sabbaterna, vid nym†naderna och vid h”gtiderna tre
	g†nger om †ret, n„mligen vid det osyrade br”dets h”gtid, vid
	veckoh”gtiden och vid l”vhyddoh”gtiden.
008:014 Och efter sin fader Davids anordning fastst„llde han de
	avdelningar i vilka pr„sterna skulle tj„nstg”ra, „vensom
	leviternas †ligganden, att de skulle utf”ra lovs†ngen och
	betj„na pr„sterna -- var dag de f”r den dagen best„mda
	†liggandena -- s† ock huru d”rrvaktarna, efter sina avdelningar,
	skulle h†lla vakt vid de s„rskilda portarna; ty s† hade
	gudsmannen David bjudit.
008:015 Och man vek icke av ifr†n vad konungen hade bjudit ang†ende
	pr„sterna och leviterna, varken i fr†ga om n†gon annan
	angel„genhet eller i fr†ga om f”rr†den.
008:016 S† utf”rdes allt Salomos arbete, f”rst intill den dag d† grunden
	lades till HERRENS hus, och sedan intill dess det blev
	fullbordat.  Och s† var d† HERRENS hus f„rdigt.

008:017 Vid denna tid drog Salomo till Esjon-Geber och till Elot, p†
	havsstranden, i Edoms land.
008:018 Och Huram s„nde till honom skepp genom sitt folk, och d„rj„mte
	av sitt folk sj”kunnigt manskap.  De foro med Salomos folk till
	Ofir och h„mtade d„rifr†n fyra hundra femtio talenter guld, som
	de f”rde till konung Salomo.
009:001 N„r drottningen av Saba fick h”ra ryktet om Salomo, kom hon f”r
	att i Jerusalem s„tta Salomo p† prov med sv†ra fr†gor.  Hon kom
	med ett mycket stort f”lje och f”rde med sig kameler, som buro
	v„lluktande kryddor och guld i myckenhet, s† ock „dla
	stenar.  Och n„r hon kom inf”r konung Salomo, f”relade hon honom
	allt vad hon hade i tankarna.
009:002 Men Salomo gav henne svar p† alla hennes fr†gor; intet var
	f”rborgat f”r Salomo, utan han kunde giva henne svar p† allt.
009:003 N„r nu drottningen av Saba s†g Salomos vishet, och s†g huset som
	han hade byggt,
009:004 och s†g r„tterna p† hans bord och s†g huru hans tj„nare sutto
	d„r, och huru de som betj„nade honom utf”rde sina †ligganden,
	och huru de voro kl„dda, och vidare s†g hans munsk„nkar, och
	huru de voro kl„dda, och n„r hon s†g den trappg†ng p† vilken han
	gick upp till HERRENS hus, d† blev hon utom sig av f”rundran.
009:005 Och hon sade till konungen: ˝Sant var det tal som jag h”rde i
	mitt land om dig och om din vishet.
009:006 Jag ville icke tro vad man sade f”rr„n jag sj„lv kom och med
	egna ”gon fick se det; men nu finner jag att vidden av din
	vishet icke ens till h„lften har blivit omtalad f”r mig.  Du „r
	vida f”rmer, „n jag genom ryktet hade h”rt.
009:007 S„lla „ro dina m„n, och s„lla „ro dessa dina tj„nare, som
	best„ndigt f† st† inf”r dig och h”ra din visdom.
009:008 Lovad vare HERREN, din Gud, som har funnit s†dant behag i dig,
	att han har satt dig p† sin tron till att vara konung inf”r
	HERREN, din Gud!  Ja, d„rf”r att din Gud „lskar Israel och vill
	h†lla det vid makt evinnerligen, d„rf”r har han satt dig till
	konung ”ver dem, f”r att du skall skipa lag och r„tt.˝

009:009 Och hon gav †t konungen ett hundra tjugu talenter guld, s† och
	v„lluktande kryddor i stor myckenhet, d„rtill „dla stenar;
	s†dana v„lluktande kryddor som de vilka drottningen av Saba gav
	†t konung Salomo hava eljest icke funnits.
009:010 N„r Hirams folk och Salomos folk h„mtade guld fr†n Ofir,
	hemf”rde ocks† de algumtr„ och „dla stenar.
009:011 Av algumtr„et l„t konungen g”ra tillbeh”r till HERRENS hus och
	till konungshuset, s† ock harpor och psaltare f”r
	s†ngarna.  S†dant hade aldrig f”rut blivit sett i Juda land.
009:012 Konung Salomo †ter gav †t drottningen av Saba allt vad hon
	†stundade och beg„rde, f”rutom vad som svarade emot det hon hade
	medf”rt †t konungen.  Sedan v„nde hon om och for till sitt land
	igen med sina tj„nare.

009:013 Det guld som †rligen inkom till Salomo v„gde sex hundra
	sextiosex talenter,
009:014 f”rutom det som inf”rdes genom kringresande handelsm„n och andra
	k”pm„n; ocks† Arabiens alla konungar och st†th†llarna i landet
	f”rde guld och silver till Salomo.
009:015 Och konung Salomo l„t g”ra tv† hundra stora sk”ldar av uthamrat
	guld och anv„nde till var s†dan sk”ld sex hundra siklar uthamrat
	guld;
009:016 likaledes tre hundra mindre sk”ldar av uthamrat guld och anv„nde
	till var s†dan sk”ld tre hundra siklar guld; och konungen satte
	upp dem i Libanonskogshuset.
009:017 Vidare l„t konungen g”ra en stor tron av elfenben och ”verdrog
	den med rent guld.
009:018 Tronen hade sex trappsteg och en pall av guld, fastsatta vid
	tronen; p† b†da sidor om sitsen voro armst”d, och tv† lejon
	stodo utmed armst”den;
009:019 och tolv lejon stodo d„r p† de sex trappstegen, p† b†da
	sidor.  N†got s†dant har aldrig blivit f”rf„rdigat i n†got annat
	rike.
009:020 Och alla konung Salomos dryckesk„rl voro av guld, och alla k„rl
	i Libanonskogshuset voro av fint guld; silver aktades icke f”r
	n†got i Salomos tid.
009:021 Ty konungen hade skepp som gingo till Tarsis med Hurams folk; en
	g†ng vart tredje †r kommo Tarsis-skeppen hem och f”rde med sig
	guld och silver, elfenben, apor och p†f†glar.

009:022 Och konung Salomo blev st”rre „n n†gon annan konung p† jorden,
	b†de i rikedom och i vishet.
009:023 Alla konungar p† jorden kommo f”r att bes”ka Salomo och h”ra den
	vishet som Gud hade nedlagt i hans hj„rta.
009:024 Och var och en av dem f”rde med sig sk„nker: f”rem†l av silver
	och av guld, kl„der, vapen, v„lluktande kryddor, h„star och
	mul†snor.  S† skedde †r efter †r.

009:025 Och Salomo hade fyra tusen spann h„star med vagnar och tolv
	tusen ridh„star; dem f”rlade han dels i vagnsst„derna, dels i
	Jerusalem, hos konungen sj„lv.
009:026 Och han var herre ”ver alla konungar ifr†n floden „nda till
	filist‚ernas land och sedan „nda ned till Egyptens gr„ns.
009:027 Och konungen styrde s†, att silver blev lika vanligt i Jerusalem
	som stenar, och cedertr„ lika vanligt som mullb„rsfikontr„ i
	L†glandet.
009:028 Och h„star inf”rdes till Salomo fr†n Egypten och fr†n alla andra
	l„nder.

009:029 Vad nu vidare „r att s„ga om Salomo, om hans f”rsta tid s†v„l
	som om hans sista, det finnes upptecknat i profeten Natans
	kr”nika, i siloniten Ahias profetia och i siaren Jedais syner om
	Jerobeam, Nebats son.
009:030 Salomo regerade i Jerusalem ”ver hela Israel i fyrtio †r.
009:031 Och Salomo gick till vila hos sina f„der, och man begrov honom
	i hans fader Davids stad.  Och hans son Rehabeam blev konung
	efter honom.
010:001 Och Rehabeam drog till Sikem, ty hela Israel hade kommit till
	Sikem f”r att g”ra honom till konung.
010:002 N„r Jerobeam, Nebats son, h”rde detta, d„r han var i Egypten --
	dit hade han n„mligen flytt f”r konung Salomo -- v„nde han
	tillbaka fr†n Egypten.
010:003 Och de s„nde bort och l„to kalla honom †ter.  D† kom Jerobeam
	tillst„des j„mte hela Israel och talade till Rehabeam och sade:
010:004 ˝Din fader gjorde v†rt ok f”r sv†rt; men l„tta nu du det sv†ra
	arbete och det tunga ok som din fader lade p† oss, s† vilja vi
	tj„na dig.˝
010:005 Han svarade dem: ˝V„nten „nnu tre dagar, och kommen s† tillbaka
	till mig.˝  Och folket gick.

010:006 D† r†df”rde sig konung Rehabeam med de gamle som hade varit i
	tj„nst hos hans fader Salomo, medan denne „nnu levde; han sade:
	˝Vilket svar r†den I mig att giva detta folk?˝
010:007 De svarade honom och sade: ˝Om du visar dig god mot detta folk
	och „r n†dig mot dem och talar goda ord till dem, s† skola de
	f”r alltid bliva dina tj„nare.˝
010:008 Men han aktade icke p† det r†d som de gamle hade givit honom,
	utan r†df”rde sig med de unga m„n som hade vuxit upp med honom,
	och som nu voro i hans tj„nst.
010:009 Han sade till dem: ˝Vilket svar r†den I oss att giva detta folk
	som har talat till mig och sagt: 'L„tta det ok som din fader har
	lagt p† oss'?˝
010:010 De unga m„nnen som hade vuxit upp med honom svarade honom d† och
	sade: ˝S† b”r du s„ga till folket som har talat till dig och
	sagt: 'Din fader gjorde v†rt ok tungt, men l„tta du det f”r oss'
	-- s† b”r du s„ga till dem: 'Mitt minsta finger „r tjockare „n
	min faders l„nd.
010:011 S† veten nu, att om min fader har belastat eder med ett tungt
	ok, s† skall jag g”ra edert ok „nnu tyngre; har min fader tuktat
	eder med ris, s† skall jag g”ra det med skorpiongissel.'˝

010:012 S† kom nu Jerobeam med allt folket till Rehabeam p† tredje
	dagen, s†som konungen hade befallt, i det han sade: ˝Kommen
	tillbaka till mig p† tredje dagen.˝
010:013 D† gav konungen dem ett h†rt svar; ty konung Rehabeam aktade
	icke p† de gamles r†d.
010:014 Han talade till dem efter de unga m„nnens r†d och sade: ˝Jag
	skall g”ra edert ok tungt, ja, jag skall g”ra det „nnu tyngre „n
	f”rut; har min fader tuktat eder med ris, s† skall jag g”ra det
	med skorpiongissel.˝
010:015 Allts† h”rde konungen icke p† folket; ty det var s† skickat av
	Gud, f”r att HERRENS ord skulle uppfyllas, det som han hade
	talat till Jerobeam, Nebats son, genom Ahia fr†n Silo.
010:016 D† nu hela Israel f”rnam att konungen icke ville h”ra p† dem,
	gav folket konungen detta svar:

	  ˝Vad del hava vi i David?
	  Ingen arvslott hava vi i Isais son.
	  Israel drage hem, var och en till sin hydda.
	  Se nu sj„lv om ditt hus, du David.˝

	D„refter drog hela Israel hem till sina hyddor.
010:017 Allenast ”ver de israeliter som bodde i Juda st„der f”rblev
	Rehabeam konung.

010:018 Och n„r konung Rehabeam s„nde †stad Hadoram, som hade uppsikten
	”ver de allm„nna arbetena, stenade Israels barn denne till d”ds;
	och konung Rehabeam sj„lv m†ste med hast stiga upp i sin vagn
	och fly till Jerusalem.
010:019 S† avf”ll Israel fr†n Davids hus och har varit skilt d„rifr†n
	„nda till denna dag.
011:001 Och n„r Rehabeam kom till Jerusalem, f”rsamlade han Juda hus och
	Benjamin, ett hundra †ttio tusen utvalda krigare, f”r att de
	skulle strida mot Israel och †tervinna konungad”met †t Rehabeam.
011:002 Men HERRENS ord kom till gudsmannen Semaja; han sade:
011:003 ˝S„g till Rehabeam, Salomos son, Juda konung, och till alla
	israeliter i Juda och Benjamin:
011:004 S† s„ger HERREN: I skolen icke draga upp och strida mot edra
	br”der.  V„nden tillbaka hem, var och en till sitt, ty vad som
	har skett har kommit fr†n mig.˝  Och de lyssnade till HERRENS ord
	och v„nde om och drogo icke mot Jerobeam.

011:005 Men Rehabeam bodde i Jerusalem, och han bef„ste st„der i Juda
	och gjorde dem till fasta platser.
011:006 Han bef„ste Bet-Lehem, Etam, Tekoa,
011:007 Bet-Sur, Soko, Adullam
011:008 Gat, Maresa, Sif,
011:009 Adoraim, Lakis, Aseka,
011:010 Sorga, Ajalon och Hebron, alla i Juda och Benjamin, och gjorde
	dem till fasta st„der.
011:011 Och han gjorde deras bef„stningar starka och tillsatte h”vdingar
	i dem och lade in i dem f”rr†d av mat, olja och vin;
011:012 var och en s„rskild av dessa st„der f”rs†g han med sk”ldar och
	spjut; han bef„ste dem mycket starkt.  Och Juda och Benjamin
	f”rblevo under hans v„lde.

011:013 Och pr„sterna och leviterna i hela Israel gingo ”ver till honom
	fr†n alla sina omr†den;
011:014 ty leviterna ”verg†vo sina utmarker och sina andra besittningar
	och beg†vo sig till Juda och Jerusalem, eftersom Jerobeam med
	sina s”ner drev dem bort ifr†n deras tj„nst s†som HERRENS
	pr„ster,
011:015 och anst„llde †t sig andra pr„ster f”r offerh”jderna och f”r de
	onda andarna och f”r kalvarna som han hade l†tit g”ra.
011:016 Och dem f”ljde ifr†n alla Israels stammar de som v„nde sina
	hj„rtan till att s”ka HERREN, Israels Gud; dessa kommo till
	Jerusalem f”r att offra †t HERREN, sina f„ders Gud.
011:017 I tre †r bef„ste de s† konungamakten i Juda och gjorde
	Rehabeams, Salomos sons, v„lde starkt; ty i tre †r vandrade de
	p† Davids och Salomos v„g.

011:018 Och Rehabeam tog till hustru †t sig Mahalat, dotter till
	Jerimot, Davids son, och till Abihail, Eliabs, Isais sons,
	dotter.
011:019 Hon f”dde †t honom s”nerna Jeus, Semarja och Saham.
011:020 Och efter henne tog han till hustru Maaka, Absaloms dotter.  Hon
	f”dde †t honom Abia, Attai, Sisa och Selomit.
011:021 Och Rehabeam hade Maaka, Absaloms dotter, k„rare „n alla sina
	andra hustrur och bihustrur -- ty han hade tagit aderton hustrur
	och sextio bihustrur -- och han f”dde tjugu†tta s”ner och sextio
	d”ttrar.
011:022 Och Rehabeam satte Abia, Maakas son, till huvud och furste bland
	sina br”der, ty han hade i sinnet att g”ra honom till konung.
011:023 Och p† l„mpligt s„tt f”rdelade han alla Judas och Benjamins
	landskap och alla fasta st„der mellan n†gra av sina s”ner och
	gav dem rikligt underh†ll; han skaffade dem ock hustrur i m„ngd.
012:001 N„r Rehabeams konungamakt nu hade blivit bef„st och han hade
	blivit m„ktig, ”vergav han HERRENS lag, han j„mte hela Israel.
012:002 Men i konung Rehabeams femte regerings†r drog Sisak, konungen i
	Egypten, upp mot Jerusalem, d„rf”r att de hade varit otrogna mot
	HERREN;
012:003 han kom med ett tusen tv† hundra vagnar och sextio tusen
	ryttare, och ingen kunde r„kna det folk som f”ljde honom fr†n
	Egypten: libyer, suck‚er och etiopier.
012:004 Och han intog de fasta st„derna i Juda och kom „nda till
	Jerusalem.

012:005 Och profeten Semaja hade kommit till Rehabeam och till Juda
	furstar, som hade f”rsamlat sig i Jerusalem av fruktan f”r
	Sisak; och han sade till dem: ˝S† s„ger HERREN: I haven
	”vergivit mig, d„rf”r har ock jag ”vergivit eder och givit eder
	i Sisaks hand.˝
012:006 D† ”dmjukade sig Israels furstar och konungen sj„lv och sade:
	˝HERREN „r r„ttf„rdig.˝
012:007 N„r nu HERREN s†g att de ”dmjukade sig, kom HERRENS ord till
	Semaja; han sade: ˝Eftersom de hava ”dmjukat sig, vill jag icke
	f”rd„rva dem; jag skall l†ta dem med knapp n”d komma undan, och
	min vrede skall icke bliva utgjuten ”ver Jerusalem genom Sisaks
	hand.
012:008 Dock skola de n”dgas bliva honom underd†niga, f”r att de m† l„ra
	sig f”rst† vilken skillnad det „r mellan att tj„na mig och att
	tj„na fr„mmande konungad”men.˝

012:009 S† drog nu Sisak, konungen i Egypten, upp mot Jerusalem.  Och han
	tog skatterna i HERRENS hus och skatterna i konungshuset;
	alltsammans tog han.  Han tog ock de gyllene sk”ldar som Salomo
	hade l†tit g”ra.
012:010 I deras st„lle l„t konung Rehabeam g”ra sk”ldar av koppar, och
	dessa l„mnade han i f”rvar †t h”vitsm„nnen f”r drabanterna som
	h”llo vakt vid ing†ngen till konungshuset.
012:011 Och s† ofta konungen gick till HERRENS hus, gingo ock
	drabanterna och buro dem; sedan f”rde de dem tillbaka till
	drabantsalen.

012:012 D„rf”r att nu Rehabeam ”dmjukade sig, v„nde sig HERRENS vrede
	ifr†n honom, s† att han icke alldeles f”rd„rvade honom.  Ocks†
	fanns „nnu n†got gott i Juda.
012:013 Allts† bef„ste konung Rehabeam sitt v„lde i Jerusalem och
	fortsatte att regera.  Rehabeam var n„mligen fyrtioett †r gammal,
	n„r han blev konung, och han regerade sjutton †r i Jerusalem,
	den stad som HERREN hade utvalt ur alla Israel stammar, till att
	d„r f„sta sitt namn.  Hans moder hette Naama, ammonitiskan.
012:014 Och han gjorde vad ont var, ty han v„nde icke sitt hj„rta till
	att s”ka HERREN.

012:015 Men vad som „r att s„ga om Rehabeam, om hans f”rsta tid s†v„l
	som om hans sista, det finnes upptecknat i profeten Semajas och
	siaren Iddos kr”nikor, enligt sl„ktregistrens s„tt.  Och Rehabeam
	och Jerobeam l†go i krig med varandra, s† l„nge de levde.
012:016 Men Rehabeam gick till vila hos sina f„der och blev begraven i
	Davids stad.  Och hans son Abia blev konung efter honom.
013:001 I konung Jerobeams adertonde regerings†r blev Abia konung ”ver
	Juda.
013:002 Han regerade tre †r i Jerusalem.  Hans moder hette Mikaja,
	Uriels dotter, fr†n Gibea.  Men Abia och Jerobeam l†go i krig med
	varandra.
013:003 Och Abia begynte kriget med en h„r av tappra krigsm„n, fyra
	hundra tusen utvalda m„n; men Jerobeam st„llde upp sig till
	strid mot honom med †tta hundra tusen utvalda tappra stridsm„n.
013:004 Och Abia steg upp p† berget Semaraim i Efraims bergsbygd och
	sade: ˝H”ren mig, du, Jerobeam, och I, hela Israel.
013:005 Skullen I icke veta att det „r HERREN, Israels Gud, som har
	givit †t David konungad”met ”ver Israel f”r evig tid, †t honom
	sj„lv och hans s”ner, genom ett saltf”rbund?
013:006 Men Jerobeam, Nebats son, Salomos, Davids sons, tj„nare,
	uppreste sig och avf”ll fr†n sin herre.
013:007 Och till honom f”rsamlade sig l”st folk, onda m„n, och de blevo
	Rehabeam, Salomos son, f”r starka, eftersom Rehabeam „nnu var
	ung och f”rsagd och d„rf”r icke kunde st† dem emot.
013:008 Och nu menen I eder kunna st† emot HERRENS konungad”me, som
	tillh”r Davids s”ner, eftersom I „ren en stor hop och haven hos
	eder de guldkalvar som Jerobeam har l†tit g”ra †t eder till
	gudar.
013:009 Haven I icke f”rdrivit HERRENS pr„ster, Arons s”ner, och
	leviterna, och sj„lva gjort eder pr„ster, s†som de fr„mmande
	folken g”ra?  Vemhelst som kommer med en ungtjur och sju v„durar
	for att taga handfyllning, han f†r bliva pr„st †t dessa gudar,
	som icke „ro gudar.
013:010 Men vi hava HERREN till v†r Gud, och vi hava icke ”vergivit
	honom.  Vi hava pr„ster av Arons s”ner, som g”ra tj„nst inf”r
	HERREN, och leviter, som sk”ta tempelsysslorna;
013:011 och de f”rbr„nna †t HERREN br„nnoffer var morgon och var afton
	och ant„nda v„lluktande r”kelse och l„gga upp br”d p† det
	gyllene bordet och t„nda var afton den gyllene ljusstaken med
	dess lampor.  Ty vi h†lla vad HERREN, v†r Gud, har bjudit oss
	h†lla, men I haven ”vergivit honom.
013:012 Och se, vi hava Gud i spetsen f”r oss, och vi hava hans pr„ster
	med larmtrumpeterna f”r att bl†sa till strid mot eder.  I Israels
	barn, striden icke mot HERREN, edra f„ders Gud; ty d† skall det
	icke g† eder v„l.˝

013:013 Men Jerobeam hade l†tit kringg† dem och lagt ett bakh†ll f”r att
	falla dem i ryggen; s† stodo de nu mitt emot Juda m„n och hade
	sitt bakh†ll bakom dem.
013:014 N„r d† Juda m„n v„nde sig om, fingo de se att de hade fiender
	b†de framf”r sig och bakom sig.  D† ropade de till HERREN, och
	pr„sterna bl†ste i trumpeterna.
013:015 D„refter hovo Juda m„n upp ett h„rskri; och n„r Juda m„n hovo
	upp sitt h„rskri, l„t Gud Jerobeam och hela Israel bliva slagna
	av Abia och Juda.
013:016 Och Israels barn flydde f”r Juda, och Gud gav dem i deras hand.
013:017 Och Abia med sitt folk anst„llde ett stort nederlag bland dem,
	s† att fem hundra tusen unga m„n av Israel f”llo slagna.
013:018 Allts† blevo Israels barn p† den tiden kuvade; men Juda barn
	voro starka, ty de st”dde sig p† HERREN sina f„ders Gud.
013:019 Och Abia f”rf”ljde Jerobeam och tog ifr†n honom n†gra st„der:
	Betel med underlydande orter, Jesana med underlydande orter och
	Efron med underlydande orter.
013:020 Och Jerobeam f”rm†dde ingenting mer, s† l„nge Abia levde; och
	han blev hems”kt av HERREN, s† att han dog.

013:021 Men Abia bef„ste sitt v„lde; och han tog sig fjorton hustrur och
	f”dde tjugutv† s”ner och sexton d”ttrar.
013:022 Vad nu mer „r att s„ga om Abia, om hans f”retag och om annat som
	r”r honom, det finnes upptecknat i profeten Iddos ˝Utl„ggning˝.

014:001 Och Abia gick till vila hos sina f„der, och man begrov honom i
	Davids stad.  Och hans son Asa blev konung efter honom.  Under
	hans tid hade landet ro i tio †r.
014:002 Och Asa gjorde vad gott och r„tt var i HERRENS, sin Guds, ”gon.
014:003 Han skaffade bort de fr„mmande altarna och offerh”jderna och
	slog s”nder stoderna och h”gg ned Aserorna.
014:004 Och han uppmanade Juda att s”ka HERREN, sina f„ders Gud, och
	h†lla lagen och budorden.
014:005 Ur alla Juda st„der skaffade han bort offerh”jderna och
	solstoderna; och riket hade ro under honom.
014:006 Och han byggde fasta st„der i Juda, eftersom landet hade ro och
	han under dessa †r icke hade n†got krig; ty HERREN hade givit
	honom lugn.
014:007 Han sade n„mligen till Juda: ˝L†t oss bygga dessa st„der och
	f”rse dem runt omkring med murar och torn, med portar och
	bommar, medan vi „nnu hava landet i v†r makt, d„rf”r att vi hava
	s”kt HERREN, v†r Gud; ty vi hava s”kt honom, och han har l†tit
	oss f† lugn p† alla sidor.˝  S† byggde de d†, och allt gick v„l.
014:008 Och Asa hade en h„r som var v„pnad med stora sk”ldar och med
	spjut, och som utgjordes av tre hundra tusen man fr†n Juda,
	vartill kommo tv† hundra †ttio tusen man fr†n Benjamin, som voro
	v„pnade med sm† sk”ldar och sp„nde b†ge.  Alla dessa voro tappra
	stridsm„n.

014:009 Men Sera fr†n Etiopien drog ut mot dem med en h„r av tusen
	g†nger tusen man och tre hundra vagnar; och han kom till Maresa.
014:010 Och Asa drog ut mot honom, och de st„llde upp sig till strid i
	Sefatas dal vid Maresa.
014:011 Och Asa ropade till HERREN, sin Gud, och sade: ˝HERRE, f”rutom
	dig finnes ingen som kan hj„lpa i striden mellan den starke och
	den svage.  S† hj„lp oss, HERRE, v†r Gud, ty p† dig st”dja vi
	oss, och i ditt namn hava vi kommit hit mot denna hop.  HERRE, du
	„r v†r Gud; mot dig f”rm†r ju ingen m„nniska n†got.˝

014:012 Och HERREN l„t etiopierna bliva slagna av Asa och Juda, s† att
	etiopierna flydde.
014:013 Och Asa och hans folk f”rf”ljde dem „nda till Gerar; och av
	etiopierna f”llo s† m†nga, att ingen av dem kom undan med livet,
	ty de blevo nedgjorda av HERREN och hans h„r.  Och folket tog
	byte i stor myckenhet.
014:014 Och de intogo alla st„der runt omkring Gerar, ty en
	f”rskr„ckelse ifr†n HERREN hade kommit ”ver dessa; och de
	plundrade alla st„derna, ty i dem fanns mycket att plundra.
014:015 Till och med boskapsskjulen br”to de ned och f”rde bort
	sm†boskap i myckenhet och kameler, och v„nde s† tillbaka till
	Jerusalem.
015:001 Och ”ver Asarja, Odeds son, kom Guds Ande.
015:002 Han gick ut mot Asa och sade till honom: ˝H”ren mig, du, Asa,
	och I, hela Juda och Benjamin.  HERREN „r med eder, n„r I „ren
	med honom, och om I s”ken honom, s† l†ter han sig finnas av
	eder; men om I ”vergiven honom, s† ”vergiver han ock eder.
015:003 En l†ng tid var ju Israel utan den sanne Guden, utan pr„ster som
	undervisade dem, och utan n†gon lag.
015:004 Men i sin n”d omv„nde de sig till HERREN, Israels Gud, och n„r
	de s”kte honom, l„t han sig finnas av dem.
015:005 Under de tiderna fanns ingen trygghet, n„r man gick ut eller in;
	utan stor f”rvirring r†dde bland alla dem som bodde h„r i
	l„nderna,
015:006 och folk drabbade samman med folk och stad med stad; ty Gud
	f”rvirrade dem med allt slags n”d.
015:007 Men varen I frimodiga, l†ten icke modet falla, ty edert verk
	skall f† sin l”n.˝

015:008 N„r Asa h”rde dessa ord och denna profetia av profeten Oded, tog
	han mod till sig och skaffade bort styggelserna ur Judas och
	Benjamins hela land och ur de st„der som han hade tagit i
	Efraims bergsbygd, och uppr„ttade †ter HERRENS altare, det som
	stod framf”r HERRENS f”rhus.
015:009 Och han f”rsamlade hela Juda och Benjamin, s† ock de fr„mlingar
	ifr†n Efraim, Manasse och Simeon, som bodde ibland dem; ty m†nga
	fr†n Israel hade g†tt ”ver till honom, n„r de s†go att HERREN,
	hans Gud, var med honom.
015:010 Och de f”rsamlade sig till Jerusalem i tredje m†naden av Asas
	femtonde regerings†r,
015:011 och offrade p† den dagen †t HERREN sju hundra tjurar och sju
	tusen djur av sm†boskapen, uttagna av det byte som de hade f”rt
	med sig.
015:012 Och de ingingo det f”rbundet att de skulle s”ka HERREN, sina
	f„ders Gud, av allt sitt hj„rta och av all sin sj„l,
015:013 och att var och en som icke s”kte HERREN, Israels Gud, han
	skulle bliva d”dad, liten eller stor, man eller kvinna.
015:014 Och de g†vo HERREN sin ed med h”g r”st och under jubel, och
	under det att trumpeter och basuner lj”do.
015:015 Och hela Juda gladde sig ”ver eden; ty de hade svurit den av
	allt sitt hj„rta, och de s”kte HERREN med hela sin vilja, och
	han l„t sig finnas av dem, och han l„t dem f† ro p† alla sidor.

015:016 Konung Asa avsatte ock sin moder Maaka fr†n hennes
	drottningsv„rdighet, d„rf”r att hon hade satt upp en styggelse
	†t Aseran; Asa h”gg nu ned styggelsen och krossade de och br„nde
	upp den i Kidrons dal.
015:017 Men offerh”jderna blevo icke avskaffade ur Israel; dock var Asas
	hj„rta gudh„ngivet, s† l„nge han levde.
015:018 Och han f”rde in i Guds hus b†de vad hans fader och vad han
	sj„lv hade helgat †t HERREN: silver, guld och k„rl.

015:019 Och intet krig uppstod f”rr„n i Asas trettiofemte regerings†r.
016:001 I Asas trettiosj„tte regerings†r drog Baesa, Israels konung, upp
	mot Juda och begynte bef„sta Rama, f”r att hindra att n†gon
	komme vare sig fr†n eller till Asa, Juda konung.
016:002 D† tog Asa silver och guld ur skattkamrarna i HERRENS hus och i
	konungshuset, och s„nde det till Ben-Hadad, konungen i Aram, som
	bodde i Damaskus, och l„t s„ga:
016:003 ˝Ett f”rbund best†r ju mellan mig och dig, s†som det var mellan
	min fader och din fader.  Se, h„r s„nder jag dig silver och guld;
	s† bryt d† ditt f”rbund med Baesa, Israels konung, f”r att han
	m† l„mna mig i fred.˝
016:004 Och Ben-Hadad lyssnade till konung Asa och s„nde sina
	krigsh”vitsm„n mot Israels st„der, och de f”rh„rjade Ijon, Dan
	och Abel-Maim samt alla f”rr†dshus i Naftali st„der.
016:005 N„r Baesa h”rde detta, avstod han fr†n att bef„sta Rama och l„t
	sina arbeten d„r upph”ra.
016:006 Men konung Asa tog med sig hela Juda, och de f”rde bort ifr†n
	Rama stenar och tr„virke som Baesa anv„nde till att bef„sta
	det.  D„rmed bef„ste han s† Geba och Mispa.

016:007 Vid samma tid kom siaren Hanani till Asa, Juda konung, och sade
	till honom: ˝Eftersom du st”dde dig p† konungen i Aram och icke
	st”dde dig p† HERREN, din Gud, d„rf”r har den arameiske
	konungens h„r sluppit undan din hand.
016:008 Voro icke etiopierna och libyerna en v„ldig h„r, med vagnar och
	ryttare i stor myckenhet?  Men d„rf”r att du d† st”dde dig p†
	HERREN, gav han dem i din hand.
016:009 TY HERRENS ”gon ”verfara hela jorden, f”r att han med sin kraft
	skall bist† dem som med sina hj„rtan h„ngiva sig †t
	honom.  H„rutinnan har du handlat d†raktigt.  D„rf”r skall du
	h„danefter hava st„ndiga strider.˝
016:010 Men Asa blev f”rt”rnad p† siaren och satte honom i stockhuset;
	s† f”rbittrad var han p† honom f”r vad han hade sagt.  Vid samma
	tid f”rfor Asa ock v†ldsamt mot andra av folket.

016:011 Men vad som „r att s„ga om Asa, om hans f”rsta tid s†v„l som om
	hans sista, det finnes upptecknat i boken om Judas och Israels
	konungar.
016:012 Och i sitt trettionionde regerings†r fick Asa en sjukdom i sina
	f”tter, och sjukdomen blev ”verm†ttan sv†r; men oaktat sin
	sjukdom s”kte han icke HERREN, utan allenast l„kares hj„lp.
016:013 Och Asa gick till vila hos sina f„der och dog i sitt
	fyrtiof”rsta regerings†r.
016:014 Och man begrov honom i den grav som han hade l†tit hugga ut †t
	sig i Davids stad; och man lade honom p† en b„dd som man hade
	fyllt med v„llukter och kryddor av olika slag, konstm„ssigt
	beredda, och anst„llde till hans „ra en mycket stor
	f”rbr„nning.

017:001 Och hans son Josafat blev konung; efter honom.  Han bef„ste sitt
	v„lde mot Israel.
017:002 Han lade in krigsfolk i alla Juda fasta st„der och lade in
	bes„ttningar i Juda land och i de Efraims st„der som hans fader
	Asa hade intagit.
017:003 Och HERREN var med Josafat, ty han vandrade p† sin fader Davids
	f”rsta v„gar och s”kte icke Baalerna,
017:004 utan s”kte sin faders Gud och vandrade efter hans bud och gjorde
	icke s†som Israel.
017:005 D„rf”r bef„ste HERREN konungad”met i hans hand, och hela Juda
	gav sk„nker †t Josafat, s† att hans rikedom och „ra blev stor.
017:006 Och d† hans frimodighet v„xte p† HERRENS v„gar, skaffade han
	ocks† bort offerh”jderna och Aserorna ur Juda.

017:007 Och i sitt tredje regerings†r s„nde han ut sina h”vdingar
	Ben-Hail, Obadja, Sakarja, Netanel och Mikaja, till att
	undervisa i Juda st„der,
017:008 och med dem n†gra leviter, n„mligen leviterna Semaja, Netanja,
	Sebadja, Asael, Semiramot, Jonatan, Adonia, Tobia och
	Tob-Adonia; och de hade med sig pr„sterna Elisama och Joram.
017:009 Dessa undervisade nu i Juda och hade HERRENS lagbok med sig; de
	foro omkring i alla Juda st„der och undervisade bland folket.
017:010 Och en f”rskr„ckelse ifr†n HERREN kom ”ver alla riken i de
	l„nder som l†go omkring Juda, s† att de icke v†gade kriga mot
	Josafat.
017:011 Och en del av filist‚erna f”rde sk„nker till Josafat och g†vo
	silver i skatt.  D„rtill f”rde ock araberna till honom sm†boskap,
	sju tusen sju hundra v„durar och sju tusen sju undra bockar.

017:012 S† blev Josafat allt m„ktigare och till slut ”verm†ttan
	m„ktig.  Och han byggde borgar och f”rr†dsst„der i Juda.
017:013 Han hade stora upplag i Juda st„der; och krigsfolk, tappra
	stridsm„n, hade han i Jerusalem.
017:014 Och detta var ordningen bland dem, efter deras familjer.  Till
	Juda h”rde f”ljande ”verh”vitsm„n: h”vitsmannen Adna och med
	honom tre hundra tusen tappra stridsm„n;
017:015 d„rn„st h”vitsmannen Johanan och med honom tv† hundra †ttio
	tusen;
017:016 d„rn„st Amasja, Sikris son, som frivilligt hade givit sig i
	HERRENS tj„nst, och med honom tv† hundra tusen tappra stridsm„n.
017:017 Men fr†n Benjamin voro: Eljada, en tapper stridsman, och med
	honom tv† hundra tusen, v„pnade med b†ge och sk”ld;
017:018 d„rn„st Josabad och med honom ett hundra †ttio tusen, rustade
	till strid.
017:019 Dessa voro de som gjorde tj„nst hos konungen; d„rtill kommo de
	som konungen hade f”rlagt i de bef„sta st„derna i hela Juda.
018:001 N„r Josafat nu hade kommit till stor rikedom och „ra, befryndade
	han sig med Ahab.
018:002 Och efter n†gra †rs f”rlopp for han ned till Ahab i Samaria.  Och
	Ahab l„t f”r honom och folket som han hade med sig slakta f†r
	och f„kreatur i myckenhet; och han s”kte intala honom att draga
	upp mot Ramot i Gilead.
018:003 Ahab, Israels konung, fr†gade allts† Josafat, Juda konung: ˝Vill
	du draga med mig mot Ramot i Gilead?˝  Han svarade honom: ˝Jag
	s†som du, och mitt folk s†som ditt folk!  Jag vill f”lja med dig
	i striden.˝
018:004 Men Josafat sade ytterligare till Israels konung: ˝Fr†ga dock
	f”rst HERREN h„rom.˝
018:005 D† f”rsamlade Israels konung profeterna, fyra hundra m„n, och
	fr†gade dem: ˝Skola vi draga †stad till Ramot i Gilead f”r att
	bel„gra det, eller skall jag avst† d„rifr†n?˝  De svarade: ˝Drag
	ditupp; Gud skall giva det i konungens hand.˝
018:006 Men Josafat sade: ˝Finnes h„r ingen annan HERRENS profet, s† att
	vi kunna fr†ga genom honom?˝
018:007 Israels konung svarade Josafat: ˝H„r finnes „nnu en man, Mika,
	Jimlas son, genom vilken vi kunna fr†ga HERREN; men han „r mig
	f”rhatlig, ty han profeterar aldrig lycka †t mig, utan
	best„ndigt allenast olycka.˝  Josafat sade: ˝Konungen s„ge icke
	s†.˝
018:008 D† kallade Israels konung till sig en hovman och sade: ˝Skaffa
	skyndsamt hit Mika, Jimlas son.˝
018:009 Israels konung och Josafat, Juda konung, sutto nu var och en p†
	sin tron, ikl„dda sina skrudar; de sutto p† en tr”skplats vid
	Samarias port, under det att alla profeterna profeterade inf”r
	dem.
018:010 D† gjorde sig Sidkia, Kenaanas son, horn av j„rn och sade: ˝S†
	s„ger HERREN: Med dessa skall du st†nga aram‚erna, s† att de
	f”rg”ras.˝
018:011 Och alla profeterna profeterade p† samma s„tt och sade: ˝Drag
	upp mot Ramot i Gilead, s† skall du bliva lyckosam; HERREN skall
	giva det i konungens hand.˝

018:012 Och budet som hade g†tt f”r att kalla p† Mika talade till honom
	och sade: ˝Det „r s†, att profeterna med en mun lova konungen
	lycka; s† l†t nu ock ditt tal st„mma ”verens med deras, och lova
	ocks† du lycka.˝
018:013 Men Mika svarade: ˝S† sant HERREN lever, jag skall allenast tala
	det som min Gud s„ger.˝
018:014 N„r han sedan kom till konungen, fr†gade konungen honom: ˝Mika,
	skola vi draga †stad till Ramot i Gilead f”r att bel„gra det,
	eller skall jag avst† d„rifr†n?˝  Han svarade: ˝Dragen ditupp, s†
	skolen I bliva lyckosamma; de skola bliva givna i eder hand.˝
018:015 Men konungen sade till honom: ˝Huru m†nga g†nger skall jag
	besv„rja dig att icke tala till mig annat „n sanning i HERRENS
	namn?˝
018:016 D† sade han: ˝Jag s†g hela Israel f”rskingrat p† bergen, likt
	f†r som icke hava n†gon herde.  Och HERREN sade: 'Dessa hava icke
	n†gon herre; m† de v„nda tillbaka hem i frid, var och en till
	sitt.'˝
018:017 D† sade Israels konung till Josafat: ˝Sade jag dig icke att
	denne aldrig profeterar lycka †t mig, utan allenast olycka?˝

018:018 Men han sade: ˝H”ren allts† HERRENS ord.  Jag s†g HERREN sitta p†
	sin tron och himmelens hela h„rskara st† p† hans h”gra sida och
	p† hans v„nstra.
018:019 Och HERREN sade: 'Vem vill locka Ahab, Israels konung, att draga
	upp mot Ramot i Gilead, f”r att han m† falla d„r?'  D† sade den
	ene s† och den andre s†.
018:020 Slutligen kom anden fram och st„llde sig inf”r HERREN och sade:
	'Jag vill locka honom d„rtill.'  HERREN fr†gade honom: 'P† vad
	s„tt?'
018:021 Han svarade: 'Jag vill g† ut och bliva en l”gnens ande i alla
	hans profeters mun.˝  D† sade han: 'Du m† f”rs”ka att locka honom
	d„rtill och du skall ocks† lyckas; g† ut och g”r s†.'
018:022 Och se, nu har HERREN lagt en l”gnens ande i dessa dina
	profeters mun, medan HERREN „nd† har beslutit att olycka skall
	komma ”ver dig.˝

018:023 D† tr„dde Sidkia, Kenaanas son, fram och gav Mika ett slag p†
	kinden och sade: ˝P† vilken v„g har d† HERRENS Ande g†tt bort
	ifr†n mig f”r att tala med dig?˝
018:024 Mika svarade: ˝Du skall f† se det p† den dag d† du n”dgas
	springa fr†n kammare till kammare f”r att g”mma dig.˝
018:025 Men Israels konung sade: ˝Tagen Mika och f”ren honom tillbaka
	till Amon, h”vitsmannen i staden, och till Joas, konungasonen.
018:026 Och s„gen: S† s„ger konungen: S„tten denne i f„ngelse och
	bespisen honom med f†ngkost, till dess jag kommer v„lbeh†llen
	tillbaka.˝
018:027 Mika svarade: ˝Om du kommer v„lbeh†llen tillbaka, s† har HERREN
	icke talat genom mig.˝  Och han sade ytterligare: ˝H”ren detta, I
	folk, allasammans.˝

018:028 S† drog nu Israels konung j„mte Josafat, Juda konung, upp till
	Ramot i Gilead.
018:029 Och Israels konung sade till Josafat: ˝Jag vill f”rkl„da mig,
	n„r jag drager ut i striden, men du m† vara kl„dd i dina egna
	kl„der.˝  S† f”rkl„dde sig Israels konung, n„r de drogo ut i
	striden.
018:030 Men konungen i Aram hade bjudit och sagt till sina
	vagnsh”vitsm„n: ˝I skolen icke giva eder i strid med n†gon, vare
	sig liten eller stor, utom med Israels konung allena.˝
018:031 N„r d† h”vitsmannen ”ver vagnarna fingo se Josafat, t„nkte de:
	˝Detta „r Israels konung˝, och omringade honom d„rf”r, i avsikt
	att anfalla honom.  D† gav Josafat upp ett rop, och HERREN
	hj„lpte honom, Gud v„nde dem bort ifr†n honom.
018:032 S† snart n„mligen h”vitsm„nnen ”ver vagnarna m„rkte att det icke
	var Israels konung, v„nde de om och l„to honom vara.
018:033 Men en man som sp„nde sin b†ge och sk”t p† m†f† tr„ffade Israels
	konung i en fog p† rustningen.  D† sade denne till sin k”rsven:
	˝Sv„ng om vagnen och f”r mig ut ur h„ren, ty jag „r s†rad.˝
018:034 Och striden blev p† den dagen allt h„ftigare, och Israels
	konung h”ll sig „nda till aftonen uppr„tt i sin vagn, v„nd mot
	aram‚erna; men vid den tid d† solen gick ned gav han upp andan.
019:001 Men Josafat, Juda konung, v„nde v„lbeh†llen hem igen till
	Jerusalem.
019:002 D† gick siaren Jehu, Hananis son, ut mot konung Josafat och sade
	till honom: ˝Skall man d† hj„lpa den ogudaktige?  Skall du d†
	„lska dem som hata HERREN?  F”r vad du har gjort vilar nu HERRENS
	f”rt”rnelse ”ver dig.
019:003 Dock har n†got gott blivit funnet hos dig, ty du har utrotat
	Aserorna ur landet och har v„nt ditt hj„rta till att s”ka Gud.˝
019:004 Och Josafat stannade nu i Jerusalem, men sedan drog han †ter ut
	bland folket, ifr†n Beer-Seba „nda till Efraims bergsbygd, och
	f”rde dem tillbaka till HERREN, deras f„ders Gud.
019:005 Och han anst„llde domare i landet, i alla Juda bef„sta st„der,
	s„rskilda f”r var stad.
019:006 Och han sade till dessa domare: ˝Sen till, vad I g”ren; ty I
	d”men icke m„nniskodom, utan HERRENS dom, och han „r n„rvarande,
	s† ofta I d”men.
019:007 L†ten allts† nu fruktan f”r HERREN vara ”ver eder.  Given akt p†
	vad I g”ren; ty hos HERREN, v†r Gud, finnes ingen or„tt, och han
	har icke anseende till personen, ej heller tager han mutor.˝
019:008 Ocks† i Jerusalem hade Josafat anst„llt n†gra av leviterna och
	pr„sterna och n†gra av huvudm„nnen f”r Israels familjer till att
	d”ma HERRENS dom och avg”ra r„ttstvister.  N„r de sedan v„nde
	tillbaka till Jerusalem,
019:009 bj”d han dem och sade: ˝S† skolen I g”ra i HERRENS fruktan,
	redligt och med h„ngivet hj„rta.
019:010 Och s† ofta n†gon r„ttssak drages inf”r eder av edra br”der, som
	bo i sina st„der, det m† g„lla dom i en blodssak eller eljest
	till„mpning av lag och bud, stadgar och r„tter, d† skolen I
	varna dem, s† att de icke †draga sig skuld inf”r HERREN,
	varigenom f”rt”rnelse kommer ”ver eder och edra br”der.  S†
	skolen I g”ra, f”r att I icke m†n †draga eder skuld.
019:011 Och se, ”verstepr„sten Amarja skall vara eder f”rman i alla
	HERRENS saker, och Sebadja, Ismaels son, fursten f”r Juda hus, i
	alla konungens saker; och leviterna skola vara tillsyningsm„n
	under eder.  Varen nu st†ndaktiga i vad I g”ren, och HERREN
	skall vara med den som „r god.˝
020:001 D„refter kommo Moabs barn och Ammons barn och med dem en del av
	ammoniterna f”r att strida mot Josafat.
020:002 Och man kom och ber„ttade detta f”r Josafat och sade: ˝En stor
	hop kommer mot dig fr†n landet p† andra sidan havet, fr†n Aram,
	och de „ro redan i Hasason-Tamar (det „r En-Gedi).˝
020:003 D† blev Josafat f”rskr„ckt och v„nde sin h†g till att s”ka
	HERREN; och han l„t lysa ut en fasta ”ver hela Juda.
020:004 Och Juda f”rsamlade sig f”r att s”ka hj„lp hos HERREN; ja, fr†n
	alla Juda st„der kom man f”r att s”ka HERREN.
020:005 Och Josafat tr„dde upp i Juda m„ns och Jerusalems f”rsamling i
	HERRENS hus, framf”r den nya f”rg†rden,
020:006 och sade:

	˝HERRE, v†ra f„ders Gud, „r icke du Gud i himmelen och den som
	r†der ”ver alla hednafolkens riken?  I din hand „r kraft och
	makt; och ingen finnes, som kan st† dig emot.
020:007 Var det icke du, v†r Gud, som f”rdrev detta lands inbyggare f”r
	ditt folk Israel och gav det †t Abrahams, din v„ns, s„d f”r evig
	tid?
020:008 De fingo bo d„r, och de byggde dig d„r en helgedom †t ditt namn,
	i det de sade:
020:009 'Om n†got ont kommer ”ver oss, sv„rd, straffdom eller pest eller
	hungersn”d, s† vilja vi tr„da upp inf”r detta hus och inf”r dig,
	ty ditt namn „r i detta hus; och vi vilja ropa till dig i v†r
	n”d, och du skall d† h”ra och hj„lpa.'
020:010 Se d„rf”r nu huru Ammons barn och Moab och folket i Seirs
	bergsbygd -- genom vilkas omr†de du icke tillstadde Israel att
	g†, n„r de kommo fr†n Egyptens land, varf”r de ock togo en omv„g
	bort ifr†n dem och icke f”rgjorde dem --
020:011 se huru dessa nu vederg„lla oss, i det att de komma f”r att
	f”rjaga oss ur det land som „r din besittning, och som du har
	givit oss till besittning.
020:012 Du, v†r Gud, skall du icke h†lla dom ”ver dem?  Ty vi f”rm† intet
	mot denna stora hop som kommer emot oss, och sj„lva veta vi icke
	vad vi skola g”ra, utan till dig se v†ra ”gon.˝

020:013 Och hela Juda stod d„r inf”r HERREN med sina sp„da barn, sina
	hustrur och s”ner.
020:014 D† kom HERRENS Ande mitt i f”rsamlingen ”ver Jahasiel, son till
	Sakarja, son till Benaja, son till Jegiel, son till Mattanja, en
	levit, av Asafs s”ner,
020:015 och han sade: ˝Akten h„rp†, alla I av Juda, och I Jerusalems
	inv†nare, och du konung Josafat.  S† s„ger HERREN till eder:
	Frukten icke och varen icke f”rf„rade f”r denna stora hop, ty
	striden „r icke eder, utan Guds.
020:016 Dragen i morgon ned mot dem.  De draga d† upp p† Hassish”jden,
	och I skolen tr„ffa dem vid andan av dalen, framf”r Jeruels
	”ken.
020:017 Men d„rvid bliver det icke eder sak att strida.  I skolen
	allenast tr„da fram och st† stilla och se p†, huru HERREN
	fr„lsar eder, I av Juda och Jerusalem.  Frukten icke och varen
	icke f”rf„rade.  Dragen i morgon ut mot dem, och HERREN skall
	vara med eder.˝
020:018 D† b”jde Josafat sig ned med ansiktet mot jorden, och alla Juda
	m„n och Jerusalems inv†nare f”llo ned f”r HERREN och tillb†do
	HERREN.
020:019 Och de av leviterna, som tillh”rde kehatiternas och koraiternas
	barn, stodo upp och lovade HERREN, Israels Gud, med h”g och
	stark r”st.

020:020 Men bittida f”ljande morgon drogo de ut till Tekoas ”ken.  Och
	n„r de drogo ut, tr„dde Josafat fram och sade: ˝H”ren mig, I av
	Juda och I Jerusalems inv†nare.  Haven tro p† HERREN, eder Gud,
	s† skolen I hava ro.  Och tron p† hans profeter, s† skolen I
	bliva lyckosamma.˝
020:021 Och sedan han hade r†df”rt sig med folket, st„llde han upp m„n
	som skulle sjunga till HERRENS „ra och lova honom i helig skrud,
	under det att de drogo ut framf”r den v„pnade h„ren; de skulle
	sjunga: ˝Tacken HERREN, ty hans n†d varar evinnerligen.˝
020:022 Och just som de begynte med s†ngen och lovet, l„t HERREN ett
	angrepp ske bakifr†n p† Ammons barn och Moab och folket ifr†n
	Seirs bergsbygd, dem som hade kommit mot Juda; och de blevo
	slagna.
020:023 Och Ammons barn och Moab reste sig mot folket ifr†n Seirs
	bergsbygd och g†vo dem till spillo och f”rgjorde dem; och n„r de
	hade gjort „nde p† folket ifr†n Seir, hj„lptes de †t att nedg”ra
	varandra.

020:024 N„r sedan Juda m„n kommo upp p† h”jden, varifr†n man kunde se ut
	”ver ”knen, och v„nde sig mot fiendernas hop, fingo de se dessa
	ligga d”da p† jorden, och ingen hade undkommit.
020:025 Och n„r Josafat begav sig dit med sitt folk f”r att plundra och
	taga byte fr†n dem, funno de d„r en myckenhet av gods och av
	d”da kroppar och av dyrbara ting; och de togo for sig s† mycket
	att de icke kunde b„ra det.  Och de fortsatte plundringen i tre
	dagar; s† stort var bytet.
020:026 Men p† fj„rde dagen f”rsamlade de sig i Berakadalen; d„r
	<sp„rr>lovade de</sp„rr> HERREN, och d„rav fick det st„llet
	namnet <sp„rr>Berakadalen</sp„rr>, s†som det heter „nnu i dag.

020:027 D„refter v„nde alla Judas och Jerusalems m„n, med Josafat i
	spetsen, glada tillbaka igen till Jerusalem; ty HERREN hade
	berett dem gl„dje genom vad som hade skett med deras fiender.
020:028 Och de drogo in i Jerusalem med psaltare, harpor och trumpeter
	och t†gade till HERRENS hus.
020:029 Och en f”rskr„ckelse ifr†n Gud kom ”ver alla de fr„mmande
	rikena, n„r de h”rde att HERREN hade stritt mot Israels fiender.
020:030 Och Josafats rike hade nu ro, ty hans Gud l„t honom f† lugn p†
	alla sidor.

020:031 S† regerade Josafat ”ver Juda.  han var trettiofem †r gammal,
	n„r han blev konung, och han regerade tjugufem †r i
	Jerusalem.  Hans moder hette Asuba, Silhis dotter.
020:032 Och han vandrade p† sin fader Asas v„g, utan att vika av ifr†n
	den; han gjorde n„mligen vad r„tt var i HERRENS ”gon.
020:033 Dock blevo offerh”jderna icke avskaffade, och „nnu hade folket
	icke v„nt sina hj„rtan till sina f„ders Gud.

020:034 Vad nu mer „r att s„ga om Josafat, om hans f”rsta tid s†v„l som
	om hans sista, det finnes upptecknat i Jehus, Hananis sons,
	kr”nika, som „r upptagen i boken om Israels konungar.

020:035 Men sedan f”rband sig Josafat, Juda konung, med Ahasja, Israels
	konung, fast„n denne var ogudaktig i sina g„rningar;
020:036 han f”rband sig med honom f”r att bygga skepp som skulle g† till
	Tarsis.  Och de byggde skepp i Esjon-Geber.
020:037 D† profeterade Elieser, Dodavahus son, fr†n Maresa, mot Josafat;
	han sade: ˝D„rf”r att du har f”rbundit dig med Ahasja, skall
	HERREN l†ta ditt f”retag bliva om intet.˝  Och somliga av skeppen
	ledo skeppsbrott, s† att de icke kunde g† till Tarsis.

021:001 Och Josafat gick till vila hos sina f„der och blev begraven hos
	sina f„der i Davids stad.  Och hans son Joram blev konung efter
	honom.
021:002 Denne hade br”der, s”ner till Josafat: Asarja, Jehiel, Sakarja,
	Asarjahu, Mikael och Sefatja; alla dessa voro s”ner till
	Josafat, Israels konung.
021:003 Och deras fader gav dem stora sk„nker i silver och guld och
	dyrbarheter, d„rtill ock fasta st„der i Juda; men konungad”met
	hade han givit †t Joram, ty denne var den f”rstf”dde.
021:004 N„r Joram nu hade ”vertagit sin faders konungad”me och bef„st
	sig d„ri, dr„pte han alla sina br”der med sv„rd, s† ock n†gra av
	Israels furstar,

021:005 Joram var trettiotv† †r gammal, „r han blev konung, och han
	regerade †tta †r i Jerusalem.
021:006 Men han vandrade p† Israels konungars v„g, s†som Ahabs hus hade
	gjort, ty en dotter till Ahab var hans hustru; han gjorde vad
	ont var i HERRENS ”gon.
021:007 Dock ville HERREN icke f”rd„rva Davids hus, f”r det f”rbunds
	skull som han hade slutit med David, och enligt sitt l”fte, att
	han skulle l†ta honom och hans s”ner hava en lampa f”r alltid.

021:008 I hans tid avf”ll Edom fr†n Juda v„lde och satte en egen konung
	”ver sig.
021:009 D† drog Joram dit med sina h”vitsm„n och med alla sina
	stridsvagnar.  Och om natten gjorde han ett anfall p† edom‚erna,
	som hade omringat honom, och slog dem och h”vitsm„nnen ”ver
	deras vagnar.
021:010 S† avf”ll Edom fr†n Juda v„lde, och det har varit skilt d„rifr†n
	„nda till denna dag.  Vid samma tid avf”ll ock Libna fr†n hans
	v„lde, d„rf”r att han hade ”vergivit HERREN, sina f„ders Gud.
021:011 Ocks† han uppf”rde offerh”jder p† bergen i Juda och f”rledde s†
	Jerusalems inv†nare till trol”s avf„llighet och f”rf”rde Juda.

021:012 Men en skrivelse kom honom till handa fr†n profeten Elia, s†
	lydande: ˝S† s„ger HERREN, din fader Davids Gud: Se, du har icke
	vandrat p† din fader Josafats v„gar eller p† Asas, Juda konungs,
	v„gar,
021:013 utan du har vandrat p† Israels konungars v„g och f”rlett Juda
	och Jerusalems inv†nare till trol”s avf„llighet, p† samma s„tt
	som Ahabs hus f”rledde till avf„llighet; du har ocks† dr„pt dina
	br”der, dem som h”rde till din faders hus, och som voro b„ttre
	„n du.
021:014 D„rf”r skall HERREN l†ta en stor hems”kelse drabba ditt folk, s†
	ock dina barn och dina hustrur och allt vad du „ger;
021:015 och sj„lv skall du tr„ffas av sv†r sjukdom, en sjukdom i dina
	in„lvor, s† sv†r att dina in„lvor, efter †r och dagar, skola
	falla ut i f”ljd av sjukdomen.˝

021:016 Och HERREN uppv„ckte mot Joram filist‚ernas ande och de arabers
	som bodde n„rmast etiopierna;
021:017 och de drogo upp mot Juda och br”to in d„r och f”rde bort allt
	gods som fanns i konungens hus, d„rtill ock hans s”ner och
	hustrur, s† att han icke hade kvar n†gon av sina s”ner f”rutom
	Joahas, sin yngste son.
021:018 Och efter allt detta hems”kte HERREN honom med en obotlig
	sjukdom i in„lvorna.
021:019 Och efter †r och dagar, n„r tv† †r voro f”rlidna, f”llo hans
	in„lvor ut i f”ljd av sjukdomen, och han dog i sv†ra pl†gor; men
	hans folk anst„llde ingen f”rbr„nning till hans „ra, s†som de
	hade gjort efter hans f„der.
021:020 Han var trettiotv† †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade †tta †r i Jerusalem.  Och han gick bort utan att bliva
	saknad, och man begrov honom i Davids stad, men icke i
	konungagravarna.

022:001 Och Jerusalems inv†nare gjorde Ahasja, hans yngste son, till
	konung efter honom; ty alla de „ldre hade blivit dr„pta av den
	r”varskara som med araberna hade kommit till l„gret.  S† blev d†
	Ahasja, Jorams son, konung i Juda.
022:002 Fyrtiotv† †r gammal var Ahasja, „r han blev konung, ock han
	regerade ett †r i Jerusalem.  Hans moder hette Atalja, Omris
	dotter.
022:003 Ocks† han vandrade p† Ahabs hus' v„gar, ty hans moder var hans
	r†dgiverska i ogudaktighet.
022:004 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon likasom Ahabs hus; ty
	d„rifr†n tog han, efter sin faders d”d, sina r†dgivare, till
	sitt eget f”rd„rv.
022:005 Det var ock deras r†d han f”ljde, n„r han drog †stad med Joram,
	Ahabs son, Israels konung, och stridde mot Hasael, konungen i
	Aram, vid Ramot i Gilead.  Men Joram blev s†rad av aram‚erna.
022:006 D† v„nde han tillbaka, f”r att i Jisreel l†ta hela sig fr†n de
	s†r som han hade f†tt vid Rama, i striden mot Hasael, konungen i
	Aram.  Och Asarja, Jorams son, Juda konung, for ned f”r att
	bes”ka Joram, Ahabs son, i Jisreel, eftersom denne l†g sjuk.
022:007 Men till Ahasjas f”rd„rv var det av Gud best„mt att han skulle
	komma till Joram.  Ty n„r han hade kommit dit, for han med Joram
	f”r att m”ta Jehu, Nimsis son, som HERREN hade smort till att
	utrota Ahabs hus.
022:008 S† h„nde sig att Jehu, n„r han utf”rde straffdomen ”ver Ahabs
	hus, tr„ffade p† de Juda furstar och de brors”ner till Ahasja,
	som voro i Ahasjas tj„nst, och dr„pte dem.
022:009 Sedan s”kte han efter Ahasja; och man grep denne, d„r han h”ll
	sig g”md i Samaria, och f”rde honom till Jehu och d”dade
	honom.  Men d„refter begrovo de honom, ty de sade: ˝Han var dock
	son till Josafat, som s”kte HERREN av allt sitt hj„rta.˝  Och av
	Ahasjas hus fanns sedan ingen dom f”rm†dde ”vertaga
	konungad”met.

022:010 N„r nu Atalja, Ahasjas moder, f”rnam att hennes son var d”d,
	stod hon upp och f”rgjorde hela konungasl„kten i Juda
	hus.
022:011 Men just n„r konungabarnen skulle d”das, tog konungadottern
	Josabeat Joas, Ahasjas son, och skaffade honom hemligen undan, i
	det att han f”rde honom j„mte hans amma in i sovkammaren; d„r
	h”ll Josabeat, konung Jorams dotter, pr„sten Jojadas hustru --
	som ju ock var Ahasjas syster -- honom dold f”r Atalja, s† att
	denna icke fick d”da honom.
022:012 Sedan var han hos dem i Guds hus, d„r han f”rblev g”md i sex †r,
	medan Atalja regerade i landet.
023:001 Men i det sjunde †ret tog Jojada mod till sig och f”rband sig
	med underh”vitsm„nnen Asarja, Jerohams son, Ismael, Johanans
	son, Asarja, Obeds son, Maaseja, Adajas son, och Elisafat,
	Sikris son.
023:002 Dessa foro d„refter omkring i Juda och f”rsamlade leviterna ur
	alla Juda st„der, s† ock huvudm„nnen f”r Israels familjer.  Och
	n„r de kommo till Jerusalem,
023:003 Sl”t hela f”rsamlingen i Guds hus ett f”rbund med konungen.  Och
	Jojada sade till dem: ˝Konungens son skall nu vara konung, s†som
	HERREN har talat ang†ende Davids s”ner.
023:004 Detta „r allts† vad I skolen g”ra: en tredjedel av eder,
	n„mligen de pr„ster och leviter som hava att intr„da i
	vakth†llningen p† sabbaten, skall st† p† vakt vid tr”sklarna
023:005 och en tredjedel vid konungshuset och en tredjedel vid
	Jesodporten; och allt folket skall vara p† f”rg†rdarna till
	HERRENS hus.
023:006 Dock m† ingen annan „n pr„sterna och de tj„nstg”rande leviterna
	g† in i HERRENS hus; dessa m† g† in, ty de „ro heliga.  Men allt
	det ”vriga folket skall iakttaga vad HERREN har bjudit dem
	iakttaga.
023:007 Och leviterna skola st„lla sig runt omkring konungen, var och en
	med sina vapen i handen; och om n†gon vill tr„nga sig in i
	huset, skall han d”das.  Och I skolen f”lja konungen, vare sig
	han g†r in eller ut.˝

023:008 Leviterna och hela Juda gjorde allt vad pr„sten Jojada hade
	bjudit dem, var och en av dem tog sina m„n, b†de de som skulle
	intr„da i vakth†llningen p† sabbaten och de som skulle avg†
	d„rifr†n p† sabbaten, ty pr„sten Jojada l„t ingen avdelning vara
	fri ifr†n tj„nstg”ring.
023:009 Och pr„sten Jojada gav †t underh”vitsm„nnen de spjut och de
	sk”ldar av olika slag, som hade tillh”rt konung David, och som
	funnos i Guds hus.
023:010 Och han st„llde upp allt folket, var och en med sitt vapen i
	handen, fr†n husets s”dra sida till husets norra sida, mot
	altaret och mot huset, runt omkring konungen.
023:011 D„refter f”rde de ut konungasonen och satte p† honom kronan och
	g†vo honom vittnesb”rdet och gjorde honom till konung; och
	Jojada och hans s”ner smorde honom och ropade: ˝Leve konungen!˝

023:012 N„r Atalja nu h”rde folkets rop, d† de skyndade fram och hyllade
	konungen, gick hon in i HERRENS hus till folket.
023:013 D„r fick hon d† se konungen st† vid sin pelare, n„ra ing†ngen,
	och h”vitsm„nnen och trumpetbl†sarna bredvid konungen, och fick
	h”ra huru hela folkm„ngden jublade och st”tte i trumpeterna, och
	huru s†ngarna med sina instrumenter ledde hyllningss†ngen.  D†
	rev Atalja s”nder sina kl„der och ropade: ˝Sammansv„rjning!
	Sammansv„rjning!˝
023:014 Men pr„sten Jojada l„t underh”vitsm„nnen som anf”rde skaran
	tr„da fram, och han sade till dem: ˝F”ren henne ut mellan leden,
	och om n†gon f”ljer henne, s† m† han d”das med sv„rd.˝  Pr„sten
	f”rbj”d dem n„mligen att d”da henne i HERRENS hus.
023:015 Allts† grepo de henne, och n„r hon hade kommit fram dit d„r
	H„stporten f”r in i konungshuset, d”dade de henne d„r.

023:016 Och Jojada sl”t ett f”rbund mellan sig och allt folket och
	konungen, att de skulle vara ett HERRENS folk.
023:017 Och allt folket begav sig till Baals tempel och rev ned det och
	slog s”nder dess altaren och bilder; och Mattan, Baals pr„st,
	dr„pte de framf”r altarna.
023:018 D„refter st„llde Jojada ut vakter vid HERRENS hus och betrodde
	detta v„rv †t de levitiska pr„sterna, dem som David hade indelat
	i klasser f”r tj„nstg”ringen i HERRENS hus, till att offra
	br„nnoffer †t HERREN, s†som det var f”reskrivet i Moses lag, med
	jubel och s†ng, efter Davids anordning.
023:019 Och han st„llde d”rrvaktarna vid portarna till HERRENS hus, f”r
	att ingen skulle komma in, som p† n†got s„tt var oren.
023:020 Och han tog med sig underh”vitsm„nnen och de f”rn„msta och
	m„ktigaste bland folket och hela folkm„ngden och f”rde konungen
	ned fr†n HERRENS hus, och de gingo in i konungshuset genom ™vre
	porten; och de satte konungen p† konungatronen.
023:021 Och hela folkm„ngden gladde sig, och staden f”rblev lugn.  Men
	Atalja hade de d”dat med sv„rd.

024:001 Joas var sju †r gammal, n„r han blev konung, och han regerade
	fyrtio †r i Jerusalem.  Hans moder hette Sibja, fr†n Beer-Seba.
024:002 Och Joas gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon, s† l„nge pr„sten
	Jojada levde.
024:003 Och Jojada tog †t honom tv† hustrur, och han f”dde s”ner och
	d”ttrar.

024:004 D„refter blev Joas bet„nkt p† att upphj„lpa HERRENS hus.
024:005 Och han f”rsamlade pr„sterna och leviterna och sade till dem:
	˝Faren vart †r ut till Juda st„der, och samlen fr†n hela Israel
	in penningar till att s„tta eder Guds hus i st†nd; och I skolen
	bedriva denna sak med skyndsamhet.˝  Men leviterna skyndade sig
	icke.
024:006 D† kallade konungen till sig ”verstepr„sten Jojada och sade till
	honom: ˝Varf”r har du icke tillh†llit leviterna att fr†n Juda
	och Jerusalem indriva den skatt som HERRENS tj„nare Mose p†lade,
	och som Israels f”rsamling skulle erl„gga till vittnesb”rdets
	tabernakel?
024:007 Ty Ataljas, den ogudaktiga kvinnans, s”ner hava f”rd„rvat Gud
	hus; ja, allt som var helgat till HERRENS hus hava de anv„nt
	till Baalerna.˝

024:008 P† konungens befallning gjorde man d„refter en kista och st„llde
	den utanf”r porten till HERREN hus.
024:009 Och man l„t utropa i Juda och Jerusalem att den skatt som Guds
	tj„nare Mose hade p†lagt Israel i ”knen skulle erl„ggas †t
	HERREN.
024:010 Och alla furstarna och allt folket buro fram penningar med
	gl„dje och kastade dem i kistan, till dess att allt var
	insamlat.
024:011 Och n„r tid blev att genom leviternas f”rsorg f”ra kistan till
	de granskningsm„n som konungen hade f”rordnat, och dessa d†
	m„rkte att mycket penningar fanns i den, d† kommo konungens
	sekreterare och ”verstepr„stens tillsyningsman och t”mde kistan
	och buro den sedan tillbaka till dess plats.  S† gjorde de g†ng
	efter annan och samlade in penningar i myckenhet.
024:012 D„refter l„mnade konungen och Jojada dessa †t den som skulle
	utf”ra arbetet p† HERRENS hus, och lejde stenhuggare och
	timmerm„n till att upphj„lpa HERRENS hus, s† ock j„rn- och
	kopparsmeder till att s„tta HERRENS hus i st†nd.
024:013 Och de som utf”rde arbetet bedrevo det s†, att arbetet gick
	fram†t under deras h„nder, Och de †terst„llde Guds hus i dess
	f”rra skick och satte det i gott st†nd.
024:014 Och n„r de hade slutat, buro de †terstoden av penningarna till
	konungen och Jojada; och man gjorde d„rav k„rl till HERRENS hus,
	k„rl till gudstj„nsten och offren, sk†lar och andra k„rl av guld
	och silver Och man offrade br„nnoffer i HERRENS hus best„ndigt,
	s† l„nge Jojada levde.

024:015 Men Jojada blev gammal och m„tt p† att leva och dog s†; ett
	hundra trettio †r gammal var han vid sin d”d.
024:016 Och man begrov honom i Davids stad bland konungarna, d„rf”r att
	han hade gjort vad gott var mot Israel och mot Gud och hans hus.

024:017 Men efter Jojadas d”d kommo Juda furstar och f”llo ned f”r
	konungen; d† lyssnade konungen till dem.
024:018 Och de ”verg†vo HERRENS, sina f„ders Guds, hus och tj„nade
	Aserorna och avgudarna.  D† kom f”rt”rnelse ”ver Juda och
	Jerusalem genom den skuld de s† †drogo sig.
024:019 Och profeter s„ndes ibland dem f”r att omv„nda dem till HERREN;
	och dessa varnade dem, men de lyssnade icke d„rtill.

024:020 Men Sakarja, pr„sten Jojadas son, hade blivit bekl„dd med Guds
	Andes kraft, och han tr„dde fram inf”r folket och sade till dem:
	˝S† s„ger Gud: Varf”r ”vertr„den I HERRENS bud, eder sj„lva till
	ingen fromma?  Eftersom I haven ”vergivit HERREN, har han ock
	”vergivit eder.˝
024:021 D† sammansvuro de sig mot honom och stenade honom, enligt
	konungens befallning, p† f”rg†rden till HERRENS hus.
024:022 Ty konung Joas t„nkte icke p† den k„rlek som Jojada, dennes
	fader, hade bevisat honom, utan dr„pte hans son.  Men denne sade
	i sin d”dsstund: ˝M† HERREN se detta och utkr„va det.˝

024:023 Och n„r †ret hade g†tt till „nda, drog aram‚ernas h„r upp mot
	honom, och de kommo till Juda och Jerusalem och utrotade ur
	folket alla folkets furstar.  Och allt byte som de togo s„nde de
	till konungen i Damaskus.
024:024 Ty fast„n aram‚ernas h„r som d† ryckte an utgjorde allenast en
	ringa skara, gav HERREN likv„l i deras hand en mycket talrik
	h„r, d„rf”r att folket hade ”vergivit HERREN, sina f„ders
	Gud.  S† fingo de utf”ra straffdomen ”ver Joas.

024:025 Och n„r dessa drogo bort ifr†n honom -- ty de l„mnade honom kvar
	illa sjuk -- sammansvuro sig hans tj„nare mot honom, d„rf”r att
	han hade utgjutit pr„sten Jojadas s”ners blod, och dr„pte honom
	p† hans s„ng; detta blev hans d”d.  Och man begrov honom i
	Davids stad; dock begrov man honom icke i konungagravarna.
024:026 Och de som sammansvuro sig mot honom voro Sabad, son till
	ammonitiskan Simeat, och Josabad, son till moabitiskan Simrit.
024:027 Men om hans s”ner, och om de m†nga profetior som f”rkunnades mot
	honom, och om huru Guds hus †ter uppr„ttades, h„rom „r skrivet i
	˝Utl„ggning av Konungaboken˝.  Och hans son Amasja blev konung
	efter honom.
025:001 Amasja var tjugufem †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade tjugunio †r i Jerusalem.  Hans moder hette Joaddan,
	fr†n Jerusalem.
025:002 Han gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon, dock icke av fullt
	h„ngivet hj„rta.
025:003 Och sedan hans konungad”me hade blivit bef„st, l„t han dr„pa
	dem av sina tj„nare, som hade d”dat hans fader, konungen.
025:004 Men deras barn d”dade han icke, utan handlade i enlighet med vad
	f”reskrivet var i Moses lagbok, d„r HERREN hade bjudit och sagt:
	˝F”r„ldrarna skola icke d” f”r sina barns skull, och barnen
	skola icke d” f”r sina f”r„ldrars skull, utan var och en skall
	d” genom sin egen synd.˝

025:005 Och Amasja f”rsamlade Juda barn och l„t dem st„lla upp sig efter
	sina familjer, efter sina ”ver- och under- h”vitsm„n, hela Juda
	och Benjamin.  D„refter inm”nstrade han dem som voro tjugu †r
	gamla eller d„rut”ver, och fann dem utg”ra tre hundra tusen
	utvalda stridbara m„n, som kunde f”ra spjut och sk”ld.
025:006 D„rtill lejde han f”r hundra talenter silver ett hundra tusen
	tappra stridsm„n ur Israel.
025:007 Men en gudsman kom till honom och sade: ˝O konung, l†t icke
	Israels h„r draga †stad med dig, ty HERREN „r icke med Israel,
	icke med hela hopen av Efraims barn;
025:008 utan du sj„lv m† allena draga †stad.  Grip verket an, g†
	frimodigt ut i striden.  Gud skall eljest l†ta dig komma p† fall
	genom fienden; ty Gud f”rm†r b†de att hj„lpa och att stj„lpa.˝
025:009 Amasja sade till gudsmannen: ˝Men huru skall det d† g† med de
	hundra talenterna som jag har givit †t skaran fr†n Israel?˝
	Gudsmannen svarade: ˝HERREN kan v„l giva dig mer „n det.˝
025:010 D† avskilde Amasja den skara som hade kommit till honom fr†n
	Efraim och l„t dem g† hem igen.  H„r”ver blevo dessa h”geligen
	f”rgrymmade p† Juda och v„nde tillbaka hem i vredesmod.

025:011 Men Amasja tog mod till sig och t†gade ut med sitt folk och drog
	till Saltdalen och nedgjorde d„r av Seirs barn tio tusen.
025:012 Och Juda barn togo andra tio tusen till f†nga levande; dem f”rde
	de upp p† spetsen av en klippa och st”rtade dem ned fr†n
	klippspetsen, s† att de alla krossades.
025:013 Men de som tillh”rde den skara som Amasja hade s„nt tillbaka,
	och som icke hade f†tt g† med honom ut i striden, f”retogo
	plundringst†g i Juda st„der, fr†n Samaria „nda till Bet-Horon;
	och de nedgjorde tre tusen av inv†narna och togo stort byte.

025:014 N„r sedan Amasja kom tillbaka fr†n sin seger ”ver edom‚erna,
	f”rde han med sig Seirs barns gudar och st„llde upp dem till
	gudar †t sig; och han tillbad inf”r dem och t„nde offereld †t
	dem.
025:015 D† uppt„ndes HERRENS vrede mot Amasja, och han s„nde till honom
	en profet; denne sade till honom: ˝Varf”r s”ker du detta folks
	gudar, som ju icke hava kunnat r„dda sitt eget folk ur din
	hand?˝
025:016 N„r denne s† talade till honom, svarade han honom: ˝Hava vi satt
	dig till konungens r†dgivare?  H†ll upp, om du icke vill att man
	skall dr„pa dig.˝  D† h”ll profeten upp och sade: ˝Jag f”rst†r nu
	att Gud har beslutit att f”rd„rva dig, eftersom du g”r p† detta
	s„tt och icke vill h”ra p† mitt r†d.˝

025:017 Och sedan Amasja, Juda konung, hade h†llit r†dpl„gning, s„nde
	han till Joas, son till Joahas, son till Jehu, Israels konung,
	och l„t s„ga: ˝Kom, l†t oss drabba samman med varandra.˝
025:018 Men Joas, Israels konung, s„nde d† till Amasja, Juda konung, och
	l„t svara: ˝T”rnbusken p† Libanon s„nde en g†ng bud till cedern
	p† Libanon och l„t s„ga: 'Giv din dotter †t min son till
	hustru.'  Men sedan gingo markens djur p† Libanon fram ”ver
	t”rnbusken och trampade ned den.
025:019 Du t„nker p† huru du har slagit Edom, och d„r”ver f”rh„ver du dig
	ditt hj„rta och vill vinna „nnu mer „ra.  Men stanna nu hemma.
	Varf”r utmanar du olyckan, dig sj„lv och Juda med dig till
	fall?˝
025:020 Men Amasja ville icke h”ra h„rp†, ty Gud skickade det s†, f”r
	att de skulle bliva givna i fiendehand, eftersom de hade s”kt
	Edoms gudar.
025:021 S† drog d† Joas, Israels konung, upp, och de drabbade samman med
	varandra, han och Amasja, Juda konung, vid det Bet-Semes som h”r
	till Juda.
025:022 Och Juda m„n blevo slagna av Israels m„n och flydde, var och en
	till sin hydda.
025:023 Och Amasja, Juda konung, son till Joas, son till Joahas, blev
	tagen till f†nga i Bet-Semes av Joas, Israels konung.  Och n„r
	denne hade f”rt honom till Jerusalem, br”t han ned ett stycke av
	Jerusalems mur, fr†n Efraimsporten „nda till Poneporten, fyra
	hundra alnar.
025:024 Och han tog allt guld och silver och alla k„rl som funnos i Guds
	hus, hos Obed-Edom, och konungshusets skatter, d„rtill ock
	gisslan, och v„nde s† tillbaka till Samaria.

025:025 Men Amasja, Joas' son, Juda konung, levde i femton †r efter
	Joas', Joahas' sons, Israels konungs, d”d.
025:026 Vad nu mer „r att s„ga om Amasja, om hans f”rsta tid s†v„l som
	om hans sista, det finnes upptecknat i boken om Judas och
	Israels konungar.
025:027 Och fr†n den tid d† Amasja vek av ifr†n HERREN begynte man
	anstifta en sammansv„rjning mot honom i Jerusalem, s† att han
	m†ste fly till Lakis.  D† s„ndes m„n efter honom till Lakis, och
	dessa d”dade honom d„r.
025:028 Sedan f”rde man honom d„rifr†n p† h„star och begrov honom hos
	hans f„der i Juda huvudstad.
026:001 Och allt folket i Juda tog Ussia, som d† var sexton †r gammal,
	och gjorde honom till konung i hans fader Amasjas st„lle.
026:002 Det var han som bef„ste Elot, och han lade det †ter under Juda,
	sedan konungen hade g†tt till vila hos sina f„der.
026:003 Ussia var sexton †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade femtiotv† †r i Jerusalem.  Hans moder hette Jekilja,
	fr†n Jerusalem.
026:004 Han gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon, alldeles s†som hans
	fader Amasja hade gjort.
026:005 Och han s”kte Gud, s† l„nge Sakarja levde, han som aktade p†
	Guds syner.  Och s† l„nge han s”kte HERREN, l„t Gud det g† honom
	v„l.
026:006 Han drog ut och stridde mot filist‚erna och br”t ned Gats,
	Jabnes och Asdods murar; och han byggde st„der p† Asdods omr†de
	och annorst„des i filist‚ernas land.
026:007 Och Gud hj„lpte honom mot filist‚erna och mot de araber som
	bodde i Gur-Baal och mot maoniterna.
026:008 Och ammoniterna m†ste giva sk„nker †t Ussia, och ryktet om honom
	str„ckte sig „nda till Egypten, ty han blev ”verm†ttan m„ktig.

026:009 Och Ussia byggde torn i Jerusalem ”ver H”rnporten och ”ver
	Dalporten och ”ver Vinkeln och bef„ste dem.
026:010 Han byggde ock torn i ”knen och h”gg ut m†nga brunnar, ty han
	hade mycken boskap, b†de i l†glandet och p† sl„tten.  Jordbruks-
	och ving†rdsarbetare hade han i bergsbygden och p† de b”rdiga
	f„lten, ty han var en v„n av †kerbruk.
026:011 Och Ussia hade en krigsh„r som drog ut till strid i avdelade
	skaror, med en mansstyrka som hade blivit fastst„lld vid
	m”nstring genom sekreteraren Jeguel och tillsyningsmannen
	Maaseja, under ”verinseende av Hananja, en av konungens
	h”vitsm„n.
026:012 Hela antalet av de tappra stridsm„n som voro huvudm„n f”r
	familjerna var tv† tusen sex hundra.
026:013 Under deras bef„l stod en krigsh„r av tre hundra sju tusen fem
	hundra m„n, som stridde med kraft och mod och voro konungens
	hj„lp mot fienden.
026:014 Och Ussia f”rs†g hela denna h„r med sk”ldar, spjut, hj„lmar,
	pansar och b†gar, s† ock med slungstenar.
026:015 Och han l„t i Jerusalem g”ra krigsredskap, konstm„ssigt
	utt„nkta, till att s„tta upp p† tornen och p† murarnas h”rn, f”r
	att med dem avskjuta pilar och stora stenar.  Och ryktet om honom
	gick ut vida omkring, ty underbart hj„lptes han fram till makt.
026:016 Men n„r han nu var s† m„ktig, blev hans hj„rta h”gmodigt, s† att
	han gjorde vad f”rd„rvligt var; han f”rbr”t sig trol”st mot
	HERREN, sin Gud, i det att han gick in i HERRENS tempel f”r att
	ant„nda r”kelse p† r”kelsealtaret.
026:017 D† gick pr„sten Asarja ditin efter honom, †tf”ljd av †ttio
	HERRENS pr„ster, of”rskr„ckta m„n.
026:018 Dessa tr„dde fram mot konung Ussia och sade till honom: ˝Det h”r
	icke dig till, Ussia, att ant„nda r”kelse †t HERREN, utan det
	tillh”r pr„sterna, Arons s”ner, som „r helgade till att ant„nda
	r”kelse.  G† ut ur helgedomen, ty du har beg†tt en f”rbrytelse,
	och HERREN Gud skall icke l†ta detta l„nda dig till „ra.˝
026:019 D† for Ussia ut i vrede, d„r han stod med ett r”kelsekar i sin
	hand f”r att ant„nda r”kelse.  Men just som han for ut mot
	pr„sterna, slog spet„lska ut p† hans panna, i pr„sternas
	n„rvaro, inne i HERRENS hus, bredvid r”kelsealtaret.
026:020 Och n„r ”verstepr„sten Asarja och alla pr„sterna v„nde sig till
	honom och fingo se att han var spet„lsk i pannan, drevo de honom
	strax ut d„rifr†n.  Sj„lv skyndade han ocks† ut, eftersom HERREN
	s† hems”kte honom.
026:021 Sedan var konung Ussia spet„lsk f”r hela sitt liv och bodde i
	ett s„rskilt hus s†som spet„lsk, ty han var utesluten fr†n
	HERRENS hus.  Hans son Jotam f”restod d† konungens hus och d”mde
	folket i landet.

026:022 Vad nu mer „r att s„ga om Ussia, om hans f”rsta tid s†v„l som om
	hans sista, det har profeten Jesaja, Amos' son, tecknat upp.
026:023 Och Ussia gick till vila hos sina f„der, och man begrov honom
	hos hans f„der, ute p† konungagravens mark, detta med tanke
	d„rp† att han hade varit spet„lsk.  Och hans son Jotam blev
	konung efter honom.
027:001 Jotam var tjugufem †r gammal n„r han blev konung, och han
	regerade sexton †r i Jerusalem.  Hans moder hette Jerusa, Sadoks
	dotter.
027:002 Han gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon, alldeles s†som hans
	fader Ussia hade gjort, vartill kom att han icke tr„ngde in i
	HERRENS tempel; men folket gjorde „nnu vad f”rd„rvligt var.
027:003 Han byggde ™vre porten till HERRENS hus, och p† Ofelmuren
	utf”rde han stora byggnadsarbeten.
027:004 D„rtill byggde han st„der i Juda bergsbygd, och i skogarna
	byggde han borgar och torn.
027:005 Och n„r han s† kom i strid med Ammons barns konung, blev han dem
	”verm„ktig, s† att Ammons barn det †ret m†ste giva honom ett
	hundra talenter silver, tio tusen korer vete och tio tusen korer
	korn.  Lika mycket m†ste Ammons barn erl„gga †t honom ocks† n„sta
	†r och †ret d„rp†.
027:006 S† m„ktig blev Jotam, d„rf”r att han vandrade st†ndaktigt inf”r
	HERREN, sin Gud.

027:007 Vad nu mer „r att s„ga om Jotam och om alla hans krig och andra
	f”retag, det finnes upptecknat i boken om Israels och Juda
	konungar.
027:008 Han var tjugufem †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade sexton †r i Jerusalem.
027:009 Och Jotam gick till vila hos sina f„der, och man begrov honom i
	Davids stad.  Och hans son Ahas blev konung efter honom.
028:001 Ahas var tjugu †r gammal n„r han blev konung, och han regerade
	sexton †r i Jerusalem.  Han gjorde icke vad r„tt var i HERRENS
	”gon, s†som hans fader David,
028:002 utan vandrade p† Israels konungars v„g; ja, han l„t ock g”ra
	gjutna bel„ten †t Baalerna.
028:003 Och sj„lv t„nde han offereld i Hinnoms sons dal och br„nde upp
	sina barn i eld, efter den styggeliga seden hos de folk som
	HERREN hade f”rdrivit f”r Israels barn.
028:004 Och han frambar offer och t„nde offereld p† h”jderna och
	kullarna och under alla gr”na tr„d.

028:005 D„rf”r gav HERREN, hans Gud, honom i den arameiske konungens
	hand; de slogo honom och togo av hans folk en stor hop f†ngar
	och f”rde dem till Damaskus.  Han blev ock given i Israels
	konungs hand, s† att denne tillfogade honom ett stort nederlag.
028:006 Ty Peka, Remaljas son, dr„pte av Juda ett hundra tjugu tusen man
	p† en enda dag, allasammans stridbara m„n.  Detta skedde d„rf”r
	att de hade ”vergivit HERREN, sina f„ders Gud.
028:007 Och Sikri, en tapper man fr†n Efraim, dr„pte Maaseja,
	konungasonen, och Asrikam, slottsh”vdingen, och Elkana,
	konungens n„rmaste man.
028:008 Och Israels barn bortf”rde fr†n sina br”der tv† hundra tusen
	f†ngar, n„mligen deras hustrur, s”ner och d”ttrar, och togo
	d„rj„mte mycket byte fr†n dem och f”rde bytet till Samaria.

028:009 Men d„r var en HERRENS profet som hette Oded; denne gick ut mot
	h„ren, n„r den kom till Samaria, och sade till dem: ˝Se, i sin
	vrede ”ver Juda har HERREN, edra f„ders Gud, givit dem i eder
	hand, men I haven dr„pt dem med en h„tskhet som har n†tt upp
	till himmelen.
028:010 Och nu t„nken I g”ra Judas och Jerusalems barn till tr„lar och
	tr„linnor †t eder.  D„rmed dragen I ju allenast skuld ”ver eder
	sj„lva inf”r HERREN, eder Gud.
028:011 S† h”ren mig nu: S„nden tillbaka f†ngarna som I haven tagit fr†n
	edra br”der; ty HERRENS vrede „r uppt„nd mot eder.˝

028:012 N†gra av huvudm„nnen bland Efraims barn, n„mligen Asarja,
	Johanans son, Berekja, Mesillemots son, Hiskia, Sallums son, och
	Amasa, Hadlais son, stodo d† upp och gingo emot dem som kommo
	fr†n kriget
028:013 och sade till dem: ˝I skolen icke f”ra dessa f†ngar hitin; ty I
	f”rehaven n†got som drager skuld ”ver oss inf”r HERREN, och
	varigenom I ytterligare f”r”ken v†ra synder och v†r skuld.  V†r
	skuld „r ju redan stor nog, och vrede „r uppt„nd mot Israel.˝
028:014 D† l„mnade krigsfolket ifr†n sig f†ngarna och bytet inf”r de
	”verste och hela f”rsamlingen.
028:015 Och de n„mnda m„nnen stodo upp och togo sig an f†ngarna.  Alla
	som voro nakna bland dem kl„dde de upp med vad de hade tagit
	s†som byte; de g†vo dem kl„der och skor, mat och dryck, och
	smorde dem med olja, och alla som icke orkade g† l„to de s„tta
	sig upp p† †snor, och f”rde dem s† till Jeriko, Palmstaden, till
	deras br”der d„r.  Sedan v„nde de tillbaka till Samaria.

028:016 Vid samma tid s„nde konung Ahas bud till konungarna i Assyrien,
	med beg„ran att de skulle hj„lpa honom.
028:017 Ty f”rutom allt annat hade edom‚erna kommit och slagit Juda och
	tagit f†ngar.
028:018 Och filist‚erna hade fallit in i st„derna i Juda l†gland och
	sydland och hade intagit Bet-Semes, Ajalon och Gederot, s† ock
	Soko med underlydande orter, Timna med underlydande orter och
	Gimso med underlydande orter, och hade bosatt sig i dem.
028:019 Ty HERREN ville f”r”dmjuka Juda, f”r Ahas', den israelitiske
	konungens, skull, d„rf”r att denne hade v†llat oordning i Juda
	och varit otrogen mot HERREN.
028:020 Men Tillegat-Pilneeser, konungen i Assyrien, drog emot honom och
	angrep honom, i st„llet f”r att underst”dja honom.
028:021 Ty fast„n Ahas plundrade HERRENS hus och konungshuset och de
	”verstes hus och gav allt †t konungen i Assyrien, s† hj„lpte det
	honom dock icke.
028:022 Och i sin n”d f”rsyndade sig samme konung Ahas „nnu mer genom
	otrohet mot HERREN.
028:023 Han offrade n„mligen †t gudarna i Damaskus, som hade slagit
	honom; ty han t„nkte: ˝Eftersom de arameiska konungarnas gudar
	hava f”rm†tt hj„lpa dem, vill jag offra †t dessa gudar, f”r att
	de ock m† hj„lpa mig.˝  Men i st„llet var det dessa som kommo
	honom och hela Israel p† fall.
028:024 Ahas samlade ihop de k„rl som funnos i Guds hus och br”t s”nder
	k„rlen i Guds hus och st„ngde igen d”rrarna till HERRENS hus,
	och gjorde sig altaren i vart h”rn i Jerusalem.
028:025 Och i var och en av Juda st„der uppf”rde han offerh”jder f”r att
	d„r t„nda offereld †t andra gudar, och han f”rt”rnade s† HERREN,
	sina f„ders Gud.

028:026 Vad nu mer „r att s„ga om honom och om alla hans f”retag, under
	hans f”rsta tid s†v„l som under hans sista, det finnes
	upptecknat i boken om Judas och Israels konungar.
028:027 Och Ahas gick till vila hos sina f„der, och man begrov honom i
	Jerusalem, inne i sj„lva staden; de lade honom n„mligen icke i
	Israels konungars gravar.  Och hans son Hiskia blev konung efter
	honom.
029:001 Hiskia var tjugufem †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade tjugunio †r i Jerusalem.  Hans moder hette Abia,
	Sakarjas dotter.
029:002 Han gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon, alldeles s†som hans
	fader David hade gjort.

029:003 I sitt f”rsta regerings†r, i f”rsta m†naden, ”ppnade han
	d”rrarna till HERRENS hus och satte dem i st†nd
029:004 Och han l„t h„mta pr„sterna och leviterna och f”rsamlade dem p†
	den ”ppna platsen mot ”ster.
029:005 Och han sade till dem: ˝H”ren mig, I leviter.  Helgen nu eder
	sj„lva, och helgen HERRENS, edra f„ders Guds, hus, och skaffen
	orenheten ut ur helgedomen.
029:006 Ty v†ra f„der voro otrogna och gjorde vad ont var i HERRENS, v†r
	Guds, ”gon och ”verg†vo honom; de v„nde sitt ansikte bort ifr†n
	HERRENS boning och v„nde honom ryggen.
029:007 De st„ngde ock igen d”rrarna till f”rhuset, sl„ckte ut lamporna,
	t„nde ingen r”kelse och offrade inga br„nnoffer i helgedomen †t
	Israels Gud.
029:008 D„rf”r har HERRENS f”rt”rnelse kommit ”ver Juda och Jerusalem,
	och han har gjort dem till en varnagel, till ett f”rem†l f”r
	h„pnad och begabberi, s†som I sen med egna ”gon.
029:009 Ja, d„rf”r hava ock v†ra f„der fallit f”r sv„rd, och v†ra s”ner
	och d”ttrar och hustrur hava f”rdenskull kommit i f†ngenskap.
029:010 Men nu har jag i sinnet att sluta ett f”rbund med HERREN,
	Israels Gud, f”r att hans vredes gl”d m† v„nda sig ifr†n oss.
029:011 S† varen nu icke f”rsumliga, mina barn, ty eder har HERREN
	utvalt till att st† inf”r hans ansikte och g”ra tj„nst inf”r
	honom, till att vara hans tj„nare och ant„nda r”kelse †t
	honom.˝

029:012 D† stodo leviterna upp: Mahat, Amasais son, och Joel, Asarjas
	son, av kehatiternas barn; av Meraris barn Kis, Abdis son, och
	Asarja, Jehallelels son; av gersoniterna Joa, Simmas son, och
	Eden, Joas son;
029:013 av Elisafans barn Simri och Jeguel; av Asafs barn Sakarja och
	Mattanja;
029:014 av Hemans barn Jehuel och Simei; av Jedutuns barn Semaja och
	Ussiel.
029:015 Dessa f”rsamlade nu sina br”der och helgade sig och gingo, s†som
	konungen hade bjudit i kraft av HERRENS ord, sedan in f”r att
	rena HERRENS hus.
029:016 Men pr„sterna gingo in i det inre av HERRENS hus f”r att rena
	det, och all orenhet som de funno i HERRENS tempel buro de ut p†
	f”rg†rden till HERRENS hus; d„r togo leviterna emot den och buro
	ut den i Kidrons dal.
029:017 De begynte att helga templet p† f”rsta dagen i f”rsta m†naden,
	och p† †ttonde dagen i m†naden hade de hunnit till HERRENS
	f”rhus och helgade sedan HERRENS hus under †tta dagar; och p†
	sextonde dagen i f”rsta m†naden hade de fullgjort sitt arbete.
029:018 D† gingo de in till konung Hiskia och sade: ˝Vi hava renat hela
	HERRENS hus och br„nnoffersaltaret med alla dess tillbeh”r och
	sk†debr”dsbordet med alla dess tillbeh”r.
029:019 Och alla de k„rl som konung Ahas under sin regering i sin
	otrohet f”rkastade, dem hava vi †terst„llt och helgat, och de
	st† nu framf”r HERRENS altare.˝

029:020 D† l„t konung Hiskia bittida om morgonen f”rsamla de ”verste i
	staden och gick upp i HERRENS hus.
029:021 Och man f”rde fram sju tjurar, sju v„durar och sju lamm, s† ock
	sju bockar till syndoffer f”r riket och f”r helgedomen och f”r
	Juda; och han befallde Arons s”ner, pr„sterna, att offra detta
	p† HERRENS altare.
029:022 D† slaktade de f„kreaturen, och pr„sterna togo upp blodet och
	st„nkte det p† altaret; d„refter slaktade de v„durarna och
	st„nkte blodet p† altaret; sedan slaktade de lammen och st„nkte
	blodet p† altaret.
029:023 D„refter f”rde de syndoffersbockarna fram inf”r konungen och
	f”rsamlingen, och de lade sina h„nder p† dem.
029:024 Och pr„sterna slaktade dem och l„to deras blod s†som syndoffer
	komma p† altaret, till f”rsoning f”r hela Israel; ty konungen
	hade befallt att offra dessa br„nnoffer och syndoffer f”r hela
	Israel.

029:025 Och han l„t leviterna st„lla upp sig till tj„nstg”ring i HERRENS
	hus med cymbaler, psaltare och harpor, s†som David och Gad,
	konungens siare, och profeten Natan hade bjudit; ty budet h„rom
	var givet av HERREN genom hans profeter.
029:026 Och leviterna st„llde upp sig med Davids instrumenter, och
	pr„sterna med trumpeterna.
029:027 Och Hiskia befallde att man skulle offra br„nnoffret p† altaret;
	och p† samma g†ng som offret begynte, begynte ock HERRENS s†ng
	ljuda j„mte trumpeterna, och detta under ledning av Davids,
	Israels konungs, instrumenter.
029:028 Och hela f”rsamlingen f”ll ned, under det att s†ngen sj”ngs och
	trumpeterna skallade -- allt detta „nda till dess br„nnoffret
	var fullbordat.
029:029 Och n„r de hade offrat br„nnoffret, kn„b”jde konungen och alla
	som voro d„r tillst„des med honom, och tillb†do.
029:030 Och konung Hiskia och de ”verste befallde leviterna att lova
	HERREN med Davids och siaren Asafs ord; och de sj”ngo hans lov
	med gl„dje och b”jde sig ned och tillb†do.

029:031 Och Hiskia tog till orda och sade: ˝I haven nu tagit
	handfyllning till HERRENS tj„nst.  S† tr„den nu hit och f”ren
	fram slaktoffer och lovoffer till HERRENS hus.˝  D† f”rde
	f”rsamlingen fram slaktoffer och lovoffer, och var och en som av
	sitt hj„rta manades d„rtill offrade br„nnoffer.
029:032 Antalet av de br„nnoffersdjur som f”rsamlingen f”rde fram var
	sjuttio tjurar, ett hundra v„durar och tv† hundra lamm, alla
	dessa till br„nnoffer †t HERREN.
029:033 Och tackoffren utgjordes av sex hundra tjurar och tre tusen djur
	av sm†boskapen.
029:034 Men pr„sterna voro f”r f†, s† att de icke kunde draga av huden
	p† alla br„nnoffersdjuren; d„rf”r underst”ddes de av sina br”der
	leviterna, till dess detta g”rom†l var fullgjort, och till dess
	pr„sterna hade helgat sig.  Ty i fr†ga om att helga sig hade
	leviterna visat sig mer r„ttsinniga „n pr„sterna.
029:035 Ocks† var antalet stort av br„nnoffer, vartill kommo
	fettstyckena fr†n tackoffren, s† ock de drickoffer som h”rde
	till br„nnoffren.

	S† blev det ordnat med tj„nstg”ringen i HERRENS hus.
029:036 Och Hiskia och allt folket gladde sig ”ver vad Gud hade berett
	†t folket; ty helt ov„ntat hade detta kommit till st†nd.
030:001 D„refter s„nde Hiskia ut bud till hela Israel och Juda och skrev
	ocks† brev till Efraim och Manasse, att de skulle komma till
	HERRENS hus i Jerusalem f”r att h†lla HERRENS, Israels Guds,
	p†skh”gtid.
030:002 Och konungen och hans f”rn„msta m„n och hela f”rsamlingen i
	Jerusalem enade sig om att h†lla p†skh”gtiden i andra m†naden;
030:003 ty de kunde icke h†lla den nu genast, eftersom pr„sterna „nnu
	icke hade helgat sig i tillr„ckligt antal och folket icke hade
	hunnit f”rsamla sig till Jerusalem.
030:004 D„rf”r syntes det konungen och hela f”rsamlingen r„tt att g”ra
	s†.
030:005 Och de besl”to att l†ta utropa i hela Israel, fr†n Beer-Seba
	„nda till Dan, att man skulle komma och h†lla HERRENS, Israels
	Guds, p†skh”gtid i Jerusalem; ty man hade icke eljest h†llit den
	samf„llt, s†som f”reskrivet var.

030:006 S† beg†vo sig d† ilbuden †stad med breven fr†n konungen och hans
	f”rn„msta m„n och drogo genom hela Israel och Juda, enligt
	konungens befallning, och sade: ˝I Israels barn, v„nden om till
	HERREN, Abrahams, Isaks och Israels Gud, p† det att han m† v„nda
	om till den kvarleva av eder, som har r„ddats undan de assyriska
	konungarnas hand.
030:007 Och varen icke s†som edra f„der och br”der, som voro otrogna mot
	HERREN, sina f„ders Gud, s† att han prisgav dem †t f”r”delse,
	s†som I sj„lva haven sett.
030:008 Varen allts† nu icke h†rdnackade s†som edra f„der, utan
	underkasten eder HERREN och kommen till hans helgedom, den som
	han har helgat f”r evig tid, och tj„nen HERREN, eder Gud, p† det
	att hans vredes gl”d m† v„nda sig ifr†n eder.
030:009 Ty om I v„nden om till HERREN, skola edra br”der och edra barn
	finna barmh„rtighet inf”r dem som h†lla dem f†ngna, s† att de f†
	v„nda tillbaka till detta land; ty HERREN, eder Gud, „r n†dig
	och barmh„rtig, och han skall icke v„nda sitt ansikte ifr†n
	eder, om I v„nden om till honom.˝
030:010 Och ilbuden foro ifr†n stad till stad i Efraims och Manasse land
	och „nda till Sebulon; men man gjorde spe av dem och bespottade
	dem.
030:011 Dock funnos n†gra i Aser, Manasse och Sebulon, som ”dmjukade sig
	och kommo till Jerusalem.
030:012 Ocks† i Juda verkade Guds hand, s† att han gav dem ett
	endr„ktigt hj„rta till att g”ra efter vad konungen och de
	”verste hade bjudit i kraft av HERRENS ord.

030:013 Och mycket folk kom tillhopa i Jerusalem f”r att h†lla det
	osyrade br”dets h”gtid i andra m†naden, en mycket stor
	f”rsamling.
030:014 Och de stodo upp och skaffade bort de altaren som funnos i
	Jerusalem; ocks† alla offereldsaltarna skaffade de bort och
	kastade dem i Kidrons dal.
030:015 Och de slaktade p†skalammet p† fjortonde dagen i andra m†naden;
	pr„sterna och leviterna, som nu k„nde blygsel och d„rf”r hade
	helgat sig, f”rde d„rvid fram br„nnoffer till HERRENS hus.
030:016 Och de inst„llde sig till tj„nstg”ring p† sina platser, s†som
	det var f”reskrivet f”r dem, efter gudsmannen Moses lag; och
	pr„sterna st„nkte med blodet, sedan de hade tagit emot det av
	leviterna.
030:017 Ty m†nga funnos i f”rsamlingen, som icke hade helgat sig; d„rf”r
	m†ste leviterna slakta p†skalammen f”r alla som icke voro rena,
	och s† helga dem †t HERREN.
030:018 Det var n„mligen en myckenhet av folket, m†nga fr†n Efraim och
	Manasse, Isaskar och Sebulon, som icke hade renat sig, utan †to
	p†skalammet p† annat s„tt „n f”reskrivet var.  Men Hiskia hade
	bett f”r dem och sagt: ˝HERREN, den gode, f”rl†te var och en
030:019 som har v„nt sitt hj„rta till att s”ka Gud, HERREN, sina f„ders
	Gud, om han „n icke „r ren efter helgedomens ordning.˝
030:020 Och HERREN h”rde Hiskia och skonade folket.

030:021 S† h”llo Israels barn, de som d† voro tillst„des i Jerusalem,
	det osyrade br”dets h”gtid i sju dagar med stor gl„dje; och
	leviterna och pr„sterna lovade HERREN var dag med kraftiga
	instrumenter, HERREN till „ra.
030:022 Och Hiskia talade v„nligt till alla de leviter som voro v„l
	f”rfarna i HERRENS tj„nst.  Och de †to av h”gtidsoffren under de
	sju dagarna, i det att de offrade tackoffer och prisade HERREN,
	sina faders Gud.
030:023 Och hela f”rsamlingen enade sig om att h†lla h”gtid under „nnu
	sju dagar; och s† h”ll man h”gtid med gl„dje ocks† under de sju
	dagarna.
030:024 Ty Hiskia, Juda konung, hade s†som offerg„rd givit †t
	f”rsamlingen ett tusen tjurar och av sm†boskapen sju tusen djur,
	och de ”verste hade s†som offerg„rd givit †t f”rsamlingen ett
	tusen tjurar och av sm†boskapen tio tusen djur.  Och ett stort
	antal pr„ster helgade sig.
030:025 Och hela Juda f”rsamling gladde sig med pr„sterna och leviterna,
	s† ock hela f”rsamlingen av dem som hade kommit fr†n Israel,
	„vensom de fr„mlingar som hade kommit fr†n Israels land, eller
	som bodde i Juda.
030:026 Och i Jerusalem var stor gl„dje; ty alltsedan Salomos, Davids
	sons, Israels konungs, tid hade icke n†got s†dant som detta
	skett i Jerusalem.
030:027 Och de levitiska pr„sterna stodo upp och v„lsignade folket, och
	deras r”st blev h”rd, och deras b”n kom till himmelen, hans
	heliga boning.
031:001 N„r nu allt detta var till „nda, drogo alla israeliter som hade
	varit d„r tillst„des ut till Juda st„der och slogo s”nder
	stoderna, h”ggo ned Aserorna och br”to ned offerh”jderna och
	altarna i hela Juda och Benjamin och i Efraim och Manasse, till
	dess att de hade gjort „nde p† dem; sedan v„nde alla Israels
	barn tillbaka till sina st„der, var och en till sin egendom.

031:002 Och Hiskia f”rordnade om pr„sternas och leviternas avdelningar,
	alltefter som de tillh”rde den ena eller den andra avdelningen,
	s† att var och en av s†v„l pr„sterna som leviterna fick sitt
	best„mda g”rom†l, n„r br„nnoffer och tackoffer skulle offras,
	till att d„rvid g”ra tj„nst och tacka och lovsjunga i portarna
	till HERRENS l„ger.
031:003 Och konungen anslog en del av sin egendom till br„nnoffren,
	n„mligen till att offra br„nnoffer morgon och afton, och till
	att offra br„nnoffer p† sabbaterna, vid nym†naderna och vid
	h”gtiderna, s†som det var f”reskrivet i HERRENS lag.
031:004 Och han befallde folket som bodde i Jerusalem att giva pr„sterna
	och leviterna deras del, f”r att de skulle kunna h†lla fast vid
	HERRENS lag.
031:005 Och n„r denna befallning blev k„nd, g†vo Israels barn rikligen
	en f”rstling av s„d, vin, olja och honung och av all markens
	avkastning; och tionde av allt f”rde de fram i myckenhet.
031:006 Och de av Israels och Juda barn, som bodde i Juda st„der, f”rde
	ock fram tionde av f„kreatur och sm† boskap, s† ock tionde av
	de heliga g†vor som helgades †t HERRENS, deras Gud, och lade upp
	dem i s„rskilda h”gar.
031:007 I tredje m†naden begynte de att l„gga upp h”garna, och i sjunde
	m†naden hade de slutat d„rmed.
031:008 N„r d† Hiskia och de ”verste kommo och s†go h”garna, prisade de
	HERREN och hans folk Israel.
031:009 Och Hiskia fr†gade pr„sterna och leviterna om h”garna.
031:010 D† svarade honom ”verstepr„sten Asarja, av Sadoks hus, och sade;
	˝Alltsedan man begynte f”ra fram offerg„rden till HERRENS hus,
	hava vi „tit och blivit m„tta och dock f†tt mycket kvar; ty
	HERREN har v„lsignat sitt folk, och vad som „r kvar „r denna
	stora rikedom.˝

031:011 Och Hiskia befallde att man skulle inreda f”rr†dskamrar i
	HERRENS hus, och man inredde s†dana.
031:012 Och i dem f”rde man in offerg„rden och tionden och de heliga
	g†vorna, allt p† heder och tro.  Och ”veruppsyningsman d„r”ver
	var leviten Konanja, och hans n„rmaste man var hans broder
	Simei.
031:013 Men Jehiel, Asasja, Nahat, Asael, Jerimot, Josabad, Eliel,
	Jismakja, Mahat och Benaja voro tillsyningsm„n under Konanja och
	hans broder Simei, efter f”rordnande av konung Hiskia och
	Asarja, fursten i Guds hus.
031:014 Och leviten Kore, Jimnas son, som var d”rrvaktare p† ”stra
	sidan, hade uppsikten ”ver de frivilliga g†vorna †t Gud och
	skulle f”rdela HERRENS offerg„rd och det h”gheliga av offren.
031:015 Och under honom sattes Eden, Minjamin, Jesua, Semaja, Amarja och
	Sekanja till f”rtroendem„n i pr„stst„derna f”r att ombes”rja
	utdelningen †t sina br”der, efter deras avdelningar, †t den
	minste s†v„l som †t den st”rste.
031:016 H„rifr†n voro undantagna alla s†dana i sina sl„ktregister
	upptecknade personer av mank”n, fr†n tre †rs †lder och
	d„rut”ver, som skulle infinna sig i HERRENS hus, d„r var dag de
	f”r den dagen best„mda sysslorna skulle utf”ras genom dem som
	hade tj„nstg”ringen, med de s„rskilda †ligganden de hade efter
	sina avdelningar.
031:017 Och vad angick pr„sternas sl„ktregister, s† var det uppgjort
	efter deras familjer; och av leviterna voro de upptagna, som
	voro tjugu †r gamla eller d„rut”ver, efter sina s„rskilda
	†ligganden, alltefter sina avdelningar.
031:018 Och i sl„ktregistret skulle de vara upptecknade j„mte alla sina
	sp„da barn, hustrur, s”ner och d”ttrar, s† m†nga de voro.  Ty p†
	heder och tro skulle de f”rvalta det heliga s†som heligt.
031:019 Och f”r dem av Arons s”ner, pr„sterna, som bodde p† sina st„ders
	utmarker, voro i var s„rskild stad namngivna m„n tillsatta, som
	†t allt mank”n bland pr„sterna och †t alla de leviter som voro
	upptecknade i sl„ktregistret skulle utdela vad dem tillkom.

031:020 S† f”rfor Hiskia i hela Juda, och han gjorde inf”r HERREN, sin
	Gud, vad gott och r„tt och sant var.
031:021 Och allt som han f”retog sig, n„r han nu s”kte sin Gud, allt,
	vare sig det angick tj„nstg”ringen i Guds hus eller det angick
	lagen och budorden, det gjorde han av allt sitt hj„rta, och det
	lyckades honom v„l.
032:001 Sedan han hade utf”rt detta och bevisat s†dan trohet, kom
	Sanherib, konungen i Assyrien, och drog in i Juda och bel„grade
	dess bef„sta st„der och t„nkte er”vra dem †t sig.
032:002 D† nu Hiskia s†g att Sanherib kom, i avsikt att bel„gra
	Jerusalem,
032:003 r†df”rde han sig med sina f”rn„msta m„n och sina hj„ltar om att
	t„ppa f”r vattnet i de k„llor som l†go utom staden; och de
	hj„lpte honom h„rmed.
032:004 Mycket folk f”rsamlades och t„ppte till alla k„llorna och d„mde
	f”r b„cken som fl”t mitt igenom trakten, ty de sade: ˝N„r de
	assyriska konungarna komma, b”ra de icke finna vatten i s†dan
	myckenhet.˝
032:005 Och han tog mod till sig och byggde upp muren ”verallt d„r den
	var nedbruten, och byggde tornen h”gre, och f”rde upp en annan
	mur d„rutanf”r, och bef„ste Millo i Davids stad, och l„t g”ra
	skjutvapen i myckenhet, s† ock sk”ldar.
032:006 Och han tillsatte krigsh”vitsm„n ”ver folket och f”rsamlade dem
	till sig p† den ”ppna platsen vid stadsporten, och talade
	uppmuntrande till dem och sade:
032:007 ˝Varen frimodiga och of”rf„rade, frukten icke och varen icke
	f”rskr„ckta f”r konungen i Assyrien och f”r hela den hop han har
	med sig; ty med oss „r en som „r st”rre „n den som „r med honom.
032:008 Med honom „r en arm av k”tt, men med oss „r HERREN, v†r Gud, och
	han skall hj„lpa oss och f”ra v†ra krig.  Och folket tryggade sig
	vid Hiskias, Juda konungs, ord.

032:009 D„refter s„nde Sanherib, konungen i Assyrien -- som nu med hela
	sin h„rsmakt l†g framf”r Lakis -- sina tj„nare till Jerusalem,
	till Hiskia, Juda konung, och till alla dem av Juda, som voro i
	Jerusalem, och l„t s„ga:
032:010 ˝S† s„ger Sanherib, konungen i Assyrien: Varp† f”rtr”sten I,
	eftersom I stannen kvar i det bel„grade Jerusalem?
032:011 Se, Hiskia uppeggar eder, s† att I kommen att d” genom hunger
	och t”rst; han s„ger: 'HERREN, v†r Gud, skall r„dda oss ur den
	assyriske konungens hand.'
032:012 Har icke denne samme Hiskia avskaffat hans offerh”jder och
	altaren och sagt till Juda och Jerusalem: 'Inf”r ett enda altare
	skolen I tillbedja, och p† detta skolen I t„nda offereld'?
032:013 Veten I icke vad jag och mina f„der hava gjort med andra l„nders
	alla folk?  Hava v„l de gudar som dyrkas av folken i dessa andra
	l„nder n†gonsin f”rm†tt r„dda sina l„nder ur min hand?
032:014 Ja, vilket bland alla dessa folk som mina f„der hava givit till
	spillo har v„l haft n†gon gud som har f”rm†tt r„dda sitt folk ur
	min hand eftersom I menen att eder Gud f”rm†r r„dda eder ur min
	hand!˝
032:015 Nej, l†ten nu icke Hiskia s† bedraga och uppegga eder, och tron
	honom icke; ty ingen gud hos n†got folk eller i n†got rike har
	f”rm†tt r„dda sitt folk ur min hand eller ur mina f„ders
	hand.  Huru mycket mindre skall d† eder Gud kunna r„dda eder ur
	min hand!˝
032:016 Och hans tj„nare talade „nnu mer mot HERREN Gud och mot hans
	tj„nare Hiskia.
032:017 Han hade ock skrivit ett brev vari han sm„dade HERREN, Israels
	Gud, och talade mot honom s†: ˝Lika litet som de gudar som
	dyrkas av folken i de andra l„nderna hava kunnat r„dda sina folk
	ur min hand, lika litet skall Hiskias Gud kunna r„dda sitt folk
	ur min hand.˝
032:018 Och till Jerusalems folk, dem som stodo p† muren, ropade de med
	h”g r”st p† judiska f”r att g”ra dem modl”sa och f”rskr„ckta, s†
	att man sedan skulle kunna intaga staden.
032:019 Och de talade om Jerusalems Gud p† samma s„tt som om de
	fr„mmande folkens gudar, vilka „ro verk av m„nniskoh„nder.

032:020 Men vid allt detta b†do konung Hiskia och profeten Jesaja, Amos'
	son, och ropade till himmelen.
032:021 D† s„nde HERREN en „ngel, som f”rgjorde alla de tappra
	stridsm„nnen och furstarna och h”vitsm„nnen i den assyriske
	konungens l„ger, s† att han med skam m†ste draga tillbaka till
	sitt land.  Och n„r han en g†ng gick in i sin guds hus, blev han
	d„r nedhuggen med sv„rd av sina egna s”ner.
032:022 S† fr„lste HERREN Hiskia och Jerusalems inv†nare ur Sanheribs,
	den assyriske konungens, hand och ur alla andras hand; och han
	beskyddade dem p† alla sidor.
032:023 Och m†nga f”rde sk„nker till HERREN i Jerusalem och dyrbara
	g†vor till Hiskia, Juda konung; och han blev h„refter h”gt aktad
	av alla folk.

032:024 Vid den tiden blev Hiskia d”dssjuk.  D† bad han till HERREN, och
	han svarade honom och gav honom ett undertecken.
032:025 Dock †terg„ldade Hiskia icke det goda som hade blivit honom
	bevisat, utan hans hj„rta blev h”gmodigt; d„rf”r kom f”rt”rnelse
	”ver honom och ”ver Juda och Jerusalem.
032:026 Men d† Hiskia ”dmjukade sig, mitt i sitt hj„rtas h”gmod, och
	Jerusalems inv†nare med honom, drabbade HERRENS f”rt”rnelse dem
	icke, s† l„nge Hiskia levde.

032:027 Och Hiskias rikedom och h„rlighet var mycket stor; han hade
	byggt sig skattkamrar f”r silver och guld och „dla stenar, och
	f”r v„lluktande kryddor, och f”r sk”ldar och f”r allahanda
	dyrbara h†vor av andra slag,
032:028 s† ock f”rr†dshus f”r vad som kom in av s„d, vin och olja,
	„vensom stall f”r allt slags boskap; och hjordar hade han
	skaffat f”r sina f†llor.
032:029 Och han hade byggt sig st„der och f”rv„rvat sig stor rikedom p†
	f†r och f„kreatur; ty Gud hade givit honom mycket stora
	„godelar.
032:030 Det var ock Hiskia som t„ppte till Gihonsvattnets ”vre k„lla och
	ledde vattnet ned†t, v„ster om Davids stad.  Och Hiskia var
	lyckosam i allt vad han f”retog sig.
032:031 J„mv„l n„r fr†n Babels furstar de s„ndebud kommo, som voro
	skickade till honom f”r att fr†ga efter det under som hade skett
	i landet, ”vergav Gud honom allenast f”r att pr”va honom, p† det
	att han skulle f”rnimma allt vad som var i hans hj„rta.

032:032 Vad nu mer „r att s„ga om Hiskia och om hans fromma g„rningar,
	det finnes upptecknat i ˝Profeten Jesajas, Amos' sons, syner˝, i
	boken om Judas och Israels konungar.
032:033 Och Hiskia gick till vila hos sina f„der, och han begrov honom
	p† den plats d„r man g†r upp till Davids hus' gravar; och hela
	Juda och Jerusalems inv†nare bevisade honom „ra vid hans
	d”d.  Och hans son Manasse blev konung efter honom.
033:001 Manasse var tolv †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade femtiofem †r i Jerusalem.
033:002 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, efter den styggeliga
	seden hos de folk som HERREN hade f”rdrivit f”r Israels barn.
033:003 Han byggde †ter upp de offerh”jder som hans fader Hiskia hade
	brutit ned, och reste altaren †t Baalerna och gjorde Aseror, och
	tillbad och tj„nade himmelens hela h„rskara.
033:004 Ja, han byggde altaren i HERRENS hus, det om vilket HERREN hade
	sagt: ˝I Jerusalem skall mitt namn vara till evig tid.˝
033:005 Han byggde altaren †t himmelens hela h„rskara p† de b†da
	f”rg†rdarna till HERRENS hus.
033:006 Han l„t ock sina barn g† genom eld i Hinnoms sons dal och ”vade
	teckentyderi, svartkonst och trolldom och skaffade sig
	andebesv„rjare och sp†m„n och gjorde mycket som var ont i
	HERRENS ”gon, s† att han f”rt”rnade honom.
033:007 Och avgudabel„tet som han hade l†tit g”ra satte han i Guds hus,
	om vilket Gud hade sagt till David och till hans son Salomo:
	˝Vid detta hus och vid Jerusalem, som jag har utvalt bland alla
	Israels stammar, vill jag f„sta mitt namn f”r evig tid.
033:008 Och jag skall icke mer l†ta Israel vandra bort ifr†n det land
	som jag har best„mt †t edra f„der, om de allenast h†lla och g”ra
	allt vad jag har bjudit dem, alldeles efter den lag, de stadgar
	och r„tter som de hava f†tt genom Mose.˝
033:009 Men Manasse f”rf”rde Juda och Jerusalems inv†nare, s† att de
	gjorde mer ont „n de folk som HERREN hade f”rgjort f”r Israels
	barn.

033:010 Och HERREN talade till Manasse och hans folk, men de aktade icke
	d„rp†.
033:011 D† l„t HERREN den assyriske konungens h„rh”vitsm„n komma ”ver
	dem; de slogo Manasse i bojor och f„ngslade honom med
	kopparfj„ttrar och f”rde honom till Babel.
033:012 Men n„r han nu var i n”d, b”n f”ll han inf”r HERREN, sin Gud,
	och ”dmjukade sig storligen f”r sina f„ders Gud.
033:013 Och n„r han s† bad till honom, l„t han beveka sig och h”rde hans
	b”n och l„t honom komma tillbaka till Jerusalem s†som
	konung.  Och d† besinnade Manasse att HERREN „r Gud.
033:014 D„refter byggde han en yttre mur till Davids stad v„sterut mot
	Gihon i dalen, intill Fiskporten, och runt omkring Ofel, och
	gjorde den mycket h”g.  Och han insatte krigsh”vitsm„n i alla
	bef„sta st„der i Juda.
033:015 Och han skaffade bort de fr„mmande gudarna och avgudabel„tet ur
	HERRENS hus, s† ock alla de altaren som han hade byggt p† det
	berg d„r HERRENS hus stod och i Jerusalem, och kastade dem
	utanf”r staden.
033:016 Och han uppr„ttade HERRENS altare och offrade tackoffer och
	lovoffer d„rp†, och uppmanade Juda att tj„na HERREN, Israels
	Gud.
033:017 Men folket offrade „nnu p† h”jderna, dock allenast †t HERREN,
	sin Gud.

033:018 Vad nu mer „r att s„ga om Manasse och om hans b”n till sin Gud
	och om de ord som siarna talade till honom i HERRENS, Israels
	Guds, namn, det st†r i Israels konungars kr”nika.
033:019 Och om hans b”n och huru han blev b”nh”rd, och om all hans synd
	och otrohet, och om de platser p† vilka han byggde offerh”jder
	och st„llde upp sina Aseror och bel„ten, innan han ”dmjukade sig,
	h„rom „r skrivet i Hosais kr”nika.
033:020 Och Manasse gick till vila hos sina f„der, och man begrov honom
	d„r han bodde.  Och hans son Amon blev konung efter honom.

033:021 Amon var tjugutv† †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade tv† †r i Jerusalem.
033:022 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, s†som hans fader Manasse
	hade gjort; †t alla de bel„ten som hans fader Manasse hade l†tit
	g”ra offrade Amon, och han tj„nade dem.
033:023 Men han ”dmjukade sig icke f”r HERREN, s†som hans fader Manasse
	hade gjort, utan denne Amon hopade skuld p† skuld.
033:024 Och hans tj„nare sammansvuro sig mot honom och d”dade honom
	hemma i hans hus.
033:025 Men folket i landet dr„pte alla som hade sammansvurit sig mot
	konung Amon.  D„refter gjorde folket i landet hans son Josia till
	konung efter honom.
034:001 Josia var †tta †r gammal, n„r han blev konung, och han regerade
	trettioett †r i Jerusalem.
034:002 Han gjorde vad r„tt var i HERRENS ”gon och vandrade p† sin fader
	Davids v„gar och vek icke av vare sig till h”ger eller till
	v„nster.

034:003 I sitt †ttonde regerings†r, medan han „nnu var en yngling,
	begynte han att s”ka sin fader Davids Gud; och i det tolfte †ret
	begynte han att rena Juda och Jerusalem fr†n offerh”jderna och
	Aserorna och fr†n de skurna och gjutna bel„tena.
034:004 Men Baalsaltarna br”tos ned i hans †syn, och solstoderna som
	voro uppst„llda p† dem h”gg han ned, och Aserorna och de skurna
	och gjutna bel„tena slog han s”nder och krossade dem till stoft
	och str”dde ut stoftet p† de m„ns gravar, som hade offrat †t
	dem.
034:005 Och pr„sternas ben br„nde han upp p† deras altaren.  S† renade
	han Juda och Jerusalem.
034:006 Och i Manasses, Efraims och Simeons st„der „nda till Naftali
	genoms”kte han ”verallt husen.
034:007 Och sedan han hade brutit ned altarna och krossat Aserorna och
	bel„tena s”nder till stoft och huggit ned alla solstoder i hela
	Israels land, v„nde han tillbaka till Jerusalem.

034:008 Och i sitt adertonde regerings†r, medan han h”ll p† med att rena
	landet och templet, s„nde han Safan, Asaljas son, och Maaseja,
	h”vitsmannen i staden, och kansleren Joa, Joahas' son, f”r att
	s„tta HERRENS, sin Guds, hus i st†nd.
034:009 Och de gingo till ”verstepr„sten Hilkia och avl„mnade de
	penningar som hade influtit till Guds hus, sedan de av de
	leviter som h”llo vakt vid tr”skeln hade blivit insamlade fr†n
	Manasse, Efraim och hela det ”vriga Israel, s† ock fr†n hela
	Juda och Benjamin och fr†n Jerusalems inv†nare;
034:010 de ”verl„mnade dem †t de m„n som f”rr„ttade arbete s†som
	tillsyningsm„n vid HERRENS hus.  Sedan g†vos penningarna av dessa
	m„n, som f”rr„ttade arbete och hade befattning vid HERRENS hus
	med att laga huset och s„tta det i st†nd,
034:011 de g†vos †t timmerm„nnen och byggningsm„nnen, till att ink”pa
	huggen sten och tr„virke till stockar, f”r att man d„rmed skulle
	timra upp de hus som Juda konungar hade f”rst”rt.
034:012 Och m„nnen fingo vid sitt arbete handla p† heder och tro; och
	tillsyningsm„n ”ver dem och f”rest†ndare f”r arbetet voro Jahat
	och Obadja, leviter av Meraris barn, och Sakarja och Mesullam,
	av kehatiternas barn, s† ock alla de leviter som voro kunniga p†
	musikinstrumenter.
034:013 De hade ock tillsynen ”ver b„rarna, s† att f”rest†ndare funnos f”r
	alla arbetarna vid de s„rskilda g”rom†len.  Av leviterna togos
	ock skrivare, uppsyningsm„n och d”rrvaktare.

034:014 N„r de nu togo ut penningarna som hade influtit till HERRENS
	hus, fann pr„sten Hilkia HERRENS lagbok, den som hade blivit
	given genom Mose
034:015 D† tog Hilkia till orda och sade till sekreteraren Safan: ˝Jag
	har funnit lagboken i HERRENS hus.˝  Och Hilkia gav boken †t
	Safan.
034:016 Och Safan bar boken till konungen och avgav d„rj„mte sin
	ber„ttelse inf”r konungen och sade: ˝Allt vad dina tj„nare hava
	f†tt i uppdrag att g”ra, det g”ra de.
034:017 Och de hava t”mt ut de penningar som funnos i HERRENS hus, och
	hava ”verl„mnat dem †t tillsyningsm„nnen och †t arbetarna.˝
034:018 Vidare ber„ttade sekreteraren Safan f”r konungen och sade:
	˝Pr„sten Hilkia har givit mig en bok.˝  Och Safan f”rel„ste d„rur
	f”r konungen
034:019 N„r konungen nu h”rde lagens ord, rev han s”nder sina kl„der.
034:020 Och konungen bj”d Hilkia och Ahikam, Safans son, och Abdon,
	Mikas son, och sekreteraren Safan och Asaja, konungens tj„nare,
	och sade:
034:021 ˝G†n och fr†gen HERREN f”r mig och f”r dem som „ro kvar av
	Israel och Juda, ang†ende det som st†r i den bok som nu har
	blivit funnen.  Ty stor „r HERRENS vrede, den som „r utgjuten
	”ver oss, d„rf”r att v†ra f„der icke hava h†llit HERRENS ord och
	icke hava gjort allt som „r f”reskrivet i denna bok.˝

034:022 D† gick Hilkia, tillika med andra som konungen s„nde †stad, till
	profetissan Hulda, hustru †t Sallum, kl„dkammarvaktaren, som var
	son till Tokehat, Hasras son; hon bodde i Jerusalem, i Nya
	staden.  Och de talade med henne s†som dem bjudet var.
034:023 D† svarade hon dem: ˝S† s„ger HERREN, Israels Gud: S„gen till
	den man som har s„nt eder till mig:
034:024 S† s„ger HERREN: Se, ”ver denna plats och ”ver dess inv†nare
	skall jag l†ta olycka komma, alla de f”rbannelser som „ro
	skrivna i den bok som man har f”rel„st f”r Juda konung --
034:025 detta d„rf”r att de hava ”vergivit mig och t„nt offereld †t
	andra gudar, och s† hava f”rt”rnat mig med alla sina h„nders
	verk.  Min vrede skall utgjutas ”ver denna plats och skall icke
	bliva utsl„ckt.
034:026 Men till Juda konung, som har s„nt eder f”r att fr†ga HERREN,
	till honom skolen I s„ga s†: S† s„ger HERREN, Israels Gud,
	ang†ende de ord som du har h”rt:
034:027 Eftersom ditt hj„rta blev bevekt och du ”dmjukade dig inf”r Gud,
	n„r du h”rde hans ord mot denna plats och mot dess inv†nare, ja,
	”dmjukade dig inf”r mig och rev s”nder dina kl„der och gr„t
	inf”r mig, f”rdenskull har jag ock h”rt dig, s„ger HERREN.
034:028 Se, jag vill samla dig till dina f„der, s† att du f†r samlas
	till dem i din grav med frid, och dina ”gon skola slippa att se
	all den olycka som jag skall l†ta komma ”ver denna plats och
	dess inv†nare.˝  Och de v„nde tillbaka till konungen med detta
	svar.

034:029 D† s„nde konungen †stad och l„t f”rsamla alla de „ldste i Juda
	och Jerusalem.
034:030 Och konungen gick upp i HERRENS hus med alla Juda m„n och
	Jerusalems inv†nare, ocks† pr„sterna och leviterna, ja, allt
	folket, ifr†n den st”rste till den minste.  Och han l„ste upp f”r
	dem allt vad som stod i f”rbundsboken, som hade blivit funnen i
	HERRENS hus.
034:031 Och konungen tr„dde fram p† sin plats och sl”t inf”r HERRENS
	ansikte det f”rbundet, att de skulle f”lja efter HERREN och
	h†lla hans bud, hans vittnesb”rd och hans stadgar, av allt sitt
	hj„rta och av all sin sj„l, och g”ra efter f”rbundets ord, dem
	som voro skrivna i denna bok.
034:032 Och han l„t alla som funnos i Jerusalem och Benjamin tr„da in i
	f”rbundet Och Jerusalems inv†nare gjorde efter Guds, sina f„ders
	Guds, f”rbund.
034:033 Och Josia skaffade bort alla styggelser ur Israels barns alla
	landomr†den, och tillh”ll alla dem som funnos i Israel att tj„na
	HERREN, sin Gud.  S† l„nge han levde, veko de icke av ifr†n
	HERREN, sina f„ders Gud.
035:001 D„refter h”ll Josia HERRENS p†skh”gtid i Jerusalem; man slaktade
	p†skalammet p† fjortonde dagen i f”rsta m†naden.
035:002 Och han fastst„llde pr„sternas †ligganden och styrkte dem till
	tj„nstg”ringen i HERRENS hus.
035:003 Och han sade till leviterna som undervisade hela Israel, och som
	voro helgade †t HERREN: ˝S„tten den heliga arken i det hus som
	Salomo, Davids son, Israels konung, har byggt.  Den skall icke
	mer vara en b”rda p† edra axlar.  Tj„nen nu HERREN, eder Gud, och
	hans folk Israel.
035:004 G”ren eder redo efter edra familjer, i edra avdelningar, enligt
	vad David, Israels konung, har f”reskrivit, och enligt hans son
	Salomos f”reskrifter,
035:005 och inst„llen eder i helgedomen, ordnade efter edra br”ders, det
	meniga folkets, familjeskiften, s† att en avdelning av en
	levitisk familj kommer p† vart skifte.
035:006 Och slakten p†skalammet och helgen eder och reden till det f”r
	edra br”der, s† att I g”ren efter HERRENS ord genom Mose.˝

035:007 Och Josia gav †t det meniga folket s†som offerg„rd sm†boskap,
	dels lamm och dels killingar, till ett antal av trettio tusen,
	alltsammans till p†skoffer, †t alla som voro d„r tillst„des, s†
	ock tre tusen f„kreatur, detta allt av konungens enskilda
	egendom.
035:008 Och hans f”rn„msta m„n g†vo efter sin fria vilja offerg†vor †t
	folket, †t pr„sterna och leviterna.  Hilkia, Sakarja och Jehiel,
	furstarna i Guds hus, g†vo †t pr„sterna tv† tusen sex hundra
	lamm och killingar till p†skoffer, s† ock tre hundra f„kreatur.
035:009 Men Konanja och hans br”der, Semaja och Netanel, j„mte Hasabja,
	Jegiel och Josabad, de ”versta bland leviterna, g†vo †t
	leviterna s†som offerg„rd fem tusen lamm och killingar till
	p†skoffer, s† ock fem hundra f„kreatur.

035:010 S† blev det d† ordnat f”r gudstj„nsten; och pr„sterna inst„llde
	sig till tj„nstg”ring p† sina platser och likaledes leviterna,
	efter sina avdelningar, s†som konungen hade bjudit.
035:011 D„refter slaktade de p†skalammet, och pr„sterna st„nkte med
	blodet som de togo emot av leviterna; och dessa drogo av huden.
035:012 Och de avskilde br„nnoffersstyckena och delade ut dem †t det
	meniga folket, efter deras familjeskiften, f”r att de skulle
	offra dem †t HERREN, s†som det var f”reskrivet i Moses bok.  P†
	samma s„tt gjorde de ock med f„kreaturen.
035:013 Och de stekte p†skalammet p† eld, p† f”reskrivet s„tt; men
	tackoffersk”ttet kokade de i grytor, pannor och kittlar och
	delade ut det med hast †t allt det meniga folket.
035:014 Sedan redde de till †t sig sj„lva och †t pr„sterna; ty
	pr„sterna, Arons s”ner, voro upptagna „nda till natten med att
	offra br„nnoffret och fettstyckena; d„rf”r m†ste leviterna reda
	till b†de †t sig och †t pr„sterna, Arons s”ner.
035:015 Och s†ngarna, Asafs barn, stodo p† sin plats, s†som David och
	Asaf och Heman och konungens siare Jedutun hade bjudit, och
	d”rrvaktarna stodo var och en vid sin port; de beh”vde icke g†
	ifr†n sin tj„nstg”ring, ty deras br”der, de andra leviterna,
	redde till †t dem.

035:016 S† blev allt ordnat f”r HERRENS tj„nst p† den dagen, i det att
	man h”ll p†skh”gtid och offrade br„nnoffer p† HERRENS altare,
	s†som konung Josia hade bjudit.
035:017 De israeliter som voro d„r tillst„des h”llo nu p†skh”gtid och
	firade det osyrade br”dets h”gtid i sju dagar.
035:018 En p†skh”gtid lik denna hade icke blivit h†llen i Israel sedan
	profeten Samuels tid; ty ingen av Israels konungar hade h†llit
	en s†dan p†skh”gtid som den vilken nu h”lls av Josia j„mte
	pr„sterna och leviterna och hela Juda och dem av Israel, som
	voro d„r tillst„des, j„mv„l Jerusalems inv†nare.
035:019 I Josias adertonde regerings†r h”lls denna p†skh”gtid.

035:020 Efter allt detta, sedan Josia hade f”rsatt templet i gott st†nd,
	drog Neko, konungen i Egypten, upp f”r att strida vid Karkemis,
	som ligger vid Frat; och Josia drog ut mot honom.
035:021 D† skickade denne s„ndebud till honom och l„t s„ga: ˝Vad har du
	med mig att g”ra, du Juda konung?  Det „r icke mot dig jag nu
	kommer, utan mot min arvfiende, och Gud har befallt mig att
	skynda.  H”r upp att trotsa Gud, som „r med mig, och tag dig
	till vara, s† att han icke f”rd„rvar dig.˝
035:022 Men i st„llet f”r att v„nda om och l„mna honom i fred f”rkl„dde
	Josia sig och gick att strida mot honom, utan att h”ra p† Nekos
	ord, som dock kommo fr†n Guds mun.  Och det kom till strid p†
	Megiddos sl„tt.
035:023 Men skyttarnas skott tr„ffade konung Josia; och konungen sade
	till sina tj„nare: ˝B„ren mig undan, ty jag „r sv†rt s†rad.˝
035:024 D† buro hans tj„nare honom fr†n stridsvagnen och satte honom i
	hans andra vagn och f”rde honom till Jerusalem; och han gav upp
	andan och blev begraven d„r hans f„der voro begravna.  Och hela
	Juda och Jerusalem s”rjde Josia.
035:025 Och Jeremia sj”ng en klagos†ng ”ver Josia.  Och alla s†ngare och
	s†ngerskor talade sedan i sina klagos†nger om Josia, s†som man
	g”r „nnu i dag; och dessa s†nger blevo allm„nt g„ngse i
	Israel.  De finnas upptecknade bland ˝Klagos†ngerna˝.

035:026 Vad nu mer „r att s„ga om Josia och om de fromma g„rningar han
	gjorde, efter vad f”reskrivet var i HERRENS lag,
035:027 och om annat som han f”retog sig under sin f”rsta tid s†v„l som
	under sin sista, det finnes upptecknat i boken om Israels och
	Juda konungar
036:001 Och folket i landet tog Josias son Joahas och gjorde honom till
	konung i Jerusalem efter hans fader.
036:002 Joahas var tjugutre †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade tre m†nader i Jerusalem.
036:003 Konungen i Egypten avsatte honom i Jerusalem och p†lade landet
	en skatt av ett hundra talenter silver och en talent guld.
036:004 Och konungen i Egypten gjorde hans broder Eljakim till konung
	”ver Juda och Jerusalem och f”r„ndrade hans namn till Jojakim
	men hans broder Joahas, honom tog Neko med sig, och han f”rde
	honom till Egypten.

036:005 Jojakim var tjugufem †r gammal n„r han blev konung, och han
	regerade elva †r i Jerusalem.  Han gjorde vad ont var i HERRENS,
	sin Guds, ”gon.
036:006 Och Nebukadnessar, konungen i Babel, drog upp mot honom och
	f„ngslade honom med kopparfj„ttrar och f”rde honom bort till
	Babel.
036:007 Och en del av k„rlen i HERRENS hus f”rde Nebukadnessar till
	Babel, och han satte in dem i sitt tempel i Babel.

036:008 Vad nu mer „r att s„ga om Jojakim och om de styggelser som han
	gjorde, och om vad han eljest har befunnits vara skyldig till,
	det finnes upptecknat i boken om Israels och Juda konungar.  Och
	hans son Jojakin blev konung efter honom.

036:009 Jojakin var †tta †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade tre m†nader och tio dagar i Jerusalem.  Han gjorde vad
	ont var i HERRENS ”gon.
036:010 Och vid f”ljande †rs b”rjan s„nde konung Nebukadnessar och l„t
	h„mta honom till Babel, tillika med de dyrbara k„rlen i HERRENS
	hus; och han gjorde hans broder Sidkia till konung ”ver Juda och
	Jerusalem.

036:011 Sidkia var tjuguett †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade elva †r i Jerusalem.
036:012 Han gjorde vad ont var i HERRENS, sin Guds, ”gon; han ”dmjukade
	sig icke f”r profeten Jeremia, som talade HERRENS ord.
036:013 Han avf”ll fr†n konung Nebukadnessar, som hade tagit ed av honom
	vid Gud.  Och han var h†rdnackad och f”rstockade sitt hj„rta, s†
	att han icke omv„nde sig till HERREN, Israels Gud.
036:014 Alla de ”versta bland pr„sterna och folket f”rsyndade sig ock
	storligen i otrohet mot Gud med hedningarnas alla styggelser och
	orenade HERRENS hus, som han hade helgat i Jerusalem.
036:015 Och HERREN, deras faders Gud, skickade sina budskap till dem
	titt och ofta genom sina s„ndebud, ty han ”mkade sig ”ver sitt
	folk och sin boning.
036:016 Men de begabbade Guds s„ndebud och f”raktade hans ord och
	bespottade hans profeter, till dess HERRENS vrede ”ver hans folk
	v„xte s†, att ingen bot mer fanns.
036:017 D† s„nde han emot dem kald‚ernas konung, och denne dr„pte deras
	unga m„n med sv„rd i deras helgedomshus och skonade varken
	ynglingar eller jungfrur, ej heller gamla och gr†h†rsm„n; allt
	blev givet i hans hand.
036:018 Och alla k„rl i Guds hus, b†de stora och sm†, och skatterna i
	HERRENS hus, s† ock konungens och hans f”rn„msta m„ns skatter,
	allt f”rde han till Babel.
036:019 Och man br„nde upp Guds hus och br”t ned Jerusalems mur, och
	alla dess palats br„nde man upp i eld och f”rst”rde alla de
	dyrbara f”rem†l som funnos d„r.
036:020 Och dem som hade undsluppit sv„rdet f”rde han bort i f†ngenskap
	till Babel, och de blevo tj„nare †t honom och †t hans s”ner,
	till dess att perserna kommo till v„ldet --
036:021 f”r att HERRENS ord genom Jeremias mun skulle uppfyllas --
	allts† till dess att landet hade f†tt gottg”relse f”r sina
	sabbater.  Ty medan det l†g ”de, hade det sabbat -- till dess att
	sjuttio †r hade g†tt till „nda.

036:022 Men i den persiske konungens Kores' f”rsta regerings†r uppv„ckte
	HERREN -- f”r att HERRENS ord genom Jeremias mun skulle
	fullbordas -- den persiske konungen Kores' ande, s† att denne
	l„t utropa ”ver hela sitt rike och tillika skriftligen kung”ra
	f”ljande:
036:023 ˝S† s„ger Kores, konungen i Persien: Alla riken p† jorden har
	HERREN, himmelens Gud, givit mig; och han har anbefallt mig att
	bygga honom ett hus i Jerusalem i Juda.  Vemhelst nu bland eder,
	som tillh”r hans folk, med honom vare HERREN, hans Gud, och han
	drage ditupp.˝



Book 15 Esra


001:001 Men i den persiske konungen Kores' f”rsta regerings†r uppv„ckte
	HERREN -- f”r att HERRENS ord fr†n Jeremias mun skulle
	fullbordas -- den persiske konungen Kores' ande, s† att denne
	l„t utropa ”ver hela sitt rike och tillika skriftligen kung”ra
	f”ljande:
001:002 ˝S† s„ger Kores, konungen i Persien: Alla riken p† jorden har
	HERREN, himmelens Gud, givit mig; och han har anbefallt mig att
	bygga honom ett hus i Jerusalem i Juda.
001:003 Vemhelst nu bland eder, som tillh”r hans folk, med honom vare
	hans Gud, och han drage upp till Jerusalem i Juda f”r att bygga
	p† HERRENS, Israels Guds, hus; han „r den Gud som bor i
	Jerusalem.
001:004 Och varhelst n†gon „nnu finnes kvar, m† han av folket p† den ort
	d„r han bor s†som fr„mling f† hj„lp med silver och guld, med
	gods och boskap, detta j„mte vad som frivilligt gives till Guds
	hus i Jerusalem.˝

001:005 D† stodo huvudm„nnen f”r Judas och Benjamins familjer upp,
	„vensom pr„sterna och leviterna, alla de vilkas ande Gud
	uppv„ckte till att draga upp och bygga p† HERRENS hus i
	Jerusalem.
001:006 Och alla de som bodde i deras grannskap underst”dde dem med
	silverk„rl, med guld, med gods och boskap och med dyrbara
	sk„nker, detta f”rutom allt vad man eljest frivilligt gav.

001:007 Och konung Kores utl„mnade de k„rl till HERRENS hus, som
	Nebukadnessar hade f”rt bort ifr†n Jerusalem och l†tit s„tta in
	i sin guds hus.
001:008 Dem utl„mnade nu Kores, konungen i Persien, †t skattm„staren
	Mitredat, och denne r„knade upp den †t Sesbassar, h”vdingen f”r
	Juda.
001:009 Och detta var antalet av dem: trettio b„cken av guld, ett tusen
	b„cken av silver, tjugunio andra offerk„rl,
001:010 trettio b„gare av guld, fyra hundra tio silverb„gare av ringare
	slag, d„rtill ett tusen andra k„rl.
001:011 K„rlen av guld och silver utgjorde tillsammans fem tusen fyra
	hundra.  Allt detta f”rde Sesbassar med sig, n„r de som hade
	varit i f†ngenskapen drogo upp fr†n Babel till Jerusalem.
002:001 Och dessa voro de m„n fr†n h”vdingd”met, som drogo upp ur den
	landsflykt och f†ngenskap i Babel, till vilken de hade blivit
	bortf”rda av Nebukadnessar, konungen i Babel, och som v„nde
	tillbaka till Jerusalem och Juda, var och en till sin stad,
002:002 i det att de f”ljde med Serubbabel, Jesua, Nehemja, Seraja,
	Reelaja, Mordokai, Bilsan, Mispar, Bigvai, Rehum och Baana.

	Detta var antalet m„n av Israels meniga folk:
002:003 Pareos' barn: tv† tusen ett hundra sjuttiotv†;
002:004 Sefatjas barn: tre hundra sjuttiotv†;
002:005 Aras barn: sju hundra sjuttiofem;
002:006 Pahat-Moabs barn, av Jesuas och Joabs barn: tv† tusen †tta
	hundra tolv;
002:007 Elams barn: ett tusen tv† hundra femtiofyra;
002:008 Sattus barn: nio hundra fyrtiofem;
002:009 Sackais barn: sju hundra sextio;
002:010 Banis barn: sex hundra fyrtiotv†;
002:011 Bebais barn: sex hundra tjugutre;
002:012 Asgads barn: ett tusen tv† hundra tjugutv†;
002:013 Adonikams barn: sex hundra sextiosex;
002:014 Bigvais barn: tv† tusen femtiosex;
002:015 Adins barn: fyra hundra femtiofyra;
002:016 Aters barn av Hiskia: nittio†tta;
002:017 Besais barn: tre hundra tjugutre;
002:018 Joras barn: ett hundra tolv;
002:019 Hasums barn: tv† hundra tjugutre;
002:020 Gibbars barn: nittiofem;
002:021 Bet-Lehems barn: ett hundra tjugutre;
002:022 m„nnen fr†n Netofa: femtiosex;
002:023 m„nnen fr†n Anatot: ett hundra tjugu†tta;
002:024 Asmavets barn: fyrtiotv†;
002:025 Kirjat-Arims, Kefiras och Beerots barn: sju hundra fyrtiotre;
002:026 Ramas och Gebas barn: sex hundra tjuguen;
002:027 m„nnen fr†n Mikmas: ett hundra tjugutv†;
002:028 m„nnen fr†n Betel och Ai: tv† hundra tjugutre;
002:029 Nebos barn: femtiotv†;
002:030 Magbis' barn: ett hundra femtiosex;
002:031 den andre Elams barn: ett tusen tv† hundra femtiofyra;
002:032 Harims barn: tre hundra tjugu;
002:033 Lods, Hadids och Onos barn: sju hundra tjugufem;
002:034 Jerikos barn: tre hundra fyrtiofem;
002:035 Senaas barn: tre tusen sex hundra trettio.

002:036 Av pr„sterna: Jedajas barn av Jesuas hus: nio hundra sjuttiotre;
002:037 Immers barn: ett tusen femtiotv†;
002:038 Pashurs barn: ett tusen tv† hundra fyrtiosju;
002:039 Harims barn: ett tusen sjutton.

002:040 Av leviterna: Jesuas och Kadmiels barn, av Hodaujas barn:
	sjuttiofyra;
002:041 av s†ngarna: Asafs barn: ett hundra tjugu†tta;
002:042 av d”rrvaktarnas barn: Sallums barn, Aters barn, Talmons barn,
	Ackubs barn, Hatitas barn, Sobais barn: alla tillsammans ett
	hundra trettionio.

002:043 Av tempeltr„larna: Sihas barn, Hasufas barn, Tabbaots barn,
002:044 Keros' barn, Siahas barn, Padons barn,
002:045 Lebanas barn, Hagabas barn, Ackubs barn,
002:046 Hagabs barn, Samlais barn, Hanans barn,
002:047 Giddels barn, Gahars barn, Reajas barn,
002:048 Resins barn, Nekodas barn, Gassams barn,
002:049 Ussas barn, Paseas barn, Besais barn,
002:050 Asnas barn, Meunims barn, Nefisims barn,
002:051 Bakbuks barn, Hakufas barn, Harhurs barn,
002:052 Basluts barn, Mehidas barn, Harsas barn,
002:053 Barkos' barn, Siseras barn, Temas barn,
002:054 Nesias barn, Hatifas barn.

002:055 Av Salomos tj„nares barn: Sotais barn, Hassoferets barn, Perudas
	barn,
002:056 Jaalas barn, Darkons barn, Giddels barn,
002:057 Sefatjas barn, Hattils barn, Pokeret-Hassebaims barn, Amis barn.

002:058 Tempeltr„larna och Salomos tj„nares barn utgjorde tillsammans
	tre hundra nittiotv†.

002:059 Och dessa voro de som drogo †stad fr†n Tel-Mela, Tel-Harsa,
	Kerub, Addan och Immer, men som icke kunde uppgiva sina familjer
	och sin sl„kt och huruvida de voro av Israel:
002:060 Delajas barn, Tobias barn, Nekodas barn, sex hundra femtiotv†.
002:061 Och av pr„sternas barn: Habajas barn, Hackos' barn, Barsillais
	barn, hans som tog en av gileaditen Barsillais d”ttrar till
	hustru och blev uppkallad efter deras namn.
002:062 Dessa s”kte efter sina sl„ktregister, men kunde icke finna dem;
	d„rf”r blevo de s†som ov„rdiga uteslutna fr†n pr„stad”met.
002:063 Och st†th†llaren tillsade dem att de icke skulle f† „ta av det
	h”gheliga, f”rr„n en pr„st uppstode med urim och tummim.

002:064 Hela f”rsamlingen utgjorde sammanr„knad fyrtiotv† tusen tre
	hundra sextio,
002:065 f”rutom deras tj„nare och tj„narinnor, som voro sju tusen tre
	hundra trettiosju.  Och till dem h”rde tv† hundra s†ngare och
	s†ngerskor.
002:066 De hade sju hundra trettiosex h„star, tv† hundra fyrtiofem
	mul†snor,
002:067 fyra hundra trettiofem kameler och sex tusen sju hundra tjugu
	†snor.

002:068 Och somliga av huvudm„nnen f”r familjerna g†vo, n„r de kommo
	till HERRENS hus i Jerusalem, frivilliga g†vor till Guds hus,
	f”r att det †ter skulle byggas upp p† samma plats.
002:069 De g†vo, efter som var och en f”rm†dde, till arbetskassan i guld
	sextioett tusen dariker och i silver fem tusen minor, s† ock ett
	hundra pr„sterliga livkl„dnader.
002:070 Och pr„sterna, leviterna, en del av meniga folket, s†ngarna,
	d”rrvaktarna och tempeltr„larna bosatte sig i sina st„der: hela
	Israel i sina st„der.
003:001 N„r sjunde m†naden nalkades och Israels barn nu voro bosatta i
	sina st„der, f”rsamlade sig folket s†som en man till Jerusalem.
003:002 Och Jesua, Josadaks son, och hans br”der, pr„sterna, och
	Serubbabel, Sealtiels son, och hans br”der stodo upp och byggde
	Israels Guds altare f”r att offra br„nnoffer d„rp†, s†som det
	var f”reskrivet i gudsmannen Moses lag.
003:003 De uppf”rde altaret p† dess plats, ty en f”rskr„ckelse hade
	kommit ”ver dem f”r de fr„mmande folken; och de offrade †t
	HERREN br„nnoffer d„rp†, morgonens och aftonens br„nnoffer.

003:004 Och de h”llo l”vhyddoh”gtiden, s†som det var f”reskrivet, och
	offrade br„nnoffer f”r var dag till best„mt antal, p† stadgat
	s„tt, var dag det f”r den dagen best„mda antalet,
003:005 och d„refter det dagliga br„nnoffret och de offer som h”rde till
	nym†naderna och till alla HERRENS ”vriga helgade h”gtider, s†
	ock alla de offer som man frivilligt frambar †t HERREN.

003:006 P† f”rsta dagen i sjunde m†naden begynte de att offra br„nnoffer
	†t HERREN, innan grunden till HERRENS tempel „nnu var lagd.
003:007 Och de g†vo penningar †t stenhuggare och timmerm„n, s† ock
	matvaror, dryckesvaror och olja †t sidonierna och tyrierna, f”r
	att dessa sj”ledes skulle f”ra cedertr„ fr†n Libanon till Jafo,
	i enlighet med den till†telse som Kores, konungen i Persien,
	hade givit dem.

003:008 Och †ret n„st efter det d† de hade kommit till Guds hus i
	Jerusalem, i andra m†naden, begyntes verket av Serubbabel,
	Sealtiels son, och Jesua, Josadaks son, och deras ”vriga br”der,
	pr„sterna och leviterna, och av alla dem som ur f†ngenskapen
	hade kommit till Jerusalem; det begyntes d„rmed att de anst„llde
	leviterna, dem som voro tjugu †r gamla eller d„rut”ver, till att
	f”rest† arbetet p† HERRENS hus.
003:009 Och Jesua med sina s”ner och br”der och Kadmiel med sina s”ner,
	Judas s”ner, allasammans, blevo anst„llda till att hava uppsikt
	”ver dem som utf”rde arbetet p† Guds hus, sammaledes ock
	Henadads s”ner med sina s”ner och br”der, leviterna.

003:010 Och n„r byggningsm„nnen lade grunden till HERRENS tempel,
	st„lldes pr„sterna upp i „mbetsskrud med trumpeter, s† ock
	leviterna, Asafs barn, med cymbaler, till att lova HERREN, efter
	Davids, Israels konungs, anordning.
003:011 Och de sj”ngo, under lov och tack till HERREN, d„rf”r att han „r
	god, och d„rf”r att hans n†d varar evinnerligen ”ver Israel.
	Och allt folket jublade h”gt till HERRENS lov, d„rf”r att
	grunden till HERRENS hus var lagd.
003:012 Men m†nga av pr„sterna och leviterna och huvudm„nnen f”r
	familjerna, de gamle som hade sett det f”rra huset, gr„to
	h”gljutt, n„r de s†go grunden l„ggas till detta hus, m†nga †ter
	jublade och voro s† glada att de ropade med h”g r”st.
003:013 Och man kunde icke skilja mellan det h”gljudda, glada jubelropet
	och folkets h”gljudda gr†t; ty folket ropade s† h”gt att ljudet
	d„rav h”rdes vida omkring.
004:001 Men n„r ov„nnerna till Juda och Benjamin fingo h”ra att de som
	hade †terkommit ifr†n f†ngenskapen h”llo p† att bygga ett tempel
	†t HERREN, Israels Gud,
004:002 gingo de till Serubbabel och till huvudm„nnen f”r familjerna och
	sade till dem: ˝Vi vilja bygga tillsammans med eder, ty vi s”ka
	eder Gud, likasom I, och †t honom offra vi alltsedan den tid d†
	den assyriske konungen Esarhaddon l„t f”ra oss hit.˝
004:003 Men Serubbabel och Jesua och de ”vriga huvudm„nnen f”r Israels
	familjer sade till dem: ˝Det „r icke tillb”rligt att I
	tillsammans med oss byggen ett hus †t v†r Gud, utan vi vilja f”r
	oss sj„lva med varandra bygga huset †t HERREN, Israels Gud,
	s†som konung Kores, konungen i Persien, har bjudit oss.˝
004:004 Men folket i landet bedrev det s†, att judafolkets mod f”ll och
	de avskr„cktes fr†n att bygga vidare.
004:005 Och de lejde mot dem m„n som genom sina r†d gjorde deras r†dslag
	om intet, s† l„nge Kores, konungen i Persien, levde, och sedan
	„nda till dess att Darejaves, konungen i Persien, kom till
	regeringen.

004:006 (Sedermera, under Ahasveros' regering, redan i begynnelsen av
	hans regering, skrev man en anklagelseskrift mot dem som bodde i
	Juda och Jerusalem.
004:007 Och i Artasastas tid skrevo Bislam, Mitredat och Tabeel samt
	dennes ”vriga medbr”der till Artasasta, konungen i Persien.  Och
	det som stod i skrivelsen var skrivet med arameiska bokst„ver
	och avfattat p† arameiska.
004:008 Likaledes skrevo r†dsherren Rehum och sekreteraren Simsai ett
	brev om Jerusalem till konung Artasasta av f”ljande inneh†ll.
004:009 De skrevo d†, r†dsherren Rehum och sekreteraren Simsai och de
	andra, deras medbr”der: diniterna och afaresatkiterna,
	tarpeliterna, afaresiterna, arkeviterna, babylonierna,
	susaniterna, dehaviterna, elamiterna
004:010 och de andra folk som den store och m„ktige Asenappar hade f”rt
	bort och l†tit bos„tta sig i staden Samaria och annorst„des i
	landet p† andra sidan floden o. s. v.
004:011 Och detta „r vad som stod skrivet i det brev som de s„nde till
	konung Artasasta: ˝Dina tj„nare, m„nnen p† andra sidan floden
	o. s. v.
004:012 Det vare veterligt f”r konungen att de judar som drogo upp fr†n
	dig hava kommit hit till oss i Jerusalem, och de h†lla nu p† att
	bygga upp den upproriska och onda staden, att s„tta murarna i
	st†nd och att f”rb„ttra grundvalarna.
004:013 S† m† nu konungen veta, att om denna stad bliver uppbyggd och
	murarna bliva satta i st†nd, skola de varken giva skatt eller
	tull eller v„gpenningar, och s†dant skall bliva till men f”r
	konungarnas inkomster.
004:014 Alldenstund vi nu „ta palatsets salt, och det icke „r
	tillb”rligt att vi †se huru skada tillskyndas konungen, d„rf”r
	s„nda vi nu och l†ta konungen veta detta,
004:015 f”r att man m† g”ra efterforskningar i dina f„ders kr”nikor; ty
	av dessa kr”nikor skall du finna och erfara att denna stad har
	varit en upprorisk stad, till f”rf†ng f”r konungar och l„nder,
	och att man i den har anstiftat oroligheter „nda ifr†n „ldsta
	tider, varf”r ock denna stad har blivit f”rst”rd.
004:016 S† l†ta vi nu konungen veta, att om denna stad bliver uppbyggd
	och dess murar bliva satta i st†nd, s† skall du i f”ljd h„rav
	icke mer hava n†gon del i landet p† andra sidan floden.˝
004:017 D† s„nde konungen f”ljande svar till r†dsherren Rehum och
	sekreteraren Simsai och de andra, deras medbr”der, som bodde i
	Samaria och i det ”vriga landet p† andra sidan floden: ˝Frid
	o. s. v.
004:018 Den skrivelse som I haven s„nt till oss har noggrant blivit
	uppl„st f”r mig.
004:019 Och sedan jag hade givit befallning att man skulle g”ra
	efterforskningar, fann man att denna stad „nda ifr†n „ldsta
	tider har pl„gat s„tta sig upp mot konungar, och att uppror och
	oroligheter d„r hava anstiftats.
004:020 I Jerusalem hava ock funnits m„ktiga konungar, som hava varit
	herrar ”ver allt land som ligger p† andra sidan floden, och
	skatt, tull och v„gpenningar hava blivit dem givna.
004:021 S† utf„rden nu en befallning att man f”rhindrar dessa m„n att
	bygga upp denna stad, till dess jag giver befallning d„rom.
004:022 Och sen till, att I icke handlen f”rsumligt i denna sak, s† att
	skadan icke v„xer, konungarna till f”rf†ng.˝
004:023 S† snart nu vad som stod i konung Artasastas skrivelse hade
	blivit l„st f”r Rehum och sekreteraren Simsai och deras
	medbr”der, gingo de med hast till judarna i Jerusalem och
	hindrade dem med v†ld och makt.)

004:024 S† f”rhindrades nu arbetet p† Guds hus i Jerusalem.  Och det
	blev f”rhindrat „nda till den persiske konungen Darejaves' andra
	regerings†r.

005:001 Men profeten Haggai och Sakarja, Iddos son, profeterna,
	profeterade f”r judarna i Juda och Jerusalem, i Israels Guds
	namn, efter vilket de voro uppkallade.
005:002 Och Serubbabel, Sealtiels son, och Jesua, Josadaks son, stodo d†
	upp och begynte bygga p† Guds hus i Jerusalem, och med dem Guds
	profeter, som underst”dde dem.
005:003 Vid samma tid kommo till dem Tattenai, st†th†llaren i landet p†
	andra sidan floden, och Setar-Bosenai och dessas medbr”der, och
	sade s† till dem: ˝Vem har givit eder till†telse att bygga detta
	hus och att s„tta denna mur i st†nd?˝
005:004 D† sade vi dem vad de m„n hette, som uppf”rde byggnaden.
005:005 Och ”ver judarnas „ldste vakade deras Guds ”ga, s† att man
	lovade att icke l„gga n†got hinder i v„gen f”r dem, till dess
	saken hade kommit inf”r Darejaves; sedan skulle man s„nda dem en
	skrivelse h„rom.

005:006 Detta „r nu vad som stod skrivet i det brev som Tattenai,
	st†th†llaren i landet p† andra sidan floden, och Setar-Bosenai
	och hans medbr”der, afarsekiterna, som bodde p† andra sidan
	floden, s„nde till konung Darejaves;
005:007 de s„nde n„mligen till honom en ber„ttelse, och d„ri var s†
	skrivet:

	˝Frid vare i allo med konung Darejaves.
005:008 Det vare veterligt f”r konungen att vi kommo till det judiska
	h”vdingd”met, till den store Gudens hus.  Detta h†ller man nu p†
	att bygga upp med stora stenar, och i v„ggarna l„gger man in
	tr„virke; och arbetet bedrives med omsorg och har god framg†ng
	under deras h„nder.
005:009 D† fr†gade vi de „ldste d„r och sade till dem s†: 'Vem har givit
	eder till†telse att bygga detta hus och att s„tta denna mur i
	st†nd?'
005:010 Vi fr†gade dem ock huru de hette, f”r att kunna underr„tta dig
	d„rom, och f”r att teckna upp namnen p† de m„n som stodo i
	spetsen f”r dem.
005:011 Och detta var det svar som de g†vo oss: 'Vi „ro himmelens och
	jordens Guds tj„nare, och vi bygga nu upp det hus som fordom,
	f”r m†nga †r sedan, var uppbyggt h„r, och som en stor konung i
	Israel hade byggt och full„ndat.
005:012 Men eftersom v†ra f„der f”rt”rnade himmelens Gud, gav han dem i
	kald‚en Nebukadnessars, den babyloniske konungens, hand; och han
	f”rst”rde detta hus och f”rde folket bort till Babel.
005:013 Men i den babyloniske konungen Kores' f”rsta regerings†r gav
	konung Kores befallning att man †ter skulle bygga upp detta Guds
	hus.
005:014 Och tillika tog konung Kores ur templet i Babel de k„rl av guld
	och silver, som hade tillh”rt Guds hus, men som Nebukadnessar
	hade tagit ur templet i Jerusalem och f”rt till templet i Babel;
	och de ”verl„mnades †t en man vid namn Sesbassar, som han hade
	satt till st†th†llare.
005:015 Och till honom sade han: Tag dessa k„rl och far †stad och s„tt
	in dem i templet i Jerusalem; ty Guds hus skall †ter byggas upp
	p† sin plats.
005:016 S† kom d† denne Sesbassar hit och lade grunden till Guds hus i
	Jerusalem.  Och fr†n den tiden och intill nu har man byggt
	d„rp†, och det „r „nnu icke f„rdigt.'
005:017 Om det nu t„ckes konungen, m† man g”ra efterforskningar i
	konungens skattkammare d„rborta i Babel om det „r s†, att konung
	Kores har givit till†telse att bygga detta Guds hus i Jerusalem;
	d„refter m† konungen meddela oss sin vilja h„rom.˝
006:001 D† gav konung Darejaves befallning att man skulle g”ra
	efterforskningar i kansliet i Babel, d„r skatterna nedlades.
006:002 Och i Ametas borg, i h”vdingd”met Medien, fann man en bokrulle i
	vilken f”ljande var upptecknat till h†gkomst:
006:003 ˝I konung Kores' f”rsta regerings†r gav konung Kores denna
	befallning: 'Guds hus i Jerusalem, det huset skall byggas upp
	till att vara en plats d„r man framb„r offer; och dess
	grundvalar skola g”ras fasta.  Det skall byggas sextio alnar
	h”gt och sextio alnar brett,
006:004 med tre varv stora stenar och med ett varv nytt tr„virke; och
	vad som fordras f”r omkostnaderna skall utgivas fr†n konungens
	hus.
006:005 De k„rl av guld och silver i Guds hus, som Nebukadnessar tog ur
	templet i Jerusalem och f”rde till Babel, skall man ock giva
	tillbaka, s† att de komma †ter till sin plats i templet i
	Jerusalem, och man skall s„tta in dem i Guds hus.'  --
006:006 Allts†, du Tattenai, som „r st†th†llare i landet p† andra sidan
	floden, och du Setar-Bosenai, och I afarsekiter, de n„mndas
	medbr”der p† andra sidan floden: h†llen eder fj„rran d„rifr†n.
006:007 L„mnen arbetet p† detta Guds hus ost”rt.  Judarnas st†th†llare
	och judarnas „ldste m† bygga detta Guds hus p† dess plats.
006:008 Och h„rmed giver jag befallning om huru I skolen f”rfara med
	dessa judarnas „ldste, n„r de bygga p† detta Guds hus.  Av de
	penningar som givas †t konungen i skatt fr†n landet p† andra
	sidan floden skall vad som fordras f”r omkostnaderna redligt
	utgivas †t dessa m„n, s† att hinder icke uppst†r i arbetet.
006:009 Och vad de beh”va, ungtjurar, v„durar och lamm till br„nnoffer
	†t himmelens Gud, s† och vete, salt, vin och olja, det skall,
	efter uppgift av pr„sterna i Jerusalem, utgivas †t dem dag f”r
	dag utan n†gon f”rsummelse,
006:010 f”r att de m† kunna framb„ra offer, till en v„lbehaglig lukt †t
	himmelens Gud, och f”r att de m† bedja f”r konungens och hans
	s”ners liv.
006:011 Och h„rmed giver jag befallning, att om n†gon ”vertr„der denna
	f”rordning, s† skall en bj„lke brytas ut ur hans hus, och p† den
	skall man upph„nga och f„sta honom, och hans hus skall g”ras
	till en plats f”r orenlighet, d„rf”r att han har s† gjort.
006:012 Och m† den Gud som har l†tit sitt namn bo d„r sl† ned alla
	konungar och folk som utr„cka sin hand till att ”vertr„da denna
	f”rordning, och till att f”rst”ra detta Guds hus i Jerusalem.
	Jag, Darejaves, giver denna befallning.  Blive den redligt
	fullgjord!˝

006:013 Alldenstund nu konung Darejaves hade s„nt ett s†dant bud, blev
	detta redligt fullgjort av Tattenai, st†th†llaren i landet p†
	andra sidan floden, och av Setar-Bosenai, s† ock av deras
	medbr”der.
006:014 Och judarnas „ldste byggde vidare och hade god framg†ng i
	arbetet genom profeten Haggais och Sakarjas, Iddos sons,
	profetiska tal; man byggde och fullbordade det s†som Israels Gud
	hade befallt, och s†som Kores och Darejaves och Artasasta, den
	persiske konungen, hade befallt.

006:015 Och huset blev f„rdigt till den tredje dagen i m†naden Adar, i
	konung Darejaves' sj„tte regerings†r.
006:016 Och Israels barn, pr„sterna och leviterna och de ”vriga som hade
	†terkommit ifr†n f†ngenskapen, firade invigningen av detta Guds
	hus med gl„dje.
006:017 Och till invigningen av detta Guds hus offrade de ett hundra
	tjurar, tv† hundra v„durar och fyra hundra lamm, s† ock till
	syndoffer f”r hela Israel tolv bockar, efter antalet av Israels
	stammar.
006:018 Och man anst„llde pr„sterna, efter deras skiften, och leviterna,
	efter deras avdelningar, till att f”rr„tta Guds tj„nst i
	Jerusalem, s†som det var f”reskrivet i Moses bok.

006:019 Och de som hade †terkommit ifr†n f†ngenskapen h”llo p†skh”gtid
	p† fjortonde dagen i f”rsta m†naden.
006:020 Ty pr„sterna och leviterna hade d† allasammans renat sig, s† att
	de alla voro rena; och de slaktade p†skalammet f”r alla dem som
	hade †terkommit ifr†n f†ngenskapen, ocks† f”r sina br”der,
	pr„sterna, likas†v„l som f”r sig sj„lva.
006:021 Och de israeliter som hade †terv„nt ifr†n f†ngenskapen †to
	d„rav, j„mte alla s†dana som hade avskilt sig fr†n den hedniska
	landsbefolkningens orenhet och slutit sig till dem f”r att s”ka
	HERREN, Israels Gud.
006:022 Och de h”llo det osyrade br”dets h”gtid i sju dagar med gl„dje;
	ty HERREN hade berett dem gl„dje, i det att han hade v„nt den
	assyriske konungens hj„rta till dem, s† att han underst”dde dem
	i arbetet p† Guds, Israels Guds, hus.
007:001 Efter en tids f”rlopp, under den persiske konungen Artasastas
	regering, h„nde sig att Esra, son till Seraja, son till Asarja,
	son till Hilkia,
007:002 son till Sallum, son till Sadok, son till Ahitub,
007:003 son till Amarja, son till Asarja, son till Merajot,
007:004 son till Seraja, son till Ussi, son till Bucki,
007:005 son till Abisua, son till Pinehas, son till Eleasar, son till
	Aron, ”verstepr„sten --
007:006 det h„nde sig att denne Esra drog upp fr†n Babel; han var en
	skriftl„rd, v„l f”rfaren i Moses lag, den som HERREN, Israels
	Gud, hade utgivit.  Och konungen gav honom allt vad han beg„rde,
	eftersom HERRENS, hans Guds, hand var ”ver honom.
007:007 Ocks† en del av Israels barn och av pr„sterna, leviterna,
	s†ngarna, d”rrvaktarna och tempeltr„larna drog upp till
	Jerusalem i Artasastas sjunde regerings†r.
007:008 Och han kom till Jerusalem i femte m†naden, i konungens sjunde
	regerings†r.
007:009 Ty p† f”rsta dagen i f”rsta m†naden blev det best„mt att man
	skulle draga upp fr†n Babel; och p† f”rsta dagen i femte m†naden
	kom han till Jerusalem, eftersom Guds goda hand var ”ver honom.
007:010 Ty Esra hade v„nt sitt hj„rta till att begrunda HERRENS lag och
	g”ra efter den, och till att i Israel undervisa i lag och r„tt.

007:011 S† stod nu skrivet i den skrivelse som konung Artasasta gav †t
	pr„sten Esra, den skriftl„rde, som var l„rd i det som HERREN
	hade bjudit och stadgat f”r Israel:
007:012 ˝Artasasta, konungarnas konung, till pr„sten Esra, den i
	himmelens Guds lag l„rde, o. s. v. med ”vlig forts„ttning.
007:013 Jag giver h„rmed befallning att var och en i mitt rike av
	Israels folk och av dess pr„ster och leviter, som „r villig att
	fara till Jerusalem, m† fara med dig,
007:014 alldenstund du „r s„nd av konungen och hans sju r†dgivare till
	att h†lla unders”kning om Juda och Jerusalem efter din Guds lag,
	som „r i din hand,
007:015 och till att f”ra dit det silver och guld som konungen och hans
	r†dgivare av fritt beslut hava givit †t Israels Gud, vilken har
	sin boning i Jerusalem,
007:016 s† ock allt det silver och guld som du kan f† i hela Babels
	h”vdingd”me, tillika med de frivilliga g†vor som folket och
	pr„sterna giva till sin Guds hus i Jerusalem.
007:017 Allts† skall du nu f”r dessa penningar s†som en redlig man k”pa
	tjurar, v„durar och lamm, j„mte s†dant som beh”ves till
	dith”rande spisoffer och drickoffer; och detta skall du offra p†
	altaret i eder Guds hus i Jerusalem.
007:018 Och vad du och dina br”der finnen f”r gott att g”ra med det
	silver och guld som bliver ”ver, det m†n I g”ra efter eder Guds
	vilja.
007:019 Och alla de k„rl som givas dig till tempeltj„nsten i din Guds
	hus skall du avl„mna inf”r Jerusalems Gud.
007:020 Och vad du m†ste utbetala f”r det som h„rut”ver beh”ves till din
	Guds hus, det m† du l†ta utbetala ur konungens skattkammare.
007:021 Och jag, konung Artasasta, giver h„rmed befallning till alla
	skattm„stare i landet p† andra sidan floden att allt vad pr„sten
	Esra, den i himmelens Guds lag l„rde, beg„r av eder, det skall
	redligt g”ras och givas,
007:022 „nda till hundra talenter silver, hundra korer vete, hundra bat
	vin och hundra bat olja, s† ock salt utan s„rskild f”reskrift.
007:023 Allt vad himmelens Gud befaller skall noggrant g”ras och givas
	till himmelens Guds hus, f”r att icke vrede m† komma ”ver
	konungens och hans s”ners rike.
007:024 Och vi g”ra eder veterligt att ingen skall hava makt att l„gga
	skatt, tull eller v„gpenningar p† n†gon pr„st eller levit,
	s†ngare, d”rrvaktare, tempeltr„l eller annan tj„nare i detta
	Guds hus.
007:025 Och du, Esra, m†, efter din Guds vishet, den som har blivit dig
	betrodd, f”rordna domare och lagkloke till att d”ma allt folket
	i landet p† andra sidan floden, alla dem som k„nna din Guds
	lagar; och om n†gon icke k„nner dessa, skolen I l„ra honom dem.
007:026 Och var och en som icke g”r efter din Guds lag och konungens
	lag, ”ver honom skall dom f„llas med r„ttvisa, vare sig till d”d
	eller till landsf”rvisning eller till penningb”ter eller till
	f„ngelse.˝

007:027 Lovad vare HERREN, v†ra f„ders Gud, som ingav konungen s†dant i
	hj„rtat, n„mligen att han skulle f”rh„rliga HERRENS hus i
	Jerusalem,
007:028 och som l„t mig finna n†d inf”r konungen och hans r†dgivare och
	inf”r alla konungens m„ktiga h”vdingar!

007:029 Och jag k„nde mig frimodig, eftersom HERRENS, min Guds, hand var
	”ver mig, och jag f”rsamlade en del av huvudm„nnen i Israel till
	att draga upp med mig.
008:001 Och dessa voro de huvudm„n f”r familjerna, som under konung
	Artasastas regering med mig drogo upp fr†n Babel, och s† f”rh”ll
	det sig med deras sl„kter:
008:002 Av Pinehas' barn Gersom; av Itamars barn Daniel; av Davids barn
	Hattus;
008:003 av Sekanjas barn, av Pareos' barn, Sakarja och med honom i
	sl„ktregistret upptagna m„n, ett hundra femtio;
008:004 av Pahat-Moabs barn Eljoenai, Serajas son, och med honom tv†
	hundra m„n;
008:005 av Sekanjas barn Jahasiels son och med honom tre hundra m„n;
008:006 av Adins barn Ebed, Jonatans son, och med honom femtio m„n;
008:007 av Elams barn Jesaja, Ataljas son, och med honom sjuttio m„n;
008:008 av Sefatjas barn Sebadja, Mikaels son, och med honom †ttio m„n;
008:009 av Joabs barn Obadja, Jehiels son och med honom tv† hundra
	aderton m„n;
008:010 av Selomits barn Josifjas son och med honom ett hundra sextio
	m„n;
008:011 av Bebais barn Sakarja, Bebais son, och med honom tjugu†tta m„n;
008:012 av Asgads barn Johanan, Hackatans son, och med honom ett hundra
	tio m„n;
008:013 av Adonikams barn de sistkomna, vilka hette Elifelet, Jegiel och
	Semaja, och med dem sextio m„n;
008:014 av Bigvais barn Utai och Sabbud och med dem sjuttio m„n.

008:015 Och jag f”rsamlade dessa till den str”m som flyter till Ahava,
	och vi voro l„grade d„r i tre dagar.  Men n„r jag n„rmare gav
	akt p† folket och pr„sterna, fann jag d„r ingen av Levi barn.
008:016 D† s„nde jag †stad huvudm„nnen Elieser, Ariel, Semaja, Elnatan,
	Jarib, Elnatan, Natan, Sakarja och Mesullam och l„rarna Jojarib
	och Elnatan;
008:017 jag bj”d dem g† till Iddo, huvudmannen i Kasifja, och jag lade
	dem i munnen de ord som de skulle tala till Iddo och hans broder
	och till tempeltr„larna i Kasifja, p† det att man skulle s„nda
	till oss tj„nare f”r v†r Guds hus.
008:018 Och eftersom v†r Guds goda hand var ”ver oss, s„nde de till oss
	en f”rst†ndig man av Mahelis, Levis sons, Israels sons, barn,
	„vensom Serebja med hans s”ner och br”der, aderton m„n,
008:019 vidare Hasabja och med honom Jesaja, av Meraris barn, med dennes
	br”der och deras s”ner, tjugu m„n,
008:020 s† ock tv† hundra tjugu tempeltr„lar, alla namngivna, av de
	tempeltr„lar som David och hans f”rn„msta m„n hade givit till
	leviternas tj„nst.

008:021 Och jag l„t d„r, vid Ahavastr”mmen, lysa ut en fasta, f”r att vi
	skulle ”dmjuka oss inf”r v†r Gud, till att av honom utbedja oss
	en lyckosam resa f”r oss och v†ra kvinnor och barn och all v†r
	egendom.
008:022 Ty jag blygdes f”r att av konungen beg„ra krigsfolk och ryttare
	till att hj„lpa oss mot fiender p† v„gen, eftersom vi hade sagt
	till konungen: ˝V†r Guds hand „r ”ver alla dem som s”ka honom,
	och s† g†r det dem v„l, men hans makt och hans vrede „ro emot
	alla dem som ”vergiva honom.˝
008:023 D„rf”r fastade vi och s”kte hj„lp av v†r Gud, och han b”nh”rde
	oss.

008:024 Och jag avskilde tolv av de ”versta bland pr„sterna, s† ock
	Serebja och Hasabja och med dem tio av deras br”der.
008:025 Och jag v„gde upp †t dem silvret och guldet och k„rlen, den g„rd
	till v†r Guds hus, som hade blivit given av konungen och hans
	r†dgivare och h”vdingar och av alla de israeliter som voro d„r.
008:026 Jag v„gde upp †t dem sex hundra femtio talenter silver j„mte
	silverk„rl till ett v„rde av ett hundra talenter, s† ock ett
	hundra talenter guld,
008:027 d„rtill tjugu b„gare av guld, till ett v„rde av tusen dariker,
	samt tv† k„rl av fin, gl„nsande koppar, dyrbara s†som guld.
008:028 Och jag sade till dem: ˝I „ren helgade †t HERREN, och k„rlen „ro
	helgade, och silvret och guldet „r en frivillig g†va †t HERREN,
	edra f„ders Gud.
008:029 S† vaken d„r”ver och bevaren det, till dess I f†n v„ga upp det i
	Jerusalem inf”r de ”versta bland pr„sterna och leviterna och de
	”versta inom Israels familjer, i kamrarna i HERRENS hus.˝
008:030 D† togo pr„sterna och leviterna emot det uppv„gda, silvret och
	guldet och k„rlen, f”r att de skulle f”ra det till Jerusalem,
	till v†r Guds hus.

008:031 Och vi br”to upp fr†n Ahavastr”mmen p† tolfte dagen i f”rsta
	m†naden f”r att draga till Jerusalem; och v†r Guds hand var ”ver
	oss och r„ddade oss undan fiender och f”rs†t p† v„gen.
008:032 Och vi kommo till Jerusalem och blevo stilla d„r i tre dagar.
008:033 Men p† fj„rde dagen uppv„gdes silvret och guldet och k„rlen i
	v†r Guds hus, och ”verl„mnades †t pr„sten Meremot, Urias son,
	och j„mte honom †t Eleasar, Pinehas' son, och j„mte dessa †t
	leviterna Josabad, Jesuas son, och Noadja, Binnuis som --
008:034 alltsammans efter antal och vikt, och hela vikten blev d†
	upptecknad.

008:035 De landsflyktiga som hade †terkommit ifr†n f†ngenskapen offrade
	nu till br„nnoffer †t Israels Gud tolv tjurar f”r hela Israel,
	nittiosex v„durar, sjuttiosju lamm och tolv syndoffersbockar,
	alltsammans till br„nnoffer †t HERREN.
008:036 Och de ”verl„mnade konungens p†bud †t konungens satraper och †t
	st†th†llarna i landet p† andra sidan floden, och dessa g†vo
	underst”d †t folket och †t Guds hus.
009:001 Sedan allt detta hade skett, tr„dde n†gra av furstarna fram till
	mig och sade: ˝Varken folket i Israel eller pr„sterna och
	leviterna hava h†llit sig avskilda fr†n de fr„mmande folken,
	s†som tillb”rligt hade varit f”r de styggelsers skull som hava
	bedrivits av dem, av kanan‚erna, hetiterna, periss‚erna,
	jebus‚erna, ammoniterna, moabiterna, egyptierna och amor‚erna.
009:002 Ty av deras d”ttrar hava de tagit hustrur †t sig och †t sina
	s”ner, och s† har det heliga sl„ktet blandat sig med de
	fr„mmande folken; och furstarna och f”rest†ndarna hava varit de
	f”rsta att beg† s†dan otrohet.˝
009:003 N„r jag nu h”rde detta, rev jag s”nder min livrock och min k†pa
	och ryckte av mig huvudh†r och sk„gg och blev sittande i djup
	sorg.
009:004 Och alla de som fruktade f”r vad Israels Gud hade talat mot
	s†dan otrohet som den de †terkomna f†ngarna hade beg†tt, de
	f”rsamlade sig till mig, under det att jag f”rblev sittande i
	min djupa sorg „nda till tiden f”r aftonoffret.

009:005 Men vid tiden f”r aftonoffret stod jag upp fr†n min bedr”velse
	och rev s”nder min livrock och min k†pa; d„refter f”ll jag ned
	p† mina kn„n och utr„ckte mina h„nder till HERREN, min Gud,
009:006 och sade: ˝Min Gud, jag sk„mmes och blyges f”r att upplyfta mitt
	ansikte till dig, min Gud, ty v†ra missg„rningar hava v„xt oss
	”ver huvudet, och v†r skuld „r stor allt upp till himmelen.
009:007 Fr†n v†ra f„ders dagar „nda till denna dag hava vi varit i stor
	skuld, och genom v†ra missg„rningar hava vi, med v†ra konungar
	och pr„ster, blivit givna i fr„mmande konungars hand, och hava
	drabbats av sv„rd, f†ngenskap, plundring och skam, s†som det g†r
	oss „nnu i dag.
009:008 Men nu har ett litet ”gonblick n†d vederfarits oss fr†n HERREN,
	v†r Gud, s† att han har l†tit en r„ddad skara bliva kvar av oss,
	och givit oss fotf„ste p† sin heliga plats, f”r att han, v†r
	Gud, s† skulle l†ta ljus g† upp f”r v†ra ”gon och giva oss n†got
	litet andrum i v†r tr„ldom.
009:009 Ty tr„lar „ro vi, men i v†r tr„ldom har v†r Gud icke ”vergivit
	oss, utan han har l†tit oss finna n†d inf”r Persiens konungar,
	s† att de hava givit oss andrum till att uppr„tta v†r Guds hus
	och bygga upp dess ruiner och bereda oss en h„gnad plats i Juda
	och Jerusalem.
009:010 Och vad skola vi nu s„ga, o v†r Gud, efter allt detta?  Vi hava
	ju ”vergivit dina bud,
009:011 dem som du gav genom dina tj„nare profeterna, i det du sade:
	'Det land dit I nu kommen, f”r att taga det i besittning, „r ett
	besmittat land, genom de fr„mmande folkens besmittelse, och
	genom de styggelser med vilka de i sin orenhet hava uppfyllt det
	fr†n den ena „ndan till den andra.
009:012 S† given nu icke edra d”ttrar †t deras s”ner, och tagen icke
	deras d”ttrar till hustrur †t edra s”ner.  Ja, I skolen aldrig
	fr†ga efter deras v„lf„rd och lycka -- detta p† det att I m†n
	bliva starka, s† att I f†n „ta av landets goda och l„mna det
	till besittning †t edra barn f”r ev„rdlig tid.'
009:013 Skulle vi v„l nu, efter allt vad som har kommit ”ver oss genom
	v†ra onda g„rningar och genom den stora skuld vi hava †dragit
	oss, och sedan du, v†r Gud, har skonat oss mer „n v†ra
	missg„rningar f”rtj„nade, och l†tit en skara av oss, s†dan som
	denna, bliva r„ddad --
009:014 skulle vi v„l nu p† nytt bryta mot dina bud och befrynda oss med
	folk som bedriva s†dana styggelser?  Skulle du d† icke vredgas
	p† oss, „nda d„rh„n att du f”rgjorde oss, s† att intet mer vore
	kvar och ingen r„ddning funnes?
009:015 HERRE, Israels Gud, du „r r„ttf„rdig, ty av oss har allenast
	blivit kvar en r„ddad skara, s†som i dag nogsamt synes.  Och se,
	nu ligga vi h„r i v†r skuld inf”r dig, ty vid s†dant kan ingen
	best† inf”r dig.˝
010:001 D† nu Esra s† bad och bek„nde, d„r han l†g gr†tande framf”r Guds
	hus, f”rsamlade sig till honom av Israel en mycket stor skara,
	m„n, kvinnor och barn; ty ocks† folket gr„t bitterligen.
010:002 Och Sekanja, Jehiels son, av Ulams barn, tog till orda och sade
	till Esra: ˝Ja, vi hava varit otrogna mot v†r Gud, i det att vi
	hava tagit till oss fr„mmande kvinnor fr†n de andra folken h„r i
	landet.  Dock finnes „nnu hopp f”r Israel.
010:003 S† l†t oss nu sluta ett f”rbund med v†r Gud, att vi, i kraft av
	Herrens r†dslut och de m„ns som frukta f”r v†r Guds bud, vilja
	avl„gsna ifr†n oss alla s†dana kvinnor j„mte deras barn; s† b”r
	ju ske efter lagen.
010:004 St† upp, ty dig †ligger denna sak, och vi vilja vara med dig.  
	Var frimodig och grip verket an.˝

010:005 D† stod Esra upp och tog en ed av de ”versta bland pr„sterna,
	leviterna och hela Israel, att de skulle g”ra s†som det var
	sagt; och de gingo eden.
010:006 Och Esra stod upp fr†n platsen framf”r Guds hus och gick in i
	Johanans, Eljasibs sons, tempelkammare.  Och n„r han hade kommit
	dit, kunde han varken „ta eller dricka; s† s”rjde han ”ver den
	otrohet som de †terkomna f†ngarna hade beg†tt.

010:007 Och man l„t utropa i Juda och Jerusalem, bland alla dem som hade
	†terkommit ifr†n f†ngenskapen, att de skulle f”rsamla sig i
	Jerusalem;
010:008 och vilken som icke komme till den tredje dagen d„refter, i
	enlighet med furstarnas och de „ldstes beslut, hans hela egendom
	skulle givas till spillo, och han sj„lv skulle avskiljas fr†n de
	†terkomna f†ngarnas f”rsamling.
010:009 S† f”rsamlade sig d† alla Judas och Benjamins m„n i Jerusalem
	till den tredje dagen, det „r p† tjugonde dagen i nionde
	m†naden; och allt folket stannade p† den ”ppna platsen vid Guds
	hus, sk„lvande b†de p† grund av den sak som f”rel†g och p† grund
	av det starka regnet.
010:010 Och pr„sten Esra stod upp och sade till dem: ˝I haven varit
	otrogna, i det att I haven tagit till eder fr„mmande kvinnor och
	d„rigenom ”kat Israels skuld.
010:011 Men bek„nnen det nu, HERREN, edra f„ders Gud, till pris, och
	g”ren hans vilja: skiljen eder fr†n de andra folken h„r i landet
	och fr†n de fr„mmande kvinnorna.˝
010:012 D† svarade hela f”rsamlingen och sade med h”g r”st: ˝S†som du
	har sagt, s† tillkommer det oss att g”ra.
010:013 Men folket „r talrikt, och regntiden „r nu inne, och man kan
	icke st† h„rute; detta „rende kan ej heller avslutas p† en dag
	eller tv†, ty vi hava mycket f”rbrutit oss h„rutinnan.
010:014 M† d„rf”r v†ra furstar st† redo f”r hela f”rsamlingen, och m†
	alla i v†ra st„der, som hava tagit till sig fr„mmande kvinnor,
	infinna sig p† best„mda tider, och med dem de „ldste i var stad
	och domarna d„r, till dess att vi hava avv„nt ifr†n oss v†r Guds
	vredes gl”d i denna sak.˝
010:015 Allenast Jonatan, Asaels son, och Jaseja, Tikvas son, tr„dde upp
	h„remot, och Mesullam j„mte leviten Sabbetai underst”dde dem.
010:016 Men de som hade †terkommit ifr†n f†ngenskapen gjorde s†som det
	var sagt.  Och man uts†g pr„sten Esra och n†gra av huvudm„nnen
	f”r familjerna, efter de s„rskilda familjerna, alla namngivna;
	och p† f”rsta dagen i tionde m†naden satte de sig att rannsaka
	h„rom.
010:017 Och till f”rsta dagen i f”rsta m†naden hade de avslutat
	rannsakningen om allt som angick de m„n vilka hade tagit till
	sig fr„mmande kvinnor.

010:018 Bland pr„sternas s”ner befunnos f”ljande hava tagit till sig
	fr„mmande kvinnor: Av Jesuas, Josadaks sons, barn och hans
	br”der: Maaseja, Elieser, Jarib och Gedalja,
010:019 vilka nu g†vo sin hand d„rp† att de skulle avl„gsna ifr†n sig
	sina kvinnor; och de skulle framb„ra en v„dur s†som skuldoffer
	f”r den skuld de hade †dragit sig;
010:020 av Immers barn: Hanani och Sebadja;
010:021 av Harims barn: Maaseja, Elia, Semaja, Jehiel och Ussia;
010:022 av Pashurs barn: Eljoenai, Maaseja, Ismael, Netanel, Josabad och
	Eleasa.
010:023 Av leviterna: Josabad, Simei och Kelaja, som ock hette Kelita,
	Petaja, Juda och Elieser;
010:024 av s†ngarna: Eljasib; av d”rrvaktarna: Sallum, Telem och Uri.
010:025 Av det ”vriga Israel: av Pareos' barn: Ramja, Issia, Malkia
	Mijamin, Eleasar, Malkia och Benaja;
010:026 av Elams barn: Mattanja, Sakarja, Jehiel, Abdi, Jeremot och
	Elia;
010:027 av Sattus barn: Eljoenai, Eljasib, Mattanja, Jeremot, Sabad och
	Asisa;
010:028 av Bebais barn: Johanan, Hananja, Sabbai, Atlai;
010:029 av Banis barn: Mesullam, Malluk, Adaja, Jasub, Seal och Jeremot;
010:030 av Pahat-Moabs barn: Adna och Kelal, Benaja, Maaseja, Mattanja,
	Besalel, Binnui och Manasse;
010:031 vidare Harims barn: Elieser, Issia, Malkia, Semaja, Simeon,
010:032 Benjamin, Malluk, Semarja;
010:033 av Hasums barn: Mattenai, Mattatta, Sabad, Elifelet, Jeremai,
	Manasse, Simei;
010:034 av Banis barn: Maadai, Amram och Uel,
010:035 Benaja, Bedeja, Keluhi,
010:036 Vanja, Meremot, Eljasib,
010:037 Mattanja, Mattenai och Jaasu,
010:038 vidare Bani, Binnui, Simei,
010:039 vidare Selemja, Natan och Adaja,
010:040 Maknaddebai, Sasai, Sarai,
010:041 Asarel, Selemja, Semarja,
010:042 Sallum, Amarja, Josef;
010:043 av Nebos barn: Jegiel, Mattitja, Sabad, Sebina, Jaddu, Joel och
	Benaja.
010:044 Alla dessa hade tagit fr„mmande kvinnor till hustrur; och bland
	dessa funnos kvinnor som hade f”tt barn.



Book 16 Nehemja


001:001 Nehemjas, Hakaljas sons, ber„ttelse.

	I m†naden Kisleu, i det tjugonde †ret, n„r jag var i Susans
	borg,
001:002 h„nde sig att Hanani, en av mina br”der, och n†gra andra m„n
	kommo fr†n Juda.  Och jag fr†gade dem om judarna, den r„ddade
	skara som fanns kvar efter f†ngenskapen, och om Jerusalem.
001:003 De sade till mig: ˝De kvarblivna, de som efter f†ngenskapen
	finnas kvar i h”vdingd”met, lida stor n”d och sm„lek, och
	Jerusalems mur „r nedbruten, och dess portar „ro uppbr„nda i
	eld.˝
001:004 N„r jag hade h”rt detta, satt jag gr†tande och s”rjande i flera
	dagar och fastade och bad inf”r himmelens Gud.
001:005 Och jag sade: ˝Ack HERRE, himmelens Gud, du store och
	fruktansv„rde Gud, du som h†ller f”rbund och bevarar n†d mot dem
	som „lska dig och h†lla dina bud,
001:006 l†t ditt ”ra akta h„rp†, och l†t dina ”gon vara ”ppna, och h”r
	din tj„nares b”n, den som jag nu beder inf”r dig b†de dag och
	natt, f”r Israels barn, dina tj„nare, i det att jag bek„nner
	Israels barns synder, dem som vi hava beg†tt mot dig; ty ocks†
	jag och min faders hus hava syndat.
001:007 Vi hava sv†rt f”rbrutit oss mot dig; vi hava icke h†llit de bud
	och stadgar och r„tter som du gav din tj„nare Mose.
001:008 Men t„nk p† det ord som du gav din tj„nare Mose, n„r du sade:
	'Om I „ren otrogna, s† skall jag f”rstr” eder bland folken;
001:009 men om I v„nden om till mig och h†llen mina bud och g”ren efter
	dem, d† vill jag, om „n edra f”rdrivna vore vid himmelens „nda,
	likv„l f”rsamla dem d„rifr†n och l†ta dem komma till den plats
	som jag har utvalt till boning †t mitt namn.'
001:010 De „ro ju dina tj„nare och ditt folk, som du har f”rlossat genom
	din stora kraft och din starka hand.
001:011 Ack Herre, l†t ditt ”ra akta p† din tj„nares b”n, ja, p† vad
	dina tj„nare bedja, de som vilja frukta ditt namn; l†t nu din
	tj„nare vara lyckosam och l†t honom finna barmh„rtighet inf”r
	denne man.˝

	Jag var d† munsk„nk hos konungen.
002:001 I m†naden Nisan, i Artasastas tjugonde regerings†r, vid ett
	tillf„lle d† vin stod framsatt f”r konungen, tog jag vinet och
	gav det †t honom.  Och jag hade icke f”rr visat mig sorgsen inf”r
	honom;
002:002 men nu sade konungen till mig: ˝Varf”r ser du s† sorgsen ut?  Du
	„r ju icke sjuk; du m†ste hava n†gon hj„rtesorg.˝  D† blev jag
	”verm†ttan h„pen.
002:003 Och jag sade till konungen: ˝M† konungen leva evinnerligen!
	Skulle jag icke se sorgsen ut, d† den stad d„r mina f„ders
	gravar „ro ligger ”de och dess portar „ro f”rt„rda av eld?˝
002:004 Konungen sade till mig: ˝Vad „r det d† du beg„r?˝  D† bad jag en
	b”n till himmelens Gud
002:005 och sade till konungen: ˝Om det s† t„ckes konungen, och om du
	finner behag i din tj„nare, s† beder jag att du ville l†ta mig
	fara till Juda, till den stad d„r mina f„ders gravar „ro, p† det
	att jag †ter m† bygga upp den.˝
002:006 D† fr†gade konungen mig, allt under det att drottningen satt vid
	hans sida: ˝Huru l„nge kan din resa r„cka, och n„r kan du komma
	tillbaka?˝  D† det nu allts† t„cktes konungen att l†ta mig fara,
	uppgav jag f”r honom en best„md tid.
002:007 Och jag sade till konungen: ˝Om det s† t„ckes konungen, s† m†
	brev givas mig till st†th†llarna i landet p† andra sidan floden,
	att de l†ta mig fara d„rigenom, till dess jag kommer till Juda,
002:008 s† ock ett brev till Asaf, uppsyningsmannen ”ver den kungliga
	skogsparken, att han l†ter mig f† virke f”r att d„rmed timra upp
	portarna till borgen som h”r till templet, „vensom virke till
	stadsmuren, s† ock till det hus d„r jag sj„lv skall hava min
	bostad.˝  Och konungen beviljade mig detta, eftersom min Guds
	goda hand var ”ver mig.

002:009 N„r jag s† kom till st†th†llarna i landet p† andra sidan floden,
	gav jag dem konungens brev.  Och konungen hade s„nt med mig
	h„rh”vitsm„n och ryttare.
002:010 Men d† horoniten Sanballat och Tobia, den ammonitiske
	tj„nstemannen, h”rde detta, f”rtr”t det dem h”geligen att n†gon
	hade kommit f”r att se Israels barn till godo.

002:011 N„r jag sedan hade kommit till Jerusalem och varit d„r i tre
	dagar,
002:012 stod jag upp om natten j„mte n†gra f† m„n, utan att hava omtalat
	f”r n†gon m„nniska vad min Gud ingav mig i hj„rtat att g”ra f”r
	Jerusalem; och det djur som jag red p† var det enda jag hade med
	mig.
002:013 Och jag drog om natten ut genom Dalporten fram emot Drakk„llan
	och Dyngporten och bes†g Jerusalems murar, huru de voro
	nedbrutna, och huru dess portar voro f”rt„rda av eld.
002:014 Och jag drog vidare till K„llporten och till Konungsdammen, men
	d„r var det icke m”jligt f”r djuret att komma fram med mig.
002:015 D† begav jag mig uppf”r dalen om natten och bes†g muren och
	v„nde sedan †ter in genom Dalporten och kom s† tillbaka.

002:016 Och f”rest†ndarna hade icke f†tt veta vart jag hade g†tt, och
	vad jag ville g”ra, ty jag hade „nnu icke omtalat n†got f”r
	judarna, pr„sterna, „dlingarna, f”rest†ndarna och de ”vriga, som
	skulle f† med arbetet att g”ra.
002:017 Men nu sade jag till dem: ˝I sen sj„lva i vilken n”d vi „ro,
	huru Jerusalem ligger ”de, och huru dess portar „ro uppbr„nda i
	eld.  V„lan d†, l†t oss bygga upp Jerusalems mur, f”r att vi icke
	l„ngre m† vara till sm„lek.˝
002:018 Och jag omtalade f”r dem huru min Guds hand hade varit mig
	n†dig, s† ock vad konungen hade lovat mig.  D† sade de: ˝Vi vilja
	st† upp och bygga.˝  Och de togo mod till sig f”r det goda
	verket.

002:019 Men n„r horoniten Sanballat och Tobia, den ammonitiske
	tj„nstemannen, och araben Gesem h”rde detta, bespottade de oss
	och visade f”rakt f”r oss; och de sade: ˝Vad „r det I g”ren?
	Viljen I s„tta eder upp mot konungen?˝
002:020 D† gav jag dem detta svar: ˝Himmelens Gud skall l†ta det g† oss
	v„l, och vi, hans tj„nare, vilja st† upp och bygga; men I haven
	ingen del eller r„tt eller †minnelse i Jerusalem.˝
003:001 Och ”verstepr„sten Eljasib och hans br”der, pr„sterna, stodo upp
	och byggde F†rporten, vilken de helgade, och i vilken de sedan
	satte in d”rrarna.  Vidare byggde de „nda fram till Hammeatornet,
	som de helgade, och vidare fram till Hananeltornet.
003:002 D„rbredvid byggde Jerikos m„n; och d„rbredvid byggde Sackur,
	Imris son.
003:003 Fiskporten byggdes av Hassenaas barn; de timrade upp den och
	satte in dess d”rrar, dess riglar och bommar.
003:004 D„rbredvid arbetade Meremot, son till Uria, son till Hackos, p†
	att s„tta muren i st†nd; d„rbredvid arbetade Mesullam, son till
	Berekja, son till Mesesabel; och d„rbredvid arbetade Sadok,
	Baanas son.
003:005 D„rbredvid arbetade tekoaiterna, men de f”rn„msta bland dem
	ville icke b”ja sin hals till att tj„na sin Herre.
003:006 Gamla porten sattes i st†nd av Jojada, Paseas son, och Mesullam,
	Besodjas son; de timrade upp den och satte in dess d”rrar, dess
	riglar och bommar.
003:007 D„rbredvid arbetade gibeoniten Melatja och meronotiten Jadon
	j„mte m„nnen fr†n Gibeon och Mispa, som lydde under st†th†llaren
	i landet p† andra sidan floden.
003:008 D„rbredvid arbetade Ussiel, Harhajas son, j„mte guldsmederna;
	och d„rbredvid arbetade Hananja, en av salvoberedarna.  Det
	n„stf”ljande stycket av Jerusalem l„t man vara, „nda till Breda
	muren.
003:009 D„rbredvid arbetade Refaja, Hurs son, h”vdingen ”ver ena h„lften
	av Jerusalems omr†de.
003:010 D„rbredvid arbetade Jedaja, Harumafs son, mitt emot sitt eget
	hus; och d„rbredvid arbetade Hattus, Hasabnejas son.
003:011 En annan str„cka sattes i st†nd av Malkia, Harims son, och av
	Hassub, Pahat-Moabs son, och d„rj„mte Ugnstornet.
003:012 D„rbredvid arbetade Sallum, Hallohes' son, h”vdingen ”ver andra
	h„lften av Jerusalems omr†de, han sj„lv med sina d”ttrar.
003:013 Dalporten sattes i st†nd av Hanun och Sanoas inv†nare; de byggde
	upp den och satte in dess d”rrar, dess riglar och bommar.  De
	byggde ock ett tusen alnar p† muren, „nda fram till Dyngporten.
003:014 Och Dyngporten sattes i st†nd av Malkia, Rekabs son, h”vdingen
	”ver Bet-Hackerems omr†de; han byggde upp den och satte in dess
	d”rrar, dess riglar och bommar.
003:015 Och K„llporten sattes i st†nd av Sallun, Kol-Hoses son,
	h”vdingen ”ver Mispas omr†de; han byggde upp den och lade tak
	d„rp† och satte in dess d”rrar, dess riglar och bommar.  Han
	byggde ock muren vid Vattenledningsdammen, invid den kungliga
	tr„dg†rden, „nda fram till trapporna som f”ra ned fr†n Davids
	stad.
003:016 D„rn„st sattes ett stycke i st†nd av Nehemja, Asbuks son,
	h”vdingen ”ver ena h„lften av Bet-Surs omr†de, n„mligen stycket
	„nda fram till platsen mitt emot Davidsgravarna och vidare fram
	till den gr„vda dammen och till Hj„ltehuset.
003:017 D„rn„st arbetade leviterna under Rehum, Banis son; d„rbredvid
	arbetade Hasabja, h”vdingen ”ver ena h„lften av Kegilas omr†de,
	f”r sitt omr†de.
003:018 D„rn„st arbetade deras br”der under Bavai, Henadads son,
	h”vdingen ”ver andra h„lften av Kegilas omr†de.
003:019 D„rbredvid sattes en annan str„cka i st†nd av Eser, Jesuas son,
	h”vdingen ”ver Mispa, n„mligen fr†n platsen mitt emot uppg†ngen
	till tyghuset i Vinkeln.
003:020 D„rn„st sattes, under ivrigt arbete, en annan str„cka i st†nd av
	Baruk, Sabbais son, fr†n Vinkeln „nda fram till ing†ngen till
	”verstepr„sten Eljasibs hus.
003:021 D„rn„st sattes en annan str„cka i st†nd av Meremot, son till
	Uria, son till Hackos, fr†n ing†ngen till Eljasibs hus „nda dit
	d„r Eljasibs hus slutar.
003:022 D„rn„st arbetade pr„sterna, m„nnen fr†n Jordansl„tten.
003:023 D„rn„st arbetade Benjamin och Hassub, mitt emot sitt eget hus;
	d„rn„st arbetade Asarja, son till Maaseja, son till Ananja,
	utmed sitt eget hus.
003:024 D„rn„st sattes en annan str„cka i st†nd av Binnui, Henadads son,
	fr†n Asarjas hus „nda fram till Vinkeln och vidare fram till
	H”rnet.
003:025 Palal, Usais son, satte i st†nd stycket fr†n platsen mitt emot
	Vinkeln och det torn som skjuter ut fr†n det ”vre konungshuset,
	vid f„ngelseg†rden; d„rn„st kom Pedaja, Pareos' son.
003:026 (Men tempeltr„larna bodde p† Ofel „nda fram till platsen mitt
	emot Vattenporten mot ”ster och det utskjutande tornet.)
003:027 D„rn„st sattes en annan str„cka i st†nd av tekoaiterna, fr†n
	platsen mitt emot det stora utskjutande tornet „nda fram till
	Ofelmuren.
003:028 Ovanf”r H„stporten arbetade pr„sterna, var och en mitt emot sitt
	eget hus.
003:029 D„rn„st arbetade Sadok, Immers son, mitt emot sitt eget hus; och
	d„rn„st arbetade Semaja, Sekanjas son, som hade vakten vid ™stra
	porten.
003:030 D„rn„st sattes en annan str„cka i st†nd av Hananja, Selemjas
	son, och Hanun, Salafs sj„tte son; d„rn„st arbetade Mesullam,
	Berekjas son, mitt emot sin tempelkammare.
003:031 D„rn„st sattes ett stycke i st†nd av Malkia, en av guldsmederna,
	„nda fram till tempeltr„larnas och k”pm„nnens hus, mitt emot
	M”nstringsporten och vidare fram till H”rnsalen.
003:032 Och mellan H”rnsalen och F†rporten arbetade guldsmederna och
	k”pm„nnen p† att s„tta muren i st†nd.
004:001 N„r nu Sanballat h”rde att vi h”llo p† att bygga upp muren,
	vredgades han och blev h”geligen f”rt”rnad.  Och han bespottade
	judarna
004:002 och talade s† inf”r sina br”der och inf”r Samariens krigsfolk:
	˝Vad „r det dessa vanm„ktiga judar g”ra?  Skall man l†ta dem
	h†llas?  Skola de f† offra?  Skola de kanh„nda i sinom tid
	fullborda sitt verk?  Skola de kunna giva liv †t stenarna i
	grush”garna, d„r de ligga f”rbr„nda?˝
004:003 Och ammoniten Tobia, som stod bredvid honom sade: ˝Huru de „n
	bygga, skall dock en r„v komma deras stenmur att r„mna, blott
	han hoppar upp p† den.˝

004:004 H”r, v†r Gud, huru f”raktade vi „ro.  L†t deras sm„delser falla
	tillbaka p† deras egna huvuden.  Ja, l†t dem bliva utplundrade i
	ett land dit de f”ras s†som f†ngar.
004:005 ™verskyl icke deras missg„rningar, och l†t deras synd icke varda
	utpl†nad ur din †syn, eftersom de hava varit de byggande till
	f”rargelse.

004:006 Och vi byggde p† muren, och hela muren blev hopfogad till sin
	halva h”jd; och folket arbetade med gott mod.

004:007 Men n„r Sanballat och Tobia och araberna, ammoniterna och
	asdoditerna h”rde att man alltj„mt h”ll p† med att laga upp
	Jerusalems murar, och att r„mnorna begynte igent„ppas, d† blevo
	de mycket vreda.
004:008 Och de sammansvuro sig allasammans att g† †stad och angripa
	Jerusalem och st”ra folket i deras arbete.
004:009 D† b†do vi till v†r Gud; och vi l„to h†lla vakt mot dem b†de dag
	och natt f”r att skydda oss mot dem.
004:010 Men judarna sade: ˝B„rarnas kraft sviker, och gruset „r alltf”r
	mycket; vi f”rm† icke mer att bygga p† muren.˝
004:011 V†ra ov„nner †ter sade: ˝Innan de f† veta eller se n†got, skola
	vi st† mitt ibland dem och dr„pa dem; s† skola vi g”ra slut p†
	arbetet.˝
004:012 N„r nu de judar som bodde i deras grannskap kommo och fr†n alla
	h†ll uppmanade oss, v„l tio g†nger, att vi skulle draga oss
	tillbaka till dem,
004:013 d† st„llde jag upp folket i de l„gsta och mest ”ppna delarna av
	staden bakom muren; jag st„llde upp dem efter sl„kter, med sina
	sv„rd, spjut och b†gar.
004:014 Och sedan jag hade besett allt, stod jag upp och sade till
	„dlingarna och f”rest†ndarna och det ”vriga folket: ˝Frukten
	icke f”r dem; t„nken p† Herren, den store och fruktansv„rde, och
	striden f”r edra br”der, edra s”ner och d”ttrar, edra hustrur
	och edra hus.˝

004:015 Sedan v†ra fiender s†lunda hade f†tt f”rnimma att saken var oss
	bekant, och att Gud hade gjort deras r†d om intet, kunde vi alla
	v„nda tillbaka till muren, var och en till sitt arbete.
004:016 Fr†n den dagen var ena h„lften av mina tj„nare sysselsatt med
	arbetet, under det att andra h„lften stod v„pnad med sina spjut,
	sk”ldar, b†gar och pansar, medan furstarna stodo bakom hela Juda
	hus.
004:017 De som byggde p† muren och de som lassade p† och buro b”rdor
	gjorde sitt arbete med den ena handen, och med den andra h”llo
	de vapnet.
004:018 Och de som byggde hade var och en sitt sv„rd bundet vid sin
	l„nd, under det att de byggde; och bredvid mig stod en
	basunbl†sare.
004:019 Jag hade n„mligen sagt till „dlingarna och f”rest†ndarna och det
	”vriga folket: ˝Arbetet „r stort och vidstr„ckt, och vi „ro
	spridda ”ver muren, l†ngt ifr†n varandra.
004:020 D„r I nu h”ren basunen ljuda, dit skolen I f”rsamla eder till
	oss; v†r Gud skall strida f”r oss.˝
004:021 S† gjorde ock vi v†rt arbete, under det att h„lften av folket
	stod v„pnad med sina spjut fr†n morgonrodnadens uppg†ng, till
	dess att stj„rnorna kommo fram.
004:022 Vid samma tid sade jag ock till folket att var och en med sin
	tj„nare skulle stanna ”ver natten inne i Jerusalem, s† att vi om
	natten kunna hava dem till vakt och om dagen till arbete.
004:023 Och varken jag eller mina br”der eller mina tj„nare eller de som
	gjorde vakt hos mig lade av kl„derna; vapnen h”llos av var och
	en f”r lika n”dv„ndiga som vatten.
005:001 Och m„nnen av folket med sina hustrur hovo upp ett stort rop mot
	sina judiska br”der.
005:002 N†gra sade: ˝Vi med v†ra s”ner och d”ttrar „ro m†nga; l†t oss f†
	s„d, s† att vi hava att „ta och kunna bliva vid liv.˝
005:003 Och n†gra sade: ˝V†ra †krar, ving†rdar och hus m†ste vi
	pants„tta; l†t oss f† s„d till att stilla v†r hunger.˝
005:004 Och andra sade: ˝Vi hava m†st l†na penningar p† v†ra †krar och
	ving†rdar till skatten †t konungen.
005:005 Nu „ro ju v†ra kroppar lika goda som v†ra br”ders kroppar, och
	v†ra barn lika goda som deras barn; men „nd† m†ste vi giva v†ra
	s”ner och d”ttrar i tr„ldom, ja, n†gra av v†ra d”ttrar hava
	redan blivit givna i tr„ldom, utan att vi f”rm† g”ra n†got
	d„rvid, eftersom v†ra †krar och ving†rdar „ro i andras h„nder.˝

005:006 N„r jag nu h”rde deras rop och h”rde dessa ord, blev jag mycket
	vred.
005:007 Och sedan jag hade g†tt till r†ds med mig sj„lv, f”rebr†dde jag
	„dlingarna och f”rest†ndarna och sade till dem: ˝Det „r ocker I
	bedriven mot varandra.˝  D„refter sammankallade jag en stor
	folkf”rsamling emot dem.
005:008 Och jag sade till dem: ˝Vi hava efter f”rm†ga frik”pt v†ra
	judiska br”der som voro s†lda †t hedningarna.  Skolen nu I s„lja
	edra br”der?  Skola de beh”va s„lja sig †t oss?˝  D† tego de och
	hade intet att svara.
005:009 Och jag sade: ˝Vad I g”ren „r icke r„tt.  I borden ju vandra i
	v†r Guds fruktan, s† att v†ra fiender, hedningarna, ej finge
	orsak att sm„da oss.
005:010 Ocks† jag och mina br”der och mina tj„nare hava penningar och
	s„d att fordra av dem; l†t oss nu avst† fr†n v†r fordran.
005:011 Given dem redan i dag tillbaka deras †krar, ving†rdar,
	olivplanteringar och hus, och sk„nken efter den r„nta p†
	penningarna, p† s„den, p† vinet och oljan, som I haven att
	fordra av dem.˝
005:012 De svarade: ˝Vi vilja giva det tillbaka och icke utkr„va n†got
	av dem; vi vilja g”ra s†som du har sagt.˝  Och jag tog en ed av
	dem, sedan jag hade tillkallat pr„sterna, att de skulle g”ra s†.
005:013 D„rj„mte skakade jag f†nget p† min mantel och sade: ˝Var och en
	som icke h†ller detta sitt ord, honom m† Gud s† skaka bort ifr†n
	hans hus och hans gods; ja, varde han s† utskakad och tom p†
	allt.˝  Och hela f”rsamlingen sade: ˝Amen˝, och lovade HERREN.
	D„refter gjorde folket s†som det var sagt.

005:014 Ytterligare „r att n„mna att fr†n den dag d† jag f”rordnades att
	vara st†th†llare ”ver dem i Juda land, allts† fr†n Artasastas
	tjugonde regerings†r „nda till hans trettioandra, tolv hela †r,
	varken jag eller mina br”der †to av st†th†llarkosten.
005:015 De f”rra st†th†llarna, de som hade varit f”re mig, hade betungat
	folket och tagit av dem mat och vin till ett v„rde av mer „n
	fyrtio siklar silver, och j„mv„l deras tj„nare hade f”rfarit
	h†rt mot folket.  Men s† gjorde icke jag, ty jag fruktade Gud.
005:016 Dessutom h”ll jag i att arbeta p† muren, och ingen †ker k”pte vi
	oss; och alla mina tj„nare voro f”rsamlade vid arbetet d„r.
005:017 Och av judarna och deras f”rest†ndare †to ett hundra femtio man
	vid mitt bord, f”rutom dem som kommo till oss ifr†n folken runt
	omkring oss.
005:018 Och vad som tillreddes f”r var dag, n„mligen en oxe och sex
	uts”kta f†r, f”rutom f†glar, det tillreddes p† min bekostnad;
	och var tionde dag anskaffades mycket vin av alla slag.  Men
	likv„l kr„vde jag icke ut st†th†llarkosten, eftersom arbetet
	tyngde s† sv†rt p† folket.

005:019 T„nk, min Gud, p† allt vad jag har gjort f”r detta folk, och
	r„kna mig det till godo!
006:001 N„r nu Sanballat och Tobia och araben Gesem och v†ra ”vriga
	fiender h”rde att jag hade byggt upp muren, och att det icke mer
	fanns n†gon r„mna i den -- om jag ock vid den tiden „nnu icke
	hade satt in d”rrar i portarna --
006:002 d† s„nde Sanballat och Gesem bud till mig och l„to s„ga: ˝Kom,
	l†t oss tr„da tillsammans i Kefirim i Onos dal.˝  De t„nkte
	n„mligen g”ra mig n†got ont.
006:003 Men jag skickade bud till dem och l„t s„ga: ˝Jag har ett stort
	arbete f”r h„nder och kan icke komma ned.  Arbetet kan ju icke
	vila, s†som dock m†ste ske, om jag l„mnade det och komme ned
	till eder.˝
006:004 Och de s„nde samma bud till mig fyra g†nger; men var g†ng gav
	jag dem samma svar som f”rut.
006:005 D† s„nde Sanballat f”r femte g†ngen till mig sin tj„nare med
	samma bud, och denne hade nu med sig ett ”ppet brev.
006:006 D„ri var skrivet: ˝Det f”rljudes bland folken, och p†st†s j„mv„l
	av Gasmu, att du och judarna haven i sinnet att avfalla, och att
	det „r d„rf”r du bygger upp muren, ja, att du vill bliva deras
	konung -- s†dant s„ger man.
006:007 Du l„r ock hava best„llt profeter som i Jerusalem skola utropa
	och f”rkunna att du „r konung i Juda.  Eftersom nu konungen nog
	f†r h”ra talas h„rom, d„rf”r m† du nu komma, s† att vi f† r†dsl†
	med varandra.˝
006:008 D† s„nde jag bud till honom och l„t svara: ˝Intet av det du
	s„ger har n†gon grund, utan det „r dina egna p†fund.˝
006:009 De ville n„mligen alla skr„mma oss, i tanke att vi d† skulle
	f”rlora allt mod till arbetet, och att detta s† skulle bliva
	ogjort.

	Styrk du nu i st„llet mitt mod!

006:010 Men jag gick hem till Semaja, son till Delaja, son till
	Mehetabel; han h”ll sig d† inne.  Och han sade: ˝L†t oss
	tillsammans g† till Guds hus, in i templet, och sedan st„nga
	igen templets d”rrar.  Ty de skola komma f”r att dr„pa dig; om
	natten skola de komma f”r att dr„pa dig.˝
006:011 Men jag svarade: ˝Skulle en man s†dan som jag vilja fly?  Eller
	kan v„l en man av mitt slag g† in i templet och dock bliva vid
	liv?  Nej, jag vill icke g† dit.˝
006:012 Jag f”rstod n„mligen att Gud icke hade s„nt honom, utan att han
	f”reb†dade mig s†dant, blott d„rf”r att Tobia och Sanballat hade
	lejt honom.
006:013 Han var lejd, f”r att jag skulle l†ta skr„mma mig till att g”ra
	s†som han sade och d„rmed f”rsynda mig; p† detta s„tt ville de
	framkalla ont rykte om mig, f”r att sedan kunna sm„da mig.

006:014 T„nk, min Gud p† Tobia, „vensom Sanballat, efter dessa hans
	g„rningar, s† ock p† profetissan Noadja och de andra profeterna
	som ville skr„mma mig!

006:015 Och muren blev f„rdig p† tjugufemte dagen i m†naden Elul, efter
	femtiotv† dagar.
006:016 N„r nu alla v†ra fiender h”rde detta, betogos de, alla de
	kringboende folken, av fruktan, och s†go att de hade kommit illa
	till korta; ty de f”rstodo nu att detta arbete var v†r Guds
	verk.

006:017 Vid denna tid s„nde ock Juda „dlingar m†nga brev till Tobia, och
	brev fr†n Tobia ankommo ock till dem.
006:018 Ty m†nga i Juda voro genom ed f”rbundna med honom; han var
	n„mligen m†g till Sekanja, Aras son, och hans son Johanan hade
	tagit till hustru en dotter till Mesullam, Berekjas son.
006:019 Dessa pl„gade ocks† inf”r mig tala gott om honom, och vad jag
	sade buro de fram till honom.  Tobia s„nde ock brev f”r att
	skr„mma mig.
007:001 N„r nu muren var uppbyggd, satte jag in d”rrarna; och
	d”rrvaktare, s†ngare och leviter blevo anst„llda.
007:002 Och till bef„lhavare ”ver Jerusalem satte jag min broder Hanani
	j„mte Hananja, h”vitsman i borgen, ty denne h”lls f”r en
	p†litlig man och var gudfruktig mer „n m†nga andra.
007:003 Och jag sade till dem: ˝Jerusalems portar m† icke ”ppnas, f”rr„n
	solen „r h”gt uppe; och medan vakten „nnu st†r kvar, skall man
	st„nga d”rrarna och s„tta bommarna f”r.  Och I skolen st„lla ut
	vakter av Jerusalems inv†nare, var och en p† hans post, s† att
	envar f†r st† framf”r sitt eget hus.˝

007:004 Och staden var vidstr„ckt och stor, men d„r fanns icke mycket
	folk, och husen voro icke uppbyggda.

007:005 Och min Gud ingav mig i hj„rtat att jag skulle f”rsamla
	„dlingarna, f”rest†ndarna och folket f”r att upptecknas i
	sl„ktregister.  D† fann jag sl„ktf”rteckningen ”ver dem som f”rst
	hade dragit upp, och jag fann d„ri s† skrivet:

007:006 ˝Dessa voro de m„n fr†n h”vdingd”met, som drogo upp ur den
	landsflykt och f†ngenskap till vilken de hade blivit bortf”rda
	av Nebukadnessar, konungen i Babel, och som v„nde tillbaka till
	Jerusalem och till Juda, var och en till sin stad,
007:007 i det att de f”ljde med Serubbabel, Jesua, Nehemja, Asarja,
	Raamja, Nahamani, Mordokai, Bilsan, Misperet, Bigvai, Nehum och
	Baana.

	Detta var antalet m„n av Israels meniga folk:
007:008 Pareos' barn: tv† tusen ett hundra sjuttiotv†;
007:009 Sefatjas barn: tre hundra sjuttiotv†;
007:010 Aras barn: sex hundra femtiotv†;
007:011 Pahat-Moabs barn, av Jesuas och Joabs barn: tv† tusen †tta
	hundra aderton;
007:012 Elams barn: ett tusen tv† hundra femtiofyra;
007:013 Sattus barn: †tta hundra fyrtiofem;
007:014 Sackais barn: sju hundra sextio;
007:015 Binnuis barn: sex hundra fyrtio†tta;
007:016 Bebais barn: sex hundra tjugu†tta;
007:017 Asgads barn: tv† tusen tre hundra tjugutv†;
007:018 Adonikams barn: sex hundra sextiosju;
007:019 Bigvais barn: tv† tusen sextiosju;
007:020 Adins barn: sex hundra femtiofem;
007:021 Aters barn av Hiskia: nittio†tta;
007:022 Hasums barn: tre hundra tjugu†tta;
007:023 Besais barn: tre hundra tjugufyra;
007:024 Harifs barn: ett hundra tolv;
007:025 Gibeons barn: nittiofem;
007:026 m„nnen fr†n Bet-Lehem och Netofa: ett hundra †ttio†tta;
007:027 m„nnen fr†n Anatot: ett hundra tjugu†tta;
007:028 m„nnen fr†n Bet-Asmavet: fyrtiotv†;
007:029 m„nnen fr†n Kirjat-Jearim, Kefira och Beerot: sju hundra
	fyrtiotre;
007:030 m„nnen fr†n Rama och Geba: sex hundra tjuguen;
007:031 m„nnen fr†n Mikmas: ett hundra tjugutv†;
007:032 m„nnen fr†n Betel och Ai: ett hundra tjugutre;
007:033 m„nnen fr†n det andra Nebo: femtiotv†;
007:034 den andre Elams barn: ett tusen tv† hundra femtiofyra;
007:035 Harims barn: tre hundra tjugu;
007:036 Jerikos barn: tre hundra fyrtiofem;
007:037 Lods, Hadids och Onos barn: sju hundra tjuguen;
007:038 Senaas barn: tre tusen nio hundra trettio.

007:039 Av pr„sterna: Jedajas barn av Jesuas hus: nio hundra sjuttiotre;
007:040 Immers barn: ett tusen femtiotv†;
007:041 Pashurs barn: ett tusen tv† hundra fyrtiosju;
007:042 Harims barn: ett tusen sjutton.

007:043 Av leviterna: Jesuas barn av Kadmiel, av Hodevas barn:
	sjuttiofyra;
007:044 av s†ngarna: Asafs barn: ett hundra fyrtio†tta;
007:045 av d”rrvaktarna: Sallums barn, Aters barn, Talmons barn, Ackubs
	barn, Hatitas barn, Sobais barn: ett hundra trettio†tta.

007:046 Av tempeltr„larna: Sihas barn, Hasufas barn, Tabbaots barn,
007:047 Keros' barn, Sias barn, Padons barn,
007:048 Lebanas barn, Hagabas barn, Salmais barn,
007:049 Hanans barn, Giddels barn, Gahars barn,
007:050 Reajas barn, Resins barn, Nekodas barn,
007:051 Gassams barn, Ussas barn, Paseas barn,
007:052 Besais barn, Meunims barn, Nefusesims barn,
007:053 Bakbuks barn, Hakufas barn, Harhurs barn,
007:054 Basluts barn, Mehidas barn, Harsas barn,
007:055 Barkos' barn, Siseras barn, Temas barn,
007:056 Nesias barn, Hatifas barn.

007:057 Av Salomos tj„nares barn: Sotais barn, Soferets barn, Peridas
	barn,
007:058 Jaalas barn, Darkons barn, Giddels barn,
007:059 Sefatjas barn, Hattils barn, Pokeret-Hassebaims barn, Amons
	barn.

007:060 Tempeltr„larna och Salomos tj„nares barn utgjorde tillsammans
	tre hundra nittiotv†.

007:061 Och dessa voro de som drogo †stad fr†n Tel-Mela, Tel-Harsa,
	Kerub, Addon och Immer, men som icke kunde uppgiva sina familjer
	och sin sl„kt, och huruvida de voro av Israel:
007:062 Delajas barn, Tobias barn, Nekodas barn, sex hundra fyrtiotv†.
007:063 Och av pr„sterna: Habajas barn, Hackos' barn, Barsillais barn,
	hans som tog en av gileaditen Barsillais d”ttrar till hustru och
	blev uppkallad efter deras namn.
007:064 Dessa s”kte efter sina sl„ktregister, men man kunde icke finna
	dem; d„rf”r blevo de s†som ov„rdiga uteslutna fr†n pr„stad”met.
007:065 Och st†th†llaren tillsade dem att de icke skulle f† „ta av det
	h”gheliga, f”rr„n en pr„st uppstode med urim och tummim.

007:066 Hela f”rsamlingen utgjorde sammanr„knad fyrtiotv† tusen tre
	hundra sextio,
007:067 f”rutom deras tj„nare och tj„narinnor, som voro sju tusen tre
	hundra trettiosju.  Och till dem h”rde tv† hundra fyrtiofem
	s†ngare och s†ngerskor.
007:068 
007:069 Och de hade fyra hundra trettiofem kameler och sex tusen sju
	hundra tjugu †snor.

007:070 Och somliga bland huvudm„nnen f”r familjerna g†vo sk„nker till
	arbetet.  St†th†llaren gav till kassan i guld ett tusen dariker,
	d„rtill femtio sk†lar och fem hundra trettio pr„sterliga
	livkl„dnader.
007:071 Och somliga bland huvudm„nnen f”r familjerna g†vo till
	arbetskassan i guld tjugu tusen dariker och i silver tv† tusen
	tv† hundra minor.
007:072 Och det ”vriga folkets g†vor utgjorde i guld tjugu tusen dariker
	och i silver tv† tusen minor, s† ock sextiosju pr„sterliga
	livkl„dnader.
007:073 Och pr„sterna, leviterna, d”rrvaktarna, s†ngarna, en del av
	meniga folket samt tempeltr„larna, korteligen hela Israel,
	bosatte sig i sina st„der.˝

008:001 N„r sjunde m†naden nalkades och Israels barn voro bosatta i sina
	st„der, f”rsamlade sig folket, alla s†som en man, p† den ”ppna
	platsen framf”r Vattenporten; och de b†do Esra, den skriftl„rde,
	att h„mta fram Moses lagbok, den som HERREN hade givit †t
	Israel.
008:002 D† framlade pr„sten Esra lagen f”r f”rsamlingen, f”r b†de m„n
	och kvinnor, alla som kunde f”rst† vad de h”rde; detta var p†
	f”rsta dagen i sjunde m†naden.
008:003 Och han f”rel„ste d„rur vid den ”ppna platsen framf”r
	Vattenporten, fr†n dagningen till middagen, f”r m„n och kvinnor,
	dem som kunde f”rst† det; och allt folket lyssnade till
	lagboken.
008:004 Och Esra, den skriftl„rde, stod p† en h”g tr„st„llning som man
	hade gjort f”r det „ndam†let; och bredvid honom stodo Mattitja,
	Sema, Anaja, Uria, Hilkia och Maaseja p† hans h”gra sida, och
	till v„nster om honom Pedaja, Misael, Malkia, Hasum, Hasbaddana,
	Sakarja och Mesullam.
008:005 Och Esra ”ppnade boken, s† att allt folket s†g det, ty han stod
	h”gre „n allt folket; och n„r han ”ppnade den, stod allt folket
	upp.
008:006 Och Esra lovade den store HERREN Gud, och allt folket svarade:
	˝Amen, Amen˝, med uppr„ckta h„nder; och de b”jde sig ned och
	tillb†do HERREN med ansiktet mot jorden.
008:007 Och Jesua, Bani, Serebja, Jamin, Ackub, Sabbetai, Hodia,
	Maaseja, Kelita, Asarja, Josabad, Hanan, Pelaja och de andra
	leviterna undervisade folket i lagen, medan folket stod d„r, var
	och en p† sin plats.
008:008 Och de f”rel„ste tydligt ur boken, ur Guds lag; och de utlade
	meningen, s† att man f”rstod det som l„stes.

008:009 Och Nehemja, han som var st†th†llare, och pr„sten Esra, den
	skriftl„rde, och leviterna, som undervisade folket, sade till
	allt folket: ˝Denna dag „r helgad †t HERREN, eder Gud; s”rjen
	icke och gr†ten icke.˝  Ty allt folket gr„t, n„r de h”rde lagens
	ord.
008:010 Och han sade ytterligare till dem: ˝G†n bort och „ten eder b„sta
	mat och dricken edert s”taste vin, och s„nden omkring g†vor
	d„rav till dem som icke hava n†got tillrett †t sig, ty denna dag
	„r helgad †t v†r Herre.  Och varen icke bedr”vade, ty fr”jd i
	HERREN „r eder starkhet.˝
008:011 Ocks† leviterna lugnade allt folket och sade: ˝Varen stilla, ty
	dagen „r helig; varen icke bedr”vade.˝
008:012 Och allt folket gick bort och †t och drack; de s„nde ock omkring
	g†vor av den mat de hade tillagat och gjorde sig mycket glada;
	ty de hade aktat p† det som man hade kungjort f”r dem.

008:013 Dagen d„refter f”rsamlade sig huvudm„nnen f”r hela folkets
	familjer, s† ock pr„sterna och leviterna, till Esra, den
	skriftl„rde, f”r att giva n„rmare akt p† lagens ord.
008:014 Och de funno skrivet i lagen att HERREN genom Mose hade bjudit
	att Israels barn skulle bo i l”vhyddor under h”gtiden i sjunde
	m†naden,
008:015 och att man skulle kung”ra och l†ta utropa i alla deras st„der
	och i Jerusalem och s„ga: ˝G†n ut p† bergen och h„mten l”v av
	olivtr„d, planterade eller vilda, och l”v av myrten, palmtr„d
	och andra lummiga tr„d, och g”ren l”vhyddor, s†som det „r
	f”reskrivet.˝
008:016 D† gick folket ut och h„mtade s†dant och gjorde sig hyddor p†
	tak och p† g†rdar, var och en †t sig, s† ock p† g†rdarna till
	Guds hus och p† den ”ppna platsen vid Vattenporten och p† den
	”ppna platsen vid Efraimsporten.
008:017 Och hela f”rsamlingen, s† m†nga som hade kommit tillbaka ifr†n
	f†ngenskapen, gjorde sig l”vhyddor och bodde i dessa hyddor.  Ty
	fr†n Jesuas, Nuns sons, dagar „nda till den dagen hade Israels
	barn icke gjort s†.  Och d„r r†dde mycket stor gl„dje.
008:018 Och man f”rel„ste ur Guds lagbok var dag, fr†n den f”rsta dagen
	till den sista.  Och de h”llo h”gtid i sju dagar, och p† †ttonde
	dagen h”lls en h”gtidsf”rsamling p† f”reskrivet s„tt.
009:001 Men p† tjugufj„rde dagen i samma m†nad f”rsamlade sig Israels barn
	och h”llo fasta och kl„dde sig i sorgdr„kt och str”dde jord p† sina
	huvuden.
009:002 Och de som voro av Israels sl„kt avskilde sig fr†n alla fr„mlingar
	och tr„dde s† fram och bek„nde sina synder och sina f„ders
	missg„rningar.
009:003 Och de stodo upp, var och en p† sin plats, och man f”rel„ste ur
	HERRENS, deras Guds, lagbok under en fj„rdedel av dagen; och under
	en annan fj„rdedel bek„nde de sina synder och tillb†do HERREN, sin
	Gud.
009:004 Och Jesua och Bani, Kadmiel, Sebanja, Bunni, Serebja, Bani och
	Kenani tr„dde upp p† leviternas upph”jning och ropade med h”g r”st
	till HERREN, sin Gud.
009:005 Och leviterna Jesua och Kadmiel, Bani, Hasabneja, Serebja, Hodia,
	Sebanja och Petaja sade:

	˝St†n upp och loven HERREN, eder Gud, fr†n evighet till evighet.
	Ja, lovat vare ditt h„rliga namn, som „r upph”jt ”ver allt lov
	och pris.
009:006 Du allena „r HERREN.  Du har gjort himlarna och himlarnas himmel och
	hela deras h„rskara, jorden och allt vad d„rp† „r, haven och allt
	vad som „r i dem, och det „r du som beh†ller det allt vid liv; och
	himmelens h„rskara tillbeder dig.
009:007 Du „r HERREN Gud, som utvalde Abram och f”rde honom ut fr†n det
	kaldeiska Ur och gav honom namnet Abraham.
009:008 Och du fann hans hj„rta fast i tron inf”r dig, och du sl”t med
	honom det f”rbundet att du skulle giva †t hans s„d kanan‚ernas,
	hetiternas, amor‚ernas, periss‚ernas, jebus‚ernas och girgas‚ernas
	land, ja, giva det †t dem; och du uppfyllde dina ord, ty du „r
	r„ttf„rdig.

009:009 Och du s†g till v†ra f„ders betryck i Egypten och h”rde deras rop
	vid R”da havet.
009:010 Du gjorde tecken och under p† Farao och p† alla hans tj„nare och p†
	allt folket i hans land; ty du f”rnam att dessa handlade ”vermodigt
	mot dem, och du gjorde dig ett namn, som „r detsamma „n i dag.
009:011 Havet kl”v du itu f”r dem, s† att de gingo mitt igenom havet p†
	torr mark; men deras f”rf”ljare l„t du sjunka i djupet s†som
	stenar, i v„ldiga vatten.
009:012 Du ledde dem om dagen med en molnstod, och om natten med en
	eldstod, f”r att lysa dem p† den v„g de skulle g†.
009:013 Och du steg ned p† berget Sinai och talade till dem fr†n himmelen
	och gav dem r„ttf„rdiga r„tter och riktiga lagar, goda stadgar och
	bud.
009:014 Du gav dem kunskap om din heliga sabbat och gav dem bud och stadgar
	och lag genom din tj„nare Mose.
009:015 Och du gav dem br”d fr†n himmelen, n„r de hungrade, och l„t vatten
	komma ut ur klippan, n„r de t”rstade; och du tillsade dem att g†
	och taga i besittning det land som du med upplyft hand hade lovat
	giva †t dem.

009:016 Men v†ra f„der, de voro ”vermodiga; de voro h†rdnackade, s† att de
	icke h”rde p† dina bud.
009:017 De ville icke h”ra och t„nkte icke p† de under som du hade gjort
	med dem, utan voro h†rdnackade och valde i sin genstr„vighet en
	anf”rare, f”r att v„nda tillbaka till sin tr„ldom.  Men du „r en
	f”rl†tande Gud, n†dig och barmh„rtig, l†ngmodig och stor i mildhet;
	och du ”vergav dem icke.
009:018 Nej, fast„n de gjorde †t sig en gjuten kalv och sade: 'Detta „r din
	Gud, han som har f”rt dig upp ur Egypten', och fast„n de gjorde sig
	skyldiga till stora h„delser,
009:019 s† ”vergav du dem likv„l icke i ”knen, efter din stora
	barmh„rtighet.  Molnstoden vek om dagen icke ifr†n dem, utan ledde
	dem p† v„gen, ej heller eldstoden om natten, utan lyste dem p† den
	v„g de skulle g†.
009:020 Din gode Ande s„nde du att undervisa dem, och ditt manna f”rv„grade
	du icke deras mun, och vatten gav du dem, n„r de t”rstade.
009:021 I fyrtio †r f”rs”rjde du dem i ”knen, s† att intet fattades dem;
	deras kl„der blevo icke utslitna, och deras f”tter svullnade icke.
009:022 Och du gav dem riken och folk och utskiftade lotter †t dem p†
	skilda h†ll; och de intogo Sihons land, det land som tillh”rde
	konungen i Hesbon, och det land som tillh”rde Og, konungen i Basan
009:023 Och du l„t deras barn bliva talrika s†som stj„rnorna p† himmelen,
	och f”rde dem in i det land varom du hade sagt till deras f„der att
	de skulle komma dit och taga det i besittning.
009:024 S† kommo d† barnen och togo landet i besittning, och du kuvade f”r
	dem landets inbyggare, kanan‚erna, och gav dessa i deras hand, b†de
	konungarna och folken d„r i landet, s† att de gjorde med dem vad de
	ville.
009:025 Och de intogo bef„sta st„der och ett b”rdigt land och kommo i
	besittning av hus, fulla med allt gott, och av uthuggna brunnar,
	ving†rdar, olivplanteringar och frukttr„d i myckenhet; och de †to
	och blevo m„tta och feta och gjorde sig glada dagar av ditt myckna
	goda.

009:026 Men de blevo genstr„viga och satte sig upp mot dig och kastade din
	lag bakom sin rygg och dr„pte dina profeter, som varnade dem och
	ville omv„nda dem till dig; och de gjorde sig skyldiga till stora
	h„delser.
009:027 D† gav du dem i deras ov„nners hand, s† att dessa f”rtryckte dem;
	men n„r de i sin n”ds tid ropade till dig, h”rde du det fr†n
	himmelen, och efter din stora barmh„rtighet gav du dem fr„lsare,
	som fr„lste dem ur deras ov„nners hand.
009:028 N„r de s† kommo till ro, gjorde de †ter vad ont var inf”r dig.  D†
	”verl„mnade du dem i deras fienders hand, s† att dessa fingo r†da
	”ver dem; men n„r de †ter ropade till dig, d† h”rde du det fr†n
	himmelen och r„ddade dem efter din barmh„rtighet, m†nga g†nger.
009:029 Och du varnade dem och ville omv„nda dem till din lag; men de voro
	”vermodiga och h”rde icke p† dina bud, utan syndade mot dina
	r„tter, om vilka det g„ller att den m„nniska som g”r efter dem f†r
	leva genom dem; de spj„rnade emot i genstr„vighet och voro
	h†rdnackade och ville icke h”ra.
009:030 Du hade f”rdrag med dem i m†nga †r och varnade dem med din Ande
	genom dina profeter, men de lyssnade icke d„rtill; d† gav du
	dem i de fr„mmande folkens hand.
009:031 Men i din stora barmh„rtighet gjorde du icke alldeles „nde p† dem
	och ”vergav dem icke; ty du „r en n†dig och barmh„rtig Gud.

009:032 Och nu, v†r Gud, du store, v„ldige och fruktansv„rde Gud, du som
	h†ller f”rbund och bevarar n†d, nu m† du icke akta f”r ringa all
	den vederm”da som har tr„ffat oss, v†ra konungar, v†ra furstar,
	v†ra pr„ster, v†ra f„der och hela ditt folk, ifr†n de assyriska
	konungarnas dagar „nda till denna dag.
009:033 Nej, du „r r„ttf„rdig vid allt det som har kommit ”ver oss; ty du
	har visat dig trofast, men vi hava varit ogudaktiga.
009:034 Och v†ra konungar, v†ra furstar, v†ra pr„ster och v†ra f„der
	hava icke gjort efter din lag och icke aktat p† dina bud och p† de
	varningar som du har l†tit komma till dem.
009:035 Och fast„n de sutto i sitt eget rike i det myckna goda som du hade
	givit dem, och i det rymliga och b”rdiga land som du hade uppl†tit
	f”r dem, hava de „nd† icke tj„nat dig och icke omv„nt sig fr†n sina
	onda g„rningar.
009:036 Se, vi „ro nu andras tj„nare; i det land som du gav †t v†ra f„der,
	f”r att de skulle „ta dess frukt och dess goda, just d„r „ro vi
	andras tj„nare,
009:037 och sin rika avkastning giver det †t de konungar som du f”r v†ra
	synders skull har satt ”ver oss.  Och de r†da ”ver v†ra kroppar och
	v†r boskap s†som de vilja, och vi „ro i stor n”d.˝

010:038 P† grund av allt detta sl”to vi ett fast f”rbund och uppsatte det
	skriftligen; och p† skrivelsen, som f”rs†gs med sigill, stodo v†ra
	furstars, v†ra leviters och v†ra pr„sters namn.
010:001 F”ljande namn stodo p† skrivelserna som buro sigillen: Nehemja,
	st†th†llaren, Hakaljas son, och Sidkia,
010:002 Seraja, Asarja, Jeremia,
010:003 Pashur, Amarja, Malkia,
010:004 Hattus, Sebanja, Malluk,
010:005 Harim, Meremot, Obadja,
010:006 Daniel, Ginneton, Baruk,
010:007 Mesullam, Abia, Mijamin,
010:008 Maasja, Bilgai, Semaja; dessa voro pr„sterna.
010:009 Och leviterna voro: Jesua, Asanjas son, Binnui, av Henadads barn,
	Kadmiel,
010:010 s† ock deras br”der: Sebanja, Hodia, Kelita, Pelaja, Hanan,
010:011 Mika, Rehob, Hasabja,
010:012 Sackur, Serebja, Sebanja,
010:013 Hodia, Bani och Beninu.
010:014 Folkets huvudm„n voro: Pareos, Pahat-Moab, Elam, Sattu, Bani,
010:015 Bunni, Asgad, Bebai,
010:016 Adonia, Bigvai, Adin,
010:017 Ater, Hiskia, Assur,
010:018 Hodia, Hasum, Besai,
010:019 Harif, Anatot, Nobai,
010:020 Magpias, Mesullam, Hesir,
010:021 Mesesabel, Sadok, Jaddua,
010:022 Pelatja, Hanan, Anaja,
010:023 Hosea, Hananja, Hassub,
010:024 Hallohes, Pilha, Sobek,
010:025 Rehum, Hasabna, Maaseja,
010:026 Ahia, Hanan, Anan,
010:027 Malluk, Harim och Baana.

010:028 Och det ”vriga folket, pr„sterna, leviterna, d”rrvaktarna,
	s†ngarna, tempeltr„larna och alla de som hade avskilt sig fr†n de
	fr„mmande folken och v„nt sig till Guds lag, s† ock deras hustrur,
	s”ner och d”ttrar, alla som hade kommit till moget f”rst†nd,
010:029 dessa sl”to sig till sina f”rn„mligare br”der och gingo ed och
	svuro att de skulle vandra efter Guds lag, den som hade blivit
	given genom Guds tj„nare Mose, och att de skulle h†lla och g”ra
	efter alla HERRENS, v†r HERRES, bud och r„tter och stadgar,
010:030 att vi icke skulle giva v†ra d”ttrar †t de fr„mmande folken, ej
	heller taga deras d”ttrar till hustrur †t v†ra s”ner.
010:031 Och n„r de fr„mmande folken f”rde in handelsvaror eller n†got slags
	s„d till salu p† sabbatsdagen, skulle vi icke k”pa det av dem p†
	sabbat eller helgdag; och vi skulle l†ta vart sjunde †r vara fri†r
	och d† avst† fr†n alla slags krav.
010:032 Och vi fastst„llde f”r oss den f”rpliktelsen att s†som v†r g„rd
	†rligen erl„gga en tredjedels sikel till tj„nsten i v†r Guds hus,
010:033 n„mligen till sk†debr”den, och till det dagliga br„nnoffret, och
	till offren p† sabbaterna, vid nym†naderna och h”gtiderna, och till
	tackoffren, och till syndoffren f”r Israels f”rsoning, och till
	allt arbete i v†r Guds hus.
010:034 Och vi, pr„sterna, leviterna och folket, kastade lott ang†ende
	vedoffret, huru man †rligen skulle f”ra det till v†r Guds hus p†
	best„mda tider, efter v†ra familjer, f”r att ant„ndas p† HERRENS,
	v†r Guds, altare, s†som det „r f”reskrivet i lagen.
010:035 Och vi skulle †rligen f”ra till HERRENS hus f”rstlingen av v†r
	mark, och f”rstlingen av all frukt p† alla slags tr„d,
010:036 och de f”rstf”dda av v†ra s”ner och av v†r boskap, s†som det „r
	f”reskrivet i lagen; vi skulle f”ra till v†r Guds hus de f”rstf”dda
	b†de av v†ra f„kreatur och av v†r sm†boskap, till pr„sterna som
	gjorde tj„nst i v†r Guds hus.
010:037 Och f”rstlingen av v†rt mj”l och v†ra offerg„rder, s† ock av allt
	slags tr„dfrukt, av vin och olja skulle vi f”ra till pr„sterna, in
	i kamrarna i v†r Guds hus, och tionden av v†r jord till leviterna;
	ty det var leviterna som skulle uppb„ra tionden i alla de st„der
	vid vilka vi brukade jorden.
010:038 Och en pr„st, en av Arons s”ner, skulle vara med leviterna, n„r
	leviterna uppburo tionden; och sj„lva skulle leviterna f”ra tionden
	av sin tionde upp till v†r Guds hus, in i f”rr†dshusets kamrar.
010:039 Ty s†v„l de ”vriga israeliterna som Levi barn skulle f”ra sin
	offerg„rd av s„d, vin och olja in i dessa kamrar, d„r helgedomens
	k„rl och de tj„nstg”rande pr„sterna, „vensom d”rrvaktarna och
	s†ngarna voro.  Allts† skulle vi icke f”rsumma v†r Guds hus.
011:001 Och folkets furstar bodde i Jerusalem; men det ”vriga folket
	kastade lott, f”r att s† var tionde man skulle utses att bo i
	Jerusalem, den heliga staden, medan nio tiondedelar skulle bo i de
	andra st„derna.
011:002 Och folket v„lsignade alla de m„n som frivilligt bosatte sig i
	Jerusalem.

011:003 Och de huvudm„n i h”vdingd”met, som bodde i Jerusalem, bodde var
	och en d„r han hade sin arvsbesittning, i sin stad; vanliga
	israeliter, pr„ster, leviter och tempeltr„lar, s† ock Salomos
	tj„nares barn.
011:004 I Jerusalem bodde en del av Juda barn och en del av Benjamins barn,
	n„mligen:

	Av Juda barn: Ataja, son till Ussia, son till Sakarja, son till
	Amarja, son till Sefatja, son till Mahalalel, av Peres' barn,
011:005 s† ock Maaseja, son till Baruk, son till Kol-Hose, son till Hasaja,
	son till Adaja, son till Jojarib, son till Sakarja, silonitens son.
011:006 Peres' barn som bodde i Jerusalem utgjorde tillsammans fyra hundra
	sextio†tta stridbara m„n.
011:007 Och Benjamins barn voro dessa: Sallu, son till Mesullam, son till
	Joed, son till Pedaja, son till Kolaja, son till Maaseja, son till
	Itiel, son till Jesaja,
011:008 och n„st honom Gabbai och Sallai, nio hundra tjugu†tta.
011:009 Joel, Sikris son, var tillsyningsman ”ver dem, och Juda, Hassenuas
	son, var den andre i bef„let ”ver staden.

011:010 Av pr„sterna: Jedaja, Jojaribs son, Jakin
011:011 samt Seraja, son till Hilkia, son till Mesullam, son till Sadok,
	son till Merajot, son till Ahitub, fursten i Guds hus,
011:012 s† ock deras br”der, som f”rr„ttade sysslorna i huset, †tta hundra
	tjugutv†; vidare Adaja, son till Jeroham, son till Pelalja, son
	till Amsi, son till Sakarja, son till Pashur, son till Malkia,
011:013 s† ock hans br”der, huvudm„n f”r familjer, tv† hundra fyrtiotv†;
	vidare Amassai, son till Asarel, son till Asai, son till
	Mesillemot, son till Immer,
011:014 s† ock deras br”der, dugande m„n, ett hundra tjugu†tta; och
	tillsyningsman ”ver dem var Sabdiel, Haggedolims son.

011:015 Och av leviterna: Semaja, son till Hassub, son till Asrikam, son
	till Hasabja, son till Bunni,
011:016 s† ock Sabbetai och Josabad, som hade uppsikten ”ver de yttre
	sysslorna vid Guds hus och h”rde till leviternas huvudm„n,
011:017 vidare Mattanja, son till Mika, son till Sabdi, son till Asaf,
	s†nganf”raren, som vid b”nen tog upp lovs†ngen, och Bakbukja, den
	av hans br”der, som var n„rmast efter honom, och Abda, son till
	Sammua, son till Galal, son till Jeditun.
011:018 Leviterna i den heliga staden utgjorde tillsammans tv† hundra
	†ttiofyra.
011:019 Och d”rrvaktarna, Ackub, Talmon och deras br”der, som h”llo vakt
	vid portarna, voro ett hundra sjuttiotv†.

011:020 Och de ”vriga israeliterna, pr„sterna och leviterna bodde i alla de
	andra st„derna i Juda, var och en i sin arvedel.
011:021 Men tempeltr„larna bodde p† Ofel, och Siha och Gispa hade uppsikten
	”ver tempeltr„larna.
011:022 Och tillsyningsman bland leviterna i Jerusalem vid sysslorna i Guds
	hus var Ussi, son till Bani, son till Hasabja, son till Mattanja,
	son till Mika, av Asafs barn, s†ngarna.
011:023 Ty ett kungligt p†bud var utf„rdat ang†ende dem, och en best„md
	utanordning var f”r var dag fastst„lld f”r s†ngarna.
011:024 Och Petaja, Mesesabels son, av Seras, Judas sons, barn, gick
	konungen till handa i var sak som r”rde folket.

011:025 Och i byarna med tillh”rande utmarker bodde ock en del av Juda
	barn: i Kirjat-Arba och underlydande orter, I Dibon och
	underlydande orter, i Jekabseel och dess byar,
011:026 vidare i Jesua, Molada, Bet-Pelet
011:027 och Hasar-Sual, s† ock i Beer-Seba och underlydande orter,
011:028 i Siklag, „vensom i Mekona och underlydande orter,
011:029 i En-Rimmon, Sorga, Jarmut,
011:030 Sanoa, Adullam och deras byar, i Lakis med dess utmarker, i Aseka
	och underlydande orter; och de hade sina boningsorter fr†n Beer-
	Seba „nda till Hinnoms dal.
011:031 Och Benjamins barn hade sina boningsorter fr†n Geba: i Mikmas och
	Aja, s† ock i Betel och underlydande orter,
011:032 i Anatot, Nob, Ananja,
011:033 Hasor, Rama, Gittaim,
011:034 Hadid, Seboim, Neballat,
011:035 Lod, Ono, och Timmermansdalen.
011:036 Och av leviterna blevo n†gra avdelningar fr†n Juda r„knade till
	Benjamin.
012:001 Och dessa voro de pr„ster och leviter som drogo upp med Serubbabel,
	Sealtiels son, och Jesua: Seraja, Jeremia, Esra,
012:002 Amarja, Malluk, Hattus,
012:003 Sekanja, Rehum, Meremot,
012:004 Iddo, Ginnetoi, Abia,
012:005 Mijamin, Maadja, Bilga,
012:006 Semaja, Jojarib, Jedaja,
012:007 Sallu, Amok, Hilkia och Jedaja.  Dessa voro huvudm„n f”r pr„sterna
	och f”r sina br”der i Jesuas tid.
012:008 Och leviterna voro: Jesua, Binnui, Kadmiel, Serebja, Juda och
	Mattanja, som j„mte sina br”der f”restod lovs†ngen;
012:009 vidare Bakbukja och Unno, deras br”der, som hade sina platser mitt
	emot dem, s† att var avdelning hade sin tj„nstg”ring.

012:010 Och Jesua f”dde Jojakim, och Jojakim f”dde Eljasib, och Eljasib
	Jojada,
012:011 och Jojada f”dde Jonatan, och Jonatan f”dde Jaddua.

012:012 Och i Jojakims tid voro huvudm„nnen f”r pr„sternas familjer
	f”ljande: f”r Seraja Meraja, f”r Jeremia Hananja,
012:013 f”r Esra Mesullam, f”r Amarja Johanan,
012:014 f”r Malluki Jonatan, f”r Sebanja Josef,
012:015 f”r Harim Adna, f”r Merajot Helkai,
012:016 f”r Iddo Sakarja, f”r Ginneton Mesullam,
012:017 f”r Abia Sikri, f”r Minjamin, f”r Moadja Piltai,
012:018 f”r Bilga Sammua, f”r Semaja Jonatan,
012:019 f”r Jojarib Mattenai, f”r Jedaja Ussi,
012:020 f”r Sallai Kallai, f”r Amok Eber,
012:021 f”r Hilkia Hasabja, f”r Jedaja Netanel.

012:022 I Eljasibs, Jojadas, Johanans och Jadduas tid blevo
	huvudm„nnen f”r leviternas familjer upptecknade, „vens† pr„sterna
	under persern Darejaves' regering.
012:023 Huvudm„nnen f”r Levi barns familjer „ro upptecknade i kr”nikeboken,
	„nda till Johanans, Eljasibs sons, tid.
012:024 Och leviternas huvudm„n voro Hasabja, Serebja och Jesua, Kadmiels
	son, samt deras br”der, som stodo mitt emot dem f”r att lova och
	tacka, s†som gudsmannen David hade bjudit, den ena tj„nstg”rande
	avdelningen j„mte den andra.
012:025 Mattanja, Bakbukja, Obadja, Mesullam, Talmon och Ackub h”llo s†som
	d”rrvaktare vakt ”ver f”rr†dshusen vid portarna.

012:026 Dessa levde i Jojakims, Jesuas sons, Josadaks sons, tid, och i
	Nehemjas, st†th†llarens, och i pr„sten Esras, den skriftl„rdes,
	tid.

012:027 Och n„r Jerusalems mur skulle invigas, upps”kte man leviterna p†
	alla deras orter och f”rde dem till Jerusalem f”r att h†lla
	invignings- och gl„djeh”gtid under tacks„gelse och s†ng, med
	cymbaler, psaltare och harpor.
012:028 D† f”rsamlade sig s†ngarnas barn s†v„l fr†n nejden runt omkring
	Jerusalem som fr†n netofatiternas byar,
012:029 „vensom fr†n Bet-Haggilgal och fr†n Gebas och Asmavets utmarker; ty
	s†ngarna hade byggt sig byar runt omkring Jerusalem.
012:030 Och pr„sterna och leviterna renade sig och renade sedan folket,
	portarna och muren.

012:031 Och jag l„t Juda furstar stiga upp p† muren.  D„refter anordnade jag
	tv† stora lovs†ngsk”rer och h”gtidst†g; den ena k”ren gick till
	h”ger ovanp† muren, fram till Dyngporten.
012:032 Och dem f”ljde Hosaja och ena h„lften av Juda furstar
012:033 samt Asarja, Esra och Mesullam,
012:034 Juda, Benjamin, Semaja och Jeremia,
012:035 „vensom n†gra av pr„sterna s”ner med trumpeter, vidare Sakarja, son
	till Jonatan, son till Semaja, son till Mattanja, son till Mikaja,
	son till Sackur, son till Asaf,
012:036 s† ock hans br”der Semaja, Asarel, Milalai, Gilalai, Maai, Netanel
	och Juda samt Hanani, med gudsmannen Davids musikinstrumenter; och
	Esra, den skriftl„rde, gick i spetsen f”r dem.
012:037 Och de gingo ”ver K„llporten och rakt fram uppf”r trapporna till
	Davids stad, p† trappan i muren ovanf”r Davids hus, „nda fram till
	Vattenporten mot ”ster.
012:038 Och efter den andra lovs†ngsk”ren, som gick †t motsatt h†ll, f”ljde
	jag med andra h„lften av folket, ovanp† muren, upp genom Ugnstornet
	„nda till Breda muren,
012:039 vidare ”ver Efraimsporten, Gamla porten och Fiskporten och genom
	Hananeltornet, „nda fram till F†rporten; och de stannade vid
	F„ngelseporten.
012:040 Sedan tr„dde de b†da lovs†ngsk”rerna upp i Guds hus, och likas† jag
	och ena h„lften av f”rest†ndarna j„mte mig,
012:041 s† ock pr„sterna Eljakim, Maaseja, Minjamin, Mikaja, Eljoenai,
	Sakarja och Hananja, med trumpeterna,
012:042 och Maaseja, Semaja, Eleasar, Ussi, Johanan, Malkia, Elam och Eser.
	Och s†ngarna l„to s†ngen ljuda under Jisrajas anf”rarskap.
012:043 Och de offrade p† den dagen stora offer och voro glada, ty Gud hade
	berett dem stor gl„dje; ocks† kvinnor och barn voro glada.  Och
	gl„djen fr†n Jerusalem h”rdes vida omkring.

012:044 Vid samma tid tillsattes m„n som skulle f”rest† f”rr†dskamrarna
	d„r offerg„rder, f”rstling och tionde nedlades; de skulle i dem
	hopsamla fr†n stads†krarna det som efter lagen tillkom pr„sterna
	och leviterna.  Ty gl„dje r†dde i Juda ”ver att pr„sterna och
	leviterna nu gjorde sin tj„nst.
012:045 Dessa iakttogo nu vad som var att iakttaga vid gudstj„nsten och vid
	reningarna, och likas† gjorde s†ngarna och d”rrvaktarna sin tj„nst,
	s†som David och hans son Salomo hade bjudit.
012:046 Ty redan i fordom tid, p† Davids och Asafs tid, hans som var
	anf”rare f”r s†ngarna, sj”ngos lov- och tacks„gelses†nger till Gud.
012:047 Och nu under Serubbabels och Nehemjas tid gav hela Israel †t
	s†ngarna och d”rrvaktarna vad som tillkom dem f”r var dag; och man
	gav †t leviterna deras helgade andel, och leviterna g†vo †t Arons
	s”ner deras helgade andel.
013:001 Vid samma tid f”rel„ste man ur Moses bok f”r folket, och man fann
	d„ri skrivet att ingen ammonit eller moabit n†gonsin skulle f†
	komma in i Guds f”rsamling,
013:002 d„rf”r att de icke hade kommit Israels barn till m”tes med mat och
	dryck, utan hade lejt Bileam emot dem till att f”rbanna dem; fast„n
	v†r Gud f”rvandlade f”rbannelsen till v„lsignelse.
013:003 Och n„r de hade h”rt lagen, avskilde de allt slags fr„mmande folk
	fr†n Israel.
013:004 Men en tid f”rut hade pr„sten Eljasib, som var satt att f”rest†
	kammaren i v†r Guds hus, och som var en fr„nde till Tobia,
013:005 †t denne inrett en stor kammare, d„r man f”rut pl„gade l„gga in
	spisoffret, r”kelsen och k„rlen och den tionde av s„d, vin och
	olja, som var best„md †t leviterna, s†ngarna och d”rrvaktarna, s†
	ock offerg„rden †t pr„sterna.
013:006 Men under allt detta var jag icke i Jerusalem; ty i den
	babyloniske konungen Artasastas trettioandra regerings†r hade jag
	†terkommit till konungen.  Men sedan jag efter n†gon tid hade utbett
	mig tillst†nd av konungen,
013:007 begav jag mig till Jerusalem.  Och n„r jag d„r f”rnam det onda som
	Eljasib hade gjort till f”rm†n f”r Tobia, d† han hade inrett †t
	honom en kammare i f”rg†rdarna till Guds hus,
013:008 misshagade detta mig h”geligen; och jag l„t kasta allt Tobias bohag
	ut ur kammaren.
013:009 D„refter tillsade jag att man skulle rena kamrarna, och jag l„t
	†ter st„lla in i dem Guds hus' k„rl, s† ock spisoffret och
	r”kelsen.

013:010 Och n„r jag vidare fick veta att man icke hade givit †t leviterna
	vad dem tillkom, varf”r ock leviterna och s†ngarna, i st„llet f”r
	att f”rr„tta sina sysslor, hade avvikit var och en till sitt
	jordagods,
013:011 d† f”rebr†dde jag f”rest†ndarna detta och sade: ˝Varf”r har Guds
	hus blivit s† f”rsummat?˝  Och jag h„mtade dem tillhopa och l„t
	dem inst„lla sig p† sina platser.
013:012 Och hela Juda f”rde fram till f”rr†dshusen sin tionde av s„d, vin
	och olja;
013:013 och jag satte pr„sten Selemja och Sadok, den skriftl„rde, och
	Pedaja, en av leviterna, till f”rvaltare ”ver f”rr†dshusen och gav
	dem till bitr„de Hanan, son till Sackur, son till Mattanja; ty
	dessa voro ansedda s†som p†litliga m„n, och de skulle nu ombes”rja
	utdelningen †t sina br”der.

013:014 T„nk f”rdenskull p† mig, min Gud, och l†t icke de fromma g„rningar
	bliva utpl†nade, som jag har gjort f”r min Guds hus och f”r
	tj„nstg”ringen d„r!

013:015 Vid samma tid s†g jag i Juda huru man trampade vinpressarna p†
	sabbaten och f”rde hem s„d, som man lastade p† †snor, s† ock vin,
	druvor och fikon och annat lastgods av olika slag, och huru man
	f”rde s†dant till Jerusalem p† sabbatsdagen; och jag varnade dem,
	n„r de s†lde dessa livsf”rn”denheter.
013:016 Och tyrierna, som vistades d„r, f”rde in fisk och alla slags varor
	och s†lde dem p† sabbaten till judarna, och detta i Jerusalem.
013:017 D† f”rebr†dde jag Juda „dlingar detta och sade till dem: ˝Huru
	kunnen I handla s† illa och d„rmed ohelga sabbatsdagen?
013:018 Var det icke d„rf”r att edra f„der gjorde s†dant som v†r Gud l„t
	all denna olycka komma ”ver oss och ”ver denna stad?  Och nu dragen
	I „nnu st”rre vrede ”ver Israel genom att s† ohelga sabbaten.˝
013:019 Och s† snart det begynte bliva m”rkt i Jerusalems portar f”re
	sabbaten, tillsade jag att man skulle st„nga d”rrarna; jag tillsade
	ock att man icke skulle ”ppna dem f”rr„n efter sabbaten.  Och jag
	st„llde n†gra av mina tj„nare p† vakt vid portarna, f”r att intet
	lastgods skulle kunna f”ras in p† sabbatsdagen.
013:020 D† stannade k”pm„n och f”rs„ljare av alla slags varor utanf”r
	Jerusalem ”ver natten, och det b†de en och tv† g†nger.
013:021 Men jag varnade dem och sade till dem: ˝Varf”r stannen I ”ver
	natten framf”r muren?  Om I „nnu en g†ng g”ren s†, skall jag l†ta
	min hand drabba eder.˝
013:022 Och jag tillsade leviterna att de skulle rena sig och komma och
	h†lla vakt vid portarna, f”r att sabbatsdagen m†tte h†llas helig.

	T„nk ock d„rf”r p† mig, min Gud, och hav misskund med mig efter din
	stora n†d!

013:023 P† den tiden s†g jag ocks† judiska m„n som hade tagit till sig
	asdoditiska, ammonitiska och moabitiska kvinnor.
013:024 Och deras barn talade till h„lften asdoditiska -- ty judiska kunde
	de icke tala riktigt -- eller ock n†got av de andra folkens
	tungom†l.
013:025 D† f”rebr†dde jag dem detta och uttalade f”rbannelser ”ver dem, ja,
	n†gra av dem slog jag och ryckte jag i sk„gget.  Och jag besvor dem
	vid Gud och sade: ˝I skolen icke giva edra d”ttrar †t deras s”ner,
	ej heller skolen I av deras d”ttrar taga hustrur †t edra s”ner
	eller †t eder sj„lva.
013:026 Var det icke med s†dant som Salomo, Israels konung, f”rsyndade sig?
	Det fanns bland de m†nga folken ingen konung som var hans like, ty
	han var „lskad av sin Gud, och Gud satte honom till konung ”ver
	hela Israel.  Likv„l kommo de fr„mmande kvinnorna ocks† honom att
	synda.
013:027 Och nu skulle vi om eder f† h”ra att I haven gjort allt detta
	stora onda och varit otrogna mot v†r Gud, i det att I haven tagit
	till eder fr„mmande kvinnor!˝
013:028 Och en son till Jojada, ”verstepr„sten Eljasibs son, var m†g till
	horoniten Sanballat; honom drev jag bort ifr†n mig.

013:029 T„nk p† dem, min Gud, d„rf”r att de hava befl„ckat pr„stad”met och
	pr„stad”mets och leviternas f”rbund!

013:030 S† renade jag folket ifr†n allt fr„mmande v„sen; och jag
	fastst„llde vad pr„sterna och leviterna skulle iakttaga, var och en
	i sin syssla,
013:031 och huru vedoffret p† best„mda tider skulle avl„mnas, och huru med
	f”rstlingsg†vorna skulle f”rfaras.

	T„nk h„rp†, min Gud, och r„kna mig det till godo!



Book 17 Ester


001:001 I Ahasveros' tid -- den Ahasveros' som regerade fr†n Indien „nda
	till Etiopien, ”ver ett hundra tjugusju h”vdingd”men --
001:002 under den tiden, medan konung Ahasveros satt p† konungatronen i
	Susans borg, tilldrog sig f”ljande.
001:003 I sitt tredje regerings†r gjorde han ett g„stabud f”r alla sina
	furstar och tj„nare, varvid Persiens och Mediens h„rf”rare och
	hans f”rn„msta m„n och furstarna i h”vdingd”mena voro samlade
	inf”r honom.
001:004 Och han l„t dem under m†nga dagar se sin konungsliga h„rlighet
	och rikedom och sin storhets glans och prakt -- under ett hundra
	†ttio dagar.
001:005 Och n„r dessa dagar hade g†tt till „nda, gjorde konungen ett sju
	dagars g„stabud f”r allt det folk som fanns i Susans borg, b†de
	stora och sm†, i den inh„gnade tr„dg†rd som h”rde till
	konungapalatset.
001:006 D„r h„ngde tapeter av linne, bomull och m”rkbl†tt tyg, uppsatta
	med vita och purpurr”da sn”ren i ringar av silver och p† pelare
	av vit marmor.  Soffor av guld och silver stodo p† ett golv som
	var inlagt med gr”n och vit marmor och med p„rlgl„nsande och
	svart sten.
001:007 Och dryckerna sattes fram i gyllene k„rl, det ena icke likt det
	andra, och konungsligt vin fanns i myckenhet, s†som det h”vdes
	hos en konung.
001:008 Och n„r man drack, g„llde den lagen att intet tv†ng skulle r†da;
	ty konungen hade befallt alla sina hovm„stare att de skulle
	r„tta sig efter vars och ens ”nskan.
001:009 Samtidigt gjorde ock Vasti, drottningen, ett g„stabud f”r
	kvinnorna i konung Ahasveros' kungliga palats.
001:010 N„r d† p† sjunde dagen konungens hj„rta var glatt av vinet,
	befallde han Mehuman, Bisseta, Harebona, Bigeta, Abageta, Setar
	och Karkas, de sju hovm„n som gjorde tj„nst hos konung
	Ahasveros,
001:011 att de skulle f”ra drottning Vasti, prydd med kunglig krona,
	inf”r konungen, f”r att han skulle l†ta folken och furstarna se
	hennes sk”nhet, ty hon var fager att sk†da.
001:012 Men drottning Vasti ville icke komma, fast„n konungen befallde
	henne det genom hovm„nnen.  D† blev konungen mycket f”rt”rnad.
	och hans vrede uppt„ndes.
001:013 Och konungen fr†gade de vise som voro kunniga i tidstecknens
	tydning (ty konungens „renden pl„gade s† l„ggas fram f”r alla i
	lag och r„tt kunniga;
001:014 och han hade vid sin sida Karsena, Setar, Admata, Tarsis, Meres,
	Marsena och Memukan, de sju furstar i Persien och Medien, som
	voro konungens n„rmaste m„n och innehade fr„msta platsen i
	riket); han fr†gade:
001:015 ˝Vad skall man efter lag g”ra med drottning Vasti, d† hon nu
	icke har gjort vad konung Ahasveros befallde genom hovm„nnen?˝
001:016 Memukan svarade inf”r konungen och furstarna: ˝Icke mot konungen
	allena har drottning Vasti gjort illa, utan mot alla furstar och
	alla folk i alla konung Ahasveros' h”vdingd”men.
001:017 Ty vad drottningen har gjort skall komma ut bland alla kvinnor,
	och skall leda till att de f”rakta sina m„n, d† de ju kunna
	s„ga: 'Konung Ahasveros befallde att man skulle f”ra drottning
	Vasti inf”r honom, men hon kom icke.'
001:018 Ja, redan i dag skola furstinnorna i Persien och Medien, n„r de
	f† h”ra vad drottningen har gjort, †beropa detta inf”r alla
	konungens furstar, och d„rav skall komma f”rakt och f”rtret mer
	„n nog.
001:019 Om det s† t„ckes konungen, m† han d„rf”r l†ta en kunglig
	befallning utg† -- och m† denna upptecknas i Persiens och
	Mediens lagar, s† att den bliver orygglig -- att Vasti icke mer
	skall f† komma inf”r konung Ahasveros' ansikte; och hennes
	konungsliga v„rdighet give konungen †t en annan, som „r b„ttre
	„n hon.
001:020 N„r s† den f”rordning som konungen utf„rdar bliver kunnig i hela
	hans rike, s† stort det „r, d† skola alla kvinnor giva sina m„n
	tillb”rlig „ra, b†de stora och sm†.˝
001:021 Detta tal behagade konungen och furstarna, och konungen gjorde
	s†som Memukan hade sagt.
001:022 Skrivelser blevo s„nda till alla konungens h”vdingd”men, till
	vart h”vdingd”me med dess skrift och till vart folk p† dess
	tungom†l, att envar man skulle vara herre i sitt hus och tala
	sitt folks tungom†l.
002:001 Efter en tids f”rlopp, sedan konung Ahasveros' vrede hade lagt
	sig, t„nkte han †ter p† Vasti och vad hon hade gjort, och vad
	som var beslutet om henne.
002:002 D† sade konungens m„n som betj„nade honom: ˝M† man f”r konungens
	r„kning s”ka upp unga och fagra jungfrur,
002:003 och m† konungen i sitt rikes alla h”vdingd”men f”rordna vissa
	m„n som samla tillhopa alla dessa unga och fagra jungfrur till
	fruhuset i Susans borg och ”verl„mna dem †t konungens hovman
	Hege, kvinnovaktaren, och man give dem vad n”digt „r till deras
	beredelse.
002:004 Och den kvinna som konungen finner behag i blive drottning i
	Vastis st„lle.˝  Detta tal behagade konungen, och han gjorde s†.
002:005 I Susans borg fanns d† en judisk man som hette Mordokai, son
	till Jair, son till Simei, son till Kis, en benjaminit;
002:006 denne hade blivit bortf”rd fr†n Jerusalem med de f†ngar som
	f”rdes bort tillsammans med Jekonja, Juda konung, n„r denne
	f”rdes bort av Nebukadnessar, konungen i Babel.
002:007 Han var fosterfader †t Hadassa, som ock kallades Ester, hans
	farbroders dotter; ty hon hade varken fader eller moder.  Hon
	var en flicka med sk”n gestalt, fager att sk†da; och efter
	hennes faders och moders d”d hade Mordokai upptagit henne s†som
	sin egen dotter.
002:008 D† nu konungens befallning och p†bud blev kunnigt, och m†nga
	unga kvinnor samlades tillhopa till Susans borg och ”verl„mnades
	†t Hegai, blev ock Ester h„mtad till konungshuset och ”verl„mnad
	†t kvinnovaktaren Hegai.
002:009 Och flickan behagade honom och fann n†d inf”r honom; d„rf”r
	skyndade han att giva henne vad n”digt var till hennes
	beredelse, s† ock den kost hon skulle hava, „vensom att giva
	henne fr†n konungshuset de sju t„rnor som uts†gos †t henne.  Och
	han l„t henne med sina t„rnor flytta in i den b„sta delen av
	fruhuset.
002:010 Men om sitt folk och sin sl„kt hade Ester icke yppat n†got, ty
	Mordokai hade f”rbjudit henne att yppa n†got d„rom.
002:011 Och Mordokai gick var dag fram och †ter utanf”r g†rden till
	fruhuset, f”r att f† veta huru det stod till med Ester, och vad
	som vederfors henne.
002:012 Nu var det s†, att n„r ordningen kom till den ena eller andra av
	de unga kvinnorna att g† in till konung Ahasveros, sedan med
	henne hade f”rfarits i tolv m†nader s†som det var p†bjudet om
	kvinnorna (s† l†ng tid †tgick n„mligen till att bereda dem: sex
	m†nader med myrraolja och sex m†nader med v„lluktande kryddor
	och annat som var n”digt till kvinnornas beredelse),
002:013 n„r allts† en kvinna gick in till konungen, d† fick hon taga med
	sig ifr†n fruhuset till konungshuset allt vad hon beg„rde.
002:014 Och sedan hon om aftonen hade g†tt ditin, skulle hon om
	morgonen, n„r hon gick tillbaka, g† in i det andra fruhuset och
	”verl„mnas †t konungens hovman Saasgas, som hade vakten ”ver
	bihustrurna.  Hon fick sedan icke mer komma in till konungen, om
	icke konungen hade funnit s†dant behag i henne, att hon
	uttryckligen blev kallad till honom.
002:015 D† nu ordningen att g† in till konungen kom till Ester, dotter
	till Abihail, farbroder till Mordokai, som hade upptagit henne
	till sin dotter, beg„rde hon intet annat „n det som konungens
	hovman Hegai, kvinnovaktaren, r†dde henne till.  Och Ester fann
	n†d f”r allas ”gon, som s†go henne.
002:016 Ester blev h„mtad till konung Ahasveros i hans kungliga palats i
	tionde m†naden, det „r m†naden Tebet, i hans sjunde regerings†r.
002:017 Och Ester blev konungen k„rare „n alla de andra kvinnorna, och
	hon fann n†d och ynnest inf”r honom mer „n alla de andra
	jungfrurna, s† att han satte en kunglig krona p† hennes huvud
	och gjorde henne till drottning i Vastis st„lle.
002:018 Och konungen gjorde ett stort g„stabud f”r alla sina furstar och
	tj„nare, ett g„stabud till Esters „ra; och han beviljade
	skattelindring †t sina h”vdingd”men och delade ut sk„nker, s†som
	det h”vdes en konung.
002:019 N„r sedermera jungfrur f”r andra g†ngen samlades tillhopa och
	Mordokai satt i konungens port
002:020 (men Ester hade, s†som Mordokai bj”d henne, icke yppat n†got om
	sin sl„kt och sitt folk, ty Ester gjorde efter Mordokais
	befallning, likasom n„r hon var under hans v†rd),
002:021 vid den tiden, under det att Mordokai satt i konungens port,
	blevo Bigetan och Teres, tv† av de hovm„n hos konungen, som
	h”llo vakt vid tr”skeln, f”rbittrade p† konung Ahasveros och
	s”kte tillf„lle att b„ra hand p† honom.
002:022 H„rom fick Mordokai kunskap, och han ber„ttade det f”r drottning
	Ester; d„refter omtalade Ester det f”r konungen p† Mordokais
	v„gnar.
002:023 Saken blev nu unders”kt och s† befunnen; och de blevo b†da
	upph„ngda p† tr„.  Och detta upptecknades i kr”nikan, f”r
	konungen.
003:001 En tid h„refter upph”jde konung Ahasveros agagiten Haman,
	Hammedatas son, till h”g v„rdighet och gav honom fr„msta platsen
	bland alla de furstar som voro hos honom.
003:002 Och alla konungens tj„nare som voro i konungens port b”jde kn„
	och f”llo ned f”r Haman, ty s† hade konungen bjudit om honom.
	Men Mordokai b”jde icke kn„ och f”ll icke ned f”r honom.
003:003 D† sade konungens tj„nare som voro i konungens port till
	Mordokai: ˝Varf”r ”vertr„der du konungens bud?˝
003:004 Och n„r de dag efter dag hade sagt s† till honom, utan att han
	lyssnade till dem, ber„ttade de det f”r Haman, f”r att se om
	Mordokais f”rklaring skulle f† g„lla: ty han hade ber„ttat f”r
	dem att han var en jude.
003:005 N„r nu Haman s†g att Mordokai icke b”jde kn„ eller f”ll ned f”r
	honom, uppfylldes han med vrede.
003:006 Men det syntes honom f”r ringa att b„ra hand allenast p†
	Mordokai, sedan man ber„ttat f”r honom av vilket folk Mordokai
	var, utan Haman s”kte tillf„lle att utrota alla judar som funnos
	i Ahasveros' hela rike, d„rf”r att de voro Mordokais landsm„n.
003:007 I f”rsta m†naden, det „r m†naden Nisan, i Ahasveros' tolfte
	regerings†r, kastades <sp„rr>pur</sp„rr>, det „r
	<sp„rr>lott</sp„rr>, inf”r Haman om var s„rskild dag och var
	s„rskild m†nad intill tolfte m†naden, det „r m†naden Adar.
003:008 Och Haman sade till konung Ahasveros: ˝H„r finnes ett folk som
	bor kringspritt och f”rstr”tt bland de andra folken i ditt rikes
	alla h”vdingd”men.  Deras lagar „ro olika alla andra folks, och
	de g”ra icke efter konungens lagar; d„rf”r „r det icke konungen
	v„rdigt att l†ta dem vara.
003:009 Om det s† t„ckes konungen, m† f”rdenskull en skrivelse utf„rdas,
	att man skall f”rg”ra dem.  Tio tusen talenter silver skall jag
	d† kunna v„ga upp †t tj„nstem„nnen till att l„ggas in i
	konungens skattkamrar.˝
003:010 D† tog konungen ringen av sin hand och gav den †t agagiten
	Haman, Hammedatas son, judarnas ov„n.
003:011 D„refter sade konungen till Haman: ˝Silvret vare dig sk„nkt, och
	med folket m† du g”ra s†som du finner f”r gott.˝
003:012 S† blevo d† konungens sekreterare tillkallade p† trettonde dagen
	i f”rsta m†naden, och en skrivelse, alldeles s†dan som Haman
	ville, utf„rdades till konungens satraper och till st†th†llarna
	”ver de s„rskilda h”vdingd”mena och till furstarna ”ver de
	s„rskilda folken, till vart h”vdingd”me med dess skrift och till
	vart folk p† dess tungom†l.  I konung Ahasveros' namn utf„rdades
	skrivelsen, och den beseglades med konungens ring.
003:013 Sedan krings„ndes med ilbud brev till alla konungens
	h”vdingd”men, att man skulle utrota, dr„pa och f”rg”ra judarna,
	b†de unga och gamla, b†de barn och kvinnor, alla p† en och samma
	dag, n„mligen p† trettonde dagen i tolfte m†naden, det „r
	m†naden Adar, varvid ock deras „godelar s†som byte skulle givas
	till plundring.
003:014 I skrivelsen stod att i vart s„rskilt h”vdingd”me ett p†bud,
	”ppet f”r alla folk, skulle utf„rdas, som inneh”ll att de skulle
	vara redo den dagen.
003:015 Och p† grund av konungens befallning drogo ilbuden med hast
	†stad, s† snart p†budet hade blivit utf„rdat i Susans borg.  Men
	konungen och Haman satte sig ned till att dricka, under det att
	best”rtning r†dde i staden Susan.
004:001 N„r Mordokai fick veta allt vad som hade skett, rev han s”nder
	sina kl„der och kl„dde sig i s„ck och aska, och gick s† ut i
	staden och uppgav h”gljudda och bittra klagorop.
004:002 Och han begav sig till konungens port och stannade framf”r den,
	ty in i konungens port fick ingen komma, som var kl„dd i
	sorgdr„kt.
004:003 Och i vart h”vdingd”me dit konungens befallning och p†bud kom
	blev stor sorg bland judarna, och de fastade, gr„to och klagade,
	ja, de flesta satte sig i s„ck och aska.
004:004 N„r nu Esters tj„narinnor och hovm„n kommo och ber„ttade detta
	f”r henne, blev drottningen h”geligen f”rskr„ckt; och hon
	skickade ut kl„der till Mordokai, f”r att man skulle kl„da honom
	i dem och taga av honom sorgdr„kten; men han tog icke emot dem.
004:005 D† kallade Ester till sig Hatak, en av de hovm„n som konungen
	hade anst„llt i hennes tj„nst, och bj”d honom att g† till
	Mordokai, f”r att f† veta vad som var p† f„rde, och varf”r han
	gjorde s†.
004:006 N„r d† Hatak kom ut till Mordokai p† den ”ppna platsen i staden
	framf”r konungens port,
004:007 ber„ttade Mordokai f”r honom allt vad som hade h„nt honom, och
	uppgav beloppet av den penningsumma som Haman hade lovat v„ga
	upp till konungens skattkamrar, f”r att han skulle f† f”rg”ra
	judarna.
004:008 Och en avskrift av det skrivna p†bud som hade blivit utf„rdat i
	Susan om att de skulle utrotas l„mnade han honom ock, f”r att
	han skulle visa Ester den och ber„tta allt f”r henne, och †l„gga
	henne att g† in till konungen och bedja honom om misskund och
	s”ka n†d hos honom f”r sitt folk.
004:009 Och Hatak kom och ber„ttade f”r Ester vad Mordokai hade sagt.
004:010 D† bj”d Ester Hatak att g† till Mordokai och s„ga:
004:011 ˝Alla konungens tj„nare och folket i konungens h”vdingd”men
	veta, att om n†gon, vare sig man eller kvinna, g†r in till
	konungen p† den inre g†rden utan att vara kallad, s† g„ller f”r
	var och en samma lag: att han skall d”das, s†framt icke konungen
	r„cker ut mot honom den gyllene spiran, till tecken p† att han
	f†r leva.  Men jag har icke p† trettio dagar varit kallad att
	komma till konungen.˝
004:012 N„r man nu ber„ttade f”r Mordokai vad Ester hade sagt,
004:013 sade Mordokai att man skulle giva Ester detta svar: ˝T„nk icke
	att du ensam bland alla judar skall slippa undan, d„rf”r att du
	„r i konungens hus.
004:014 Nej, om du tiger stilla vid detta tillf„lle, s† skall nog hj„lp
	och r„ddning beredas judarna fr†n n†got annat h†ll, men du och
	din faders hus, I skolen f”rg”ras.  Vem vet om du icke just f”r
	en s†dan tid som denna har kommit till konungslig v„rdighet?˝
004:015 D† l„t Ester giva Mordokai detta svar:
004:016 ˝G† †stad och f”rsamla alla judar som finnas i Susan, och h†llen
	fasta f”r mig; I skolen icke „ta eller dricka n†got under tre
	dygn, vare sig dag eller natt.  Jag med mina t„rnor vill ock
	sammalunda fasta; d„refter vill jag g† in till konungen, fast„n
	det „r emot lagen.  Och skall jag g† f”rlorad, s† m† det d† ske.˝
004:017 Och Mordokai gick bort och gjorde alldeles s†som Ester hade
	bjudit honom.
005:001 P† tredje dagen kl„dde Ester sig i konungslig skrud och tr„dde
	in p† den inre g†rden till konungshuset, mitt emot sj„lva
	konungshuset; konungen satt d† p† sin konungatron i det kungliga
	palatset, mitt emot palatsets d”rr.
005:002 N„r nu konungen s†g drottning Ester st† p† g†rden, fann hon n†d
	f”r hans ”gon, s† att konungen r„ckte ut mot Ester den gyllene
	spira, som han hade i sin hand; d† gick Ester fram och r”rde vid
	„ndan av spiran.
005:003 Och konungen sade till henne: ˝Vad ”nskar du, drottning Ester,
	och vad „r din beg„ran?  G„llde den ock h„lften av riket, s†
	skall den beviljas dig.˝
005:004 Ester svarade: ˝Om det s† t„ckes konungen, m† konungen j„mte
	Haman i dag komma till ett g„stabud, som jag har tillrett f”r
	honom.˝
005:005 D† sade konungen: ˝Skynden att h„mta hit Haman, f”r att s† m†
	ske, som Ester har beg„rt.˝  S† kommo d† konungen och Haman till
	g„stabudet, som Ester hade tillrett.
005:006 Och n„r vinet dracks, sade konungen till Ester: ˝Vad „r din b”n?
	Den vare dig beviljad.  Och vad „r din beg„ran?  G„llde den ock
	h„lften av riket, s† skall den uppfyllas.˝
005:007 Ester svarade och sade: ˝Min b”n och min beg„ran „r:
005:008 om jag har funnit n†d f”r konungens ”gon, och det t„ckes
	konungen att bevilja min b”n och uppfylla min beg„ran, s† m†
	konungen och Haman komma till „nnu ett g„stabud, som jag vill
	tillreda f”r dem; d† skall jag i morgon g”ra s†som konungen har
	befallt.˝
005:009 Och Haman gick d„rifr†n den dagen, glad och v„l till mods.  Men
	n„r han fick se Mordokai i konungens port och denne varken stod
	upp eller ens r”rde sig f”r honom, d† uppfylldes Haman med vrede
	mot Mordokai.
005:010 Men Haman betvang sig och gick hem; d„refter s„nde han och l„t
	h„mta sina v„nner och sin hustru Seres.
005:011 Och Haman talade f”r dem om sin rikedom och h„rlighet och om
	sina m†nga barn och om all den storhet, som konungen hade givit
	honom, och om huru konungen i allt hade upph”jt honom ”ver de
	andra furstarna och konungens ”vriga tj„nare.
005:012 Och Haman sade ytterligare: ˝Icke heller har drottning Ester
	l†tit n†gon annan „n mig komma med konungen till det g„stabud,
	som hon hade tillrett; och j„mv„l i morgon „r jag bjuden till
	henne, j„mte konungen.
005:013 Men vid allt detta kan jag dock icke vara till freds, s† l„nge
	jag ser juden Mordokai sitta i konungens port.˝
005:014 D† sade hans hustru Seres och alla hans v„nner till honom: ˝L†t
	resa upp en p†le, femtio alnar h”g, och bed i morgon konungen,
	att Mordokai m† bliva upph„ngd d„rp†; d† kan du glad komma med
	konungen till g„stabudet.˝  Detta behagade Haman, och han l„t
	resa upp p†len.
006:001 Den natten kunde konungen icke sova; d„rf”r l„t han h„mta
	kr”nikan, d„r minnesv„rda h„ndelser voro upptecknade, och man
	f”rel„ste ur den f”r konungen.
006:002 D† fann man d„r skrivet, att Mordokai hade ber„ttat, hurusom
	Bigetana och Teres, tv† av de hovm„n, som h”llo vakt vid
	tr”skeln, hade s”kt tillf„lle att b„ra hand p† konung Ahasveros.
006:003 Konungen fr†gade: ˝Vilken „ra och upph”jelse har vederfarits
	Mordokai f”r detta?˝  Konungens m„n, som betj„nade honom,
	svarade: ˝Intet s†dant har vederfarits honom.˝
006:004 D† sade konungen: ˝Žr n†gon nu tillst„des p† g†rden?˝  Och Haman
	hade just kommit in p† den yttre g†rden till konungshuset f”r
	att bedja konungen, att Mordokai m†tte bliva upph„ngd p† den
	p†le, som han hade l†tit s„tta upp f”r hans r„kning.
006:005 S† svarade honom d† konungens tj„nare: ˝Ja, Haman st†r d„rute p†
	g†rden.˝  Konungen sade: ˝L†t honom komma in.˝
006:006 N„r d† Haman kom in, sade konungen till honom: ˝Huru skall man
	g”ra med den man, som konungen vill „ra?˝  Men Haman t„nkte i
	sitt hj„rta: ˝Vem skulle konungen vilja bevisa „ra mer „n mig?˝
006:007 D„rf”r sade Haman till konungen: ˝Om konungen vill „ra n†gon,
006:008 s† skall man h„mta en konungslig kl„dnad, som konungen sj„lv har
	burit, och en h„st, som konungen sj„lv har ridit p†, och p†
	vilkens huvud en kunglig krona „r f„st;
006:009 och man skall ”verl„mna kl„dnaden och h„sten †t en av konungens
	f”rn„msta furstar, och kl„dnaden skall s„ttas p† den man, som
	konungen vill „ra, och man skall f”ra honom ridande p† h„sten
	fram p† den ”ppna platsen i staden och utropa framf”r honom: 'S†
	g”r man med den man, som konungen vill „ra.'˝
006:010 D† sade konungen till Haman: ˝Skynda dig att taga kl„dnaden och
	h„sten, s†som du har sagt, och g”r s† med juden Mordokai, som
	sitter i konungens port.  Underl†t intet av allt vad du har
	sagt.˝
006:011 S† tog d† Haman kl„dnaden och h„sten och satte kl„dnaden p†
	Mordokai och f”rde honom ridande fram p† den ”ppna platsen i
	staden och utropade framf”r honom: ˝S† g”r man med den man, som
	konungen vill „ra.˝
006:012 Och Mordokai v„nde tillbaka till konungens port; men Haman
	skyndade hem, s”rjande och med ”verh”ljt huvud.
006:013 Och n„r Haman f”rt„ljde f”r sin hustru Seres och alla sina
	v„nner vad som hade h„nt honom, sade hans vise m„n och hans
	hustru Seres till honom: ˝Om Mordokai, som du har begynt att st†
	tillbaka f”r, „r av judisk b”rd, s† f”rm†r du intet mot honom,
	utan skall komma alldeles till korta f”r honom.˝
006:014 Medan de „nnu s† talade med honom, kommo konungens hovm„n f”r
	att skyndsamt h„mta Haman till g„stabudet, som Ester hade
	tillrett.
007:001 S† kommo d† konungen och Haman till g„stabudet hos drottning
	Ester.
007:002 Och n„r vinet dracks, sade konungen till Ester, ocks† nu p†
	andra dagen: ˝Vad „r din b”n, drottning Ester?  Den vare dig
	beviljad.  Och vad „r din beg„ran?  G„llde den ock h„lften av
	riket, s† skall den uppfyllas.˝
007:003 Drottning Ester svarade och sade: ˝Om jag har funnit n†d f”r
	dina ”gon, o konung, och det s† t„ckes konungen, s† blive mitt
	liv mig sk„nkt p† min b”n, och mitt folks p† min beg„ran.
007:004 Ty vi „ro s†lda, jag och mitt folk, till att utrotas, dr„pas och
	f”rg”ras.  Om vi allenast hade blivit s†lda till tr„lar och
	tr„linnor, s† skulle jag hava tegat; ty den olyckan vore icke
	s†dan, att vi borde besv„ra konungen d„rmed.˝
007:005 D† svarade konung Ahasveros och sade till drottning Ester: ˝Vem
	„r den, och var „r den, som har f”rdristat sig att s† g”ra?˝
007:006 Ester sade: ˝En h„tsk och illvillig man „r det: den onde Haman
	d„r.˝  D† blev Haman f”rskr„ckt f”r konungen och drottningen.
007:007 Och konungen stod upp i vrede och l„mnade g„stabudet och gick ut
	i palatsets tr„dg†rd; men Haman tr„dde fram f”r att bedja
	drottning Ester om sitt liv, ty han s†g, att konungen hade
	beslutit hans of„rd.
007:008 N„r konungen d„refter kom tillbaka till g„stabudssalen fr†n
	palatsets tr„dg†rd, hade Haman sjunkit ned mot den soffa, d„r
	Ester satt; d† sade konungen: ˝Vill han ock ”va v†ld mot
	drottningen, h„rinne i min n„rvaro?˝  Knappt hade detta ord g†tt
	”ver konungens l„ppar, f”rr„n man h”ljde ”ver Hamans ansikte.
007:009 Och Harebona, en av hovm„nnen hos konungen, sade: ˝Vid Hamans
	hus st†r redan en p†le, femtio alnar h”g, som Haman l†tit resa
	upp f”r Mordokai, vilkens ord en g†ng var konungen till s†dant
	gagn.˝  D† sade konungen: ˝H„ngen upp honom p† den.˝
007:010 S† h„ngde de upp Haman p† den p†le, som han hade l†tit s„tta upp
	f”r Mordokai.  Sedan lade sig konungens vrede.
008:001 Samma dag gav konung Ahasveros †t drottning Ester Hamans,
	judarnas ov„ns, hus.  Och Mordokai fick tilltr„de till konungen,
	ty Ester hade nu omtalat, vad han var f”r henne.
008:002 Och konungen tog av sig ringen, som han hade l†tit taga ifr†n
	Haman, och gav den †t Mordokai.  Och Ester satte Mordokai ”ver
	Hamans hus.
008:003 Och Ester talade ytterligare inf”r konungen, i det att hon f”ll
	ned f”r hans f”tter; hon b”nf”ll honom gr†tande, att han skulle
	avv„nda agagiten Hamans onda r†d och det anslag, som denne hade
	f”rehaft mot judarna.
008:004 D† r„ckte konungen ut den gyllene spiran mot Ester; och Ester
	stod upp och tr„dde fram inf”r konungen
008:005 och sade: ˝Om det s† t„ckes konungen, och om jag har funnit n†d
	inf”r honom, och det synes konungen vara riktigt och jag „r
	honom till behag, s† m† en skrivelse utf„rdas f”r att †terkalla
	de brev, som inneh”llo agagiten Hamans, Hammedatas sons, anslag,
	och som han skrev f”r att f”rg”ra judarna i alla konungens
	h”vdingd”men.
008:006 Ty huru skulle jag kunna uth„rda att se den olycka, som eljest
	tr„ffade mitt folk?  Ja, huru skulle jag kunna uth„rda att se
	mina landsm„n f”rg”ras?˝
008:007 D† sade konung Ahasveros till drottning Ester och till juden
	Mordokai: ˝Se, Hamans hus har jag givit †t Ester, och han sj„lv
	har blivit upph„ngd p† en p†le, d„rf”r att han ville b„ra hand
	p† judarna.
008:008 Men utf„rden nu ock I en skrivelse ang†ende judarna i konungen
	namn, s†som I finnen f”r gott, och beseglen den med konungens
	ring.  Ty en skrivelse, som „r utf„rdad i konungens namn och
	beseglad med konungens ring, kan icke †terkallas.˝
008:009 S† blevo nu strax konungens sekreterare tillkallade, p†
	tjugutredje dagen i tredje m†naden, det „r m†naden Sivan, och en
	skrivelse, alldeles s†dan som Mordokai ville, utf„rdades till
	judarna och till satraperna, st†th†llarna och furstarna i
	h”vdingd”mena, fr†n Indien „nda till Etiopien, ett hundra
	tjugusju h”vdingd”men, till vart h”vdingd”me med dess skrift
	och till vart folk p† dess tungom†l, j„mv„l till judarna med
	deras skrift och p† deras tungom†l.
008:010 Han utf„rdade skrivelsen i konung Ahasveros' namn och beseglade
	den med konungens ring.  D„refter krings„nde han brev med ilbud
	till h„st, som redo p† kungliga travare fr†n stuterierna,
008:011 att konungen tillstadde judarna i var s„rskild stad att f”rsamla
	sig till f”rsvar f”r sitt liv och att i vart folk och
	h”vdingd”me utrota, dr„pa och f”rg”ra alla v„pnade skaror, som
	angrepe dem, „vensom barn och kvinnor, varvid deras „godelar
	s†som byte skulle givas till plundring,
008:012 detta p† en och samma dag i alla konung Ahasveros' h”vdingd”men,
	n„mligen p† trettonde dagen i tolfte m†naden, det „r m†naden
	Adar.
008:013 I skrivelsen stod, att i vart s„rskilt h”vdingd”me ett p†bud,
	”ppet f”r alla folk, skulle utf„rdas, som inneh”ll, att judarna
	skulle vara redo till den dagen att h„mnas p† sina fiender.
008:014 Och p† grund av konungens befallning drogo ilbuden p† de
	kungliga travarna skyndsamt och med hast †stad, s† snart p†budet
	hade blivit utf„rdat i Susans borg.
008:015 Men Mordokai gick ut fr†n konungen i konungslig kl„dnad av
	m”rkbl†tt och vitt tyg och med en stor gyllene krona och en
	mantel av vitt och purpurr”tt tyg, under det att staden Susan
	jublade och var glad.
008:016 F”r judarna hade nu uppg†tt ljus och gl„dje, fr”jd och „ra.
008:017 Och i vart h”vdingd”me och i var stad, dit konungens befallning
	och p†bud kom, blev gl„dje och fr”jd bland judarna, och de h”llo
	g„stabud och h”gtid.  Och m†nga ur de fr„mmande folken blevo
	judar, ty f”rskr„ckelse f”r judarna hade fallit ”ver dem.
009:001 P† trettonde dagen i tolfte m†naden, det „r m†naden Adar, den
	dag d† konungens befallning och p†bud skulle verkst„llas, och d†
	judarnas fiender hade hoppats att bliva dem ”verm„ktiga --
	fast„n det v„nde sig s†, att judarna i st„llet skulle bliva sina
	motst†ndare ”verm„ktiga --
009:002 p† den dagen f”rsamlade sig judarna i sina st„der, i alla konung
	Ahasveros' h”vdingd”men, f”r att kasta sig ”ver dem, som s”kte
	deras of„rd; och ingen kunde st† dem emot, ty f”rskr„ckelse f”r
	dem hade fallit ”ver alla folk.
009:003 Och alla furstarna i h”vdingd”mena och satraperna och
	st†th†llarna och konungens tj„nstem„n underst”dde judarna, ty
	f”rskr„ckelse f”r Mordokai hade fallit ”ver dem.
009:004 Ty Mordokai var nu stor i konungens hus, och hans rykte gick ut
	i alla h”vdingd”men, eftersom denne Mordokai lev allt st”rre och
	st”rre.
009:005 Och judarna anst„llde med sina sv„rd ett nederlag ”verallt bland
	sina fiender och dr„pte och f”rgjorde dem och f”rforo s†som de
	ville med sina motst†ndare.
009:006 I Susans borg dr„pte och f”rgjorde judarna fem hundra m„n.
009:007 Och Parsandata, Dalefon, Aspata,
009:008 Porata, Adalja, Aridata,
009:009 Parmasta, Arisai, Aridai och Vajsata,
009:010 judarnas ov„n Hamans, Hammedatas sons, tio s”ner dr„pte de; men
	till plundring r„ckte de icke ut sin hand.
009:011 Samma dag fick konungen veta huru m†nga som hade blivit dr„pta i
	Susans borg.
009:012 D† sade konungen till drottning Ester: ˝I Susans borg hava
	judarna dr„pt och f”rgjort fem hundra m„n utom Hamans tio s”ner;
	vad skola de d† icke hava gjort i konungens ”vriga h”vdingd”men?
	Vad „r nu din b”n?  Den vare dig beviljad.  Och vad „r
	ytterligare din beg„ran?  Den skall uppfyllas.˝
009:013 Ester svarade: ˝Om det s† t„ckes konungen, s† m† det ocks† i
	morgon tillst„djas de judar, som „ro i Susan, att g”ra efter
	p†budet f”r i dag; och m† Hamans tio s”ner bliva upph„ngda p†
	p†len.˝
009:014 D† befallde konungen, att s† skulle ske, och p†budet blev
	utf„rdat i Susan; d„refter blevo Hamans tio s”ner upph„ngda.
009:015 och de judar, som voro i Susan, f”rsamlade sig ocks† p†
	fjortonde dagen i m†naden Adar och dr„pte i Susan tre hundra
	m„n; men till plundring r„ckte de icke ut sin hand.
009:016 Och de ”vriga judarna, de som voro i konungen h”vdingd”men,
	f”rsamlade sig till f”rsvar f”r sitt liv och skaffade sig ro f”r
	sina fiender, i det att dr„pte sjuttiofem tusen av dessa sina
	motst†ndare; men till plundring r„ckte de icke ut sin hand.
009:017 Detta skedde p† trettonde dagen i m†naden Adar; men p† fjortonde
	dagen vilade de och firade den s†som en g„stabuds- och
	gl„djedag.
009:018 De judar †ter, som voro i Susan, hade f”rsamlat sig b†de den
	trettonde dagen och p† den fjortonde; men de vilade p† den
	femtonde dagen och firade den s†som en g„stabuds- och gl„djedag.
009:019 D„rf”r fira judarna p† landsbygden, de som bo i
	landsortsst„derna, den fjortonde dagen i m†naden Adar s†som en
	gl„dje-, g„stabuds- och h”gtidsdag, p† vilken de s„nda g†vor
	till varandra av den mat de hava tillagat.
009:020 Och Mordokai tecknade upp dessa h„ndelser och s„nde skrivelser
	till alla judar i konung Ahasveros' h”vdingd”men, b†de n„ra och
	fj„rran,
009:021 och stadgade s†som lag f”r dem, att de alltid, †r efter †r,
	skulle fira den fjortonde och den femtonde dagen i m†naden Adar,
009:022 eftersom det var p† dessa dagar som judarna hade f†tt ro f”r
	sina fiender, och eftersom i denna m†nad deras bedr”velse hade
	blivit f”rvandlad till gl„dje och deras sorg till h”gtid.
	D„rf”r skulle de fira dessa dagar s†som g„stabuds- och
	gl„djedagar, p† vilka de skulle s„nda g†vor till varandra av den
	mat de hade tillagat, s† ock sk„nker till de fattiga.
009:023 Och judarna antogo s†som sed, vad de nu hade begynt att g”ra,
	det varom Mordokai hade skrivit till dem --
009:024 detta eftersom agagiten Haman, Hammedatas son, alla judars ov„n,
	hade f”rehaft sitt anslag mot judarna till att f”rg”ra dem och
	hade kastat <sp„rr>pur</sp„rr>, det „r <sp„rr>lott</sp„rr>, till
	att pl”tsligt ”verfalla och f”rg”ra dem;
009:025 varemot konungen, n„r han hade f†tt veta detta, hade givit
	befallning och utf„rdat en skrivelse om att det onda anslag, som
	denne hade f”rehaft mot judarna, skulle v„nda tillbaka p† hans
	eget huvud, s† att han sj„lv och hans s”ner hade blivit
	upph„ngda p† p†len.
009:026 F”rdenskull blevo dessa dagar kallade <sp„rr>purim</sp„rr> efter
	ordet <sp„rr>pur</sp„rr>; och f”rdenskull, i anledning av allt
	som stod i detta brev, och vad de sj„lva h„rav hade sett, och
	vad som hade vederfarits dem,
009:027 stadgade judarna och antogo s†som orygglig sed f”r sig och sina
	efterkommande och f”r alla, som sl”to sig till dem, att alltid,
	†r efter †r, fira dessa b†da dagar, efter f”reskriften om dem
	och p† den f”r dem best„mda tiden,
009:028 och att dessa dagar skulle ih†gkommas och firas i alla tider, i
	var sl„kt, i vart h”vdingd”me och i var stad, s† att dessa
	purimsdagar oryggligt skulle h†llas bland judarna och deras
	†minnelse icke upph”ra bland deras efterkommande.
009:029 Men drottning Ester, Abihails dotter, och juden Mordokai
	uppsatte †nyo en skrivelse, i eftertryckliga ordalag, f”r att
	stadga s†som en lag, vad som f”reskrevs i detta nya brev om
	purim.
009:030 Och skrivelser, v„nligt och v„lvilligt avfattade, uts„ndes till
	alla judar i de ett hundra tjugusju h”vdingd”mena i Ahasveros'
	rike,
009:031 f”r att stadga s†som lag, att de skulle fira dessa purimsdagar
	p† deras best„mda tider s†, som juden Mordokai och drottning
	Ester stadgade f”r dem, och s†, som de stadgade f”r sig sj„lva
	och sina efterkommande, n„mligen med f”reskrivna fastor och
	”vliga klagorop.

009:032 Allts† blevo genom Esters befallning dessa f”reskrifter om purim
	stadgade s†som lag; och den tecknades upp i en bok.
010:001 Och konung Ahasveros tog skatt b†de av fastlandet och av ”arna i
	havet.
010:002 Och allt vad han i sin makt och sin v„ldighet gjorde, „vensom
	ber„ttelsen om den storhet, till vilken konungen upph”jde
	Mordokai, det finnes upptecknat i de mediska och persiska
	konungarnas kr”nika.
010:003 Ty juden Mordokai var konung Ahasveros' n„rmaste man, och han
	var stor bland judarna och „lskad av alla sina br”der, eftersom
	han s”kte sitt folks b„sta och lade sig ut f”r alla sina
	landsm„n till deras v„lf„rd.



Book 18 Job


001:001 I Us' land levde en man som hette Job; han var en ostrafflig och
	redlig man, som fruktade Gud och flydde det onda.
001:002 Źt honom f”ddes sju s”ner och tre d”ttrar;
001:003 och han „gde sju tusen f†r, tre tusen kameler, fem hundra par
	oxar och fem hundra †sninnor, d„rtill tj„nare i stor m„ngd.  S†
	var denne man m„ktigare „n n†gon annan i ™sterlandet.

001:004 Och hans s”ner hade f”r sed att g† †stad och h†lla g„stabud,
	den ena dagen i den enes hus, den andra dagen i den andres; de
	s„nde d† och inbj”do sina tre systrar att „ta och dricka
	tillsammans med dem.
001:005 N„r s† en omg†ng av g„stabudsdagar var till „nda, s„nde Job
	efter dem f”r att helga dem; bittida om morgonen offrade han d†
	ett br„nnoffer f”r var och en av dem.  Ty Job t„nkte ˝Kanh„nda
	hava mina barn syndat och i sina hj„rtan talat f”rgripligt om
	Gud˝.  S† gjorde Job f”r var g†ng.

001:006 Men nu h„nde sig en dag att Guds s”ner kommo och tr„dde fram
	inf”r HERREN, och Źklagaren kom ocks† med bland dem.
001:007 D† fr†gade HERREN Źklagaren: ˝Varifr†n kommer du?˝  Źklagaren
	svarade HERREN och sade: ˝Fr†n en vandring ut”ver jorden och
	fr†n en f„rd omkring p† den.˝
001:008 D† sade HERREN till Źklagaren: ˝Har du givit akt p† min tj„nare
	Job?  Ty p† jorden finnes icke hans like i ostrafflighet och
	redlighet, ingen som s† fruktar Gud och flyr det onda.˝
001:009 Źklagaren svarade HERREN och sade: ˝Žr det d† f”r intet som Job
	fruktar Gud?
001:010 Du har ju p† allt s„tt besk„rmat honom och hans hus och allt
	vad han „ger; du har v„lsignat hans h„nders verk, och hans
	boskapshjordar hava utbrett sig i landet.
001:011 Man r„ck ut din hand och kom vid detta allt som han „ger;
	f”rvisso skall han d† mitt i ansiktet tala f”rgripliga ord mot
	dig.˝
001:012 HERREN sade till Źklagaren: ˝V„lan, allt vad han „ger vare
	givet i din hand; allenast mot honom sj„lv m† du icke r„cka ut
	din hand.˝  S† gick Źklagaren bort ifr†n HERRENS ansikte.

001:013 N„r nu en dag hans s”ner och d”ttrar h”llo m†ltid och drucko
	vin i den „ldste broderns hus,
001:014 Kom en budb„rare till Job och sade: ˝Oxarna gingo f”r plogen,
	och †sninnorna betade d„rbredvid;
001:015 d† f”llo sab‚erna in och r”vade bort dem, och folket slogo de
	med sv„rdsegg.  Jag var den ende som kom undan, f”r att jag
	skulle underr„tta dig d„rom.˝
001:016 Medan denne „nnu talade, kom †ter en och sade: ˝Guds eld f”ll
	ifr†n himmelen och slog ned bland sm†boskapen och folket och
	f”rt„rde dem.  Jag var den ende som kom undan, f”r att jag
	skulle underr„tta dig d„rom.˝

001:017 Medan denne „nnu talade, kom †ter en och sade: Kald‚erna
	st„llde upp sitt manskap i tre hopar och f”llo s† ”ver
	kamelerna och r”vade bort dem, och folket slogo de med
	sv„rdsegg.  Jag var den ende som kom undan, f”r att jag skulle
	underr„tta dig d„rom.˝

001:018 Under det att denne „nnu talade, kom †ter en annan och sade:
	Dina s”ner och d”ttrar h”llo m†ltid och drucko vin i den „ldste
	broderns hus;
001:019 d† kom en stark storm fram ”ver ”knen och tog tag i husets fyra
	h”rn, och det f”ll omkull ”ver folket, s† att de f”rgingos.  Jag
	var den ende som kom undan, f”r att jag skulle underr„tta dig
	d„rom.˝

001:020 D† stod Job upp och rev s”nder sin mantel och skar av h†ret p†
	sitt huvud.  Och han f”ll ned till jorden och tillbad
001:021 och sade:
	  ˝Naken kom jag ur min moders liv,
	  och naken skall jag v„nda †ter dit;
	  HERREN gav, och HERREN tog.
	  Lovat vare HERRENS namn!˝

001:022 Vid allt detta syndade Job icke och talade intet lasteligt mot
	Gud.

002:001 Źter h„nde sig en dag att Guds s”ner kommo och tr„dde fram
	inf”r HERREN; och Źklagaren kom ocks† med bland dem och tr„dde
	fram inf”r HERREN.
002:002 D† fr†gade HERREN Źklagaren: ˝Varifr†n kommer du?˝  Źklagaren
	svarade HERREN och sade: ˝Fr†n en vandring ut”ver jorden och
	fr†n en f„rd omkring p† den.˝
002:003 D† sade HERREN till Źklagaren: ˝Har du givit akt p† min tj„nare
	Job?  Ty p† jorden finnes icke hans like i ostrafflighet och
	redlighet, ingen som s† fruktar Gud och flyr det onda; och „nnu
	h†ller han fast vid sin ostrafflighet.  S† har du d† uppeggat
	mig mot honom till att utan sak f”rd„rva honom.˝
002:004 Źklagaren svarade HERREN och sade: ˝Hud f”r hud; allt vad man
	„ger giver man ju f”r att sj„lv slippa undan.
002:005 Men r„ck ut din hand och kom vid hans k”tt och ben; f”rvisso
	skall han d† mitt i ansiktet tala f”rgripliga ord mot dig.˝
002:006 HERREN sade till Źklagaren: ˝V„lan, han vare given i din hand;
	allenast hans liv m† du skona.˝
002:007 S† gick Źklagaren bort ifr†n HERRENS ansikte och slog Job med
	sv†ra bulnader, ifr†n fotbladet „nda till hj„ssan.

002:008 Och han tog sig en lersk„rva att skrapa sig med, d„r han satt
	mitt i askan.
002:009 D† sade hans hustru till honom: ˝H†ller du „nnu fast vid din
	ostrafflighet?  Tala fritt ut om Gud, och d”.˝
002:010 Man han svarade henne: ˝Du talar s†som en d†raktig kvinna
	skulle tala.  Om vi taga emot det goda av Gud, skola vi d† icke
	ocks† taga emot det onda?˝

	Vid allt detta syndade Job icke med sina l„ppar.

002:011 Men tre v„nner till Job fingo h”ra om alla de olyckor som hade
	tr„ffat honom, och de kommo s†, var och en fr†n sin ort; Elifas
	fr†n Teman, Bildad fr†n Sua och Sofar fr†n Naama.  Och de
	avtalade med varandra att de skulle begiva sig †stad f”r att
	”mka honom och tr”sta honom.

002:012 Men n„r de, „nnu p† avst†nd, lyfte upp sina ”gon och s†go att
	de icke mer kunde k„nna igen honom, brusto de ut i gr†t och
	revo s”nder sina mantlar och kastade stoft mot himmelen, ned
	”ver sina huvuden.
002:013 Sedan sutto de med honom p† jorden i sju dagar och sju n„tter,
	utan att n†gon av dem talade ett ord till honom, eftersom de
	s†go att hans pl†ga var mycket stor.
003:001 D„refter uppl„t Job sin mun och f”rbannade sin f”delsedag;
003:002 Job tog till orda och sade:

003:003   M† den dag utpl†nas, p† vilken jag f”ddes,
	  och den natt som sade: ˝Ett gossebarn „r avlat.˝

003:004   M† den dagen v„ndas i m”rker,
	  m† Gud i h”jden ej fr†ga efter den
	  och intet dagsljus lysa d„r”ver.
003:005   M”rkret och d”dsskuggan b”rde den †ter,
	  molnen l„gre sig ”ver den;
	  f”rskr„cke den allt som kan f”rm”rka en dag.

003:006   Den natten m† gripas av tjockaste m”rker;
	  ej m† den f† fr”jda sig bland †rets dagar,
	  intet rum m† den finna inom m†nadernas krets.
003:007   Ja, ofruktsam blive den natten,
	  aldrig h”je sig jubel under den.
003:008   M† den f”rbannas av dem som besv„rja dagar,
	  av dem som f”rm† mana upp Leviatan.
003:009   M† dess grynings stj„rnor f”rm”rkas,
	  efter ljus m† den bida, utan att det kommer,
	  morgonrodnadens ”gonbryn m† den aldrig f† se;
003:010   eftersom den ej tillsl”t d”rrarna till min moders liv,
	  ej l„t olyckan f”rbliva dold f”r mina ”gon.

003:011   Varf”r fick jag ej d” strax i moderssk”tet,
	  f”rg†s vid det jag kom ut ur min moders liv?
003:012   Varf”r funnos kn„n mig till m”tes,
	  och varf”r br”st, d„r jag fick di?

003:013   Hade s† icke skett, l†ge jag nu i ro,
	  jag finge d† sova, jag nj”te d† min vila,
003:014   vid sidan av konungar och r†dsherrar i landet,
	  m„n som byggde sig palatslika gravar,
003:015   ja, vid sidan av furstar som voro rika p† guld
	  och hade sina hus uppfyllda av silver;
003:016   eller vore jag icke till, lik ett nedgr„vt foster,
	  lik ett barn som aldrig fick se ljuset.

003:017   D„r hava ju de ogudaktiga upph”rt att rasa,
	  d„r f† de uttr”ttade komma till vila;
003:018   d„r hava alla f†ngar f†tt ro,
	  de h”ra d„r ingen p†drivares r”st.
003:019   Sm† och stora „ro d„r varandra lika,
	  tr„len har d„r blivit fri ifr†n sin herre.

003:020   Varf”r skulle den olycklige sk†da ljuset?
	  Ja, varf”r gives liv †t dem som pl†gas s† bittert,
003:021   †t dem som v„nta efter d”den, utan att den kommer,
	  och spana d„refter mer „n efter n†gon skatt,
003:022   †t dem som skulle gl„djas -- ja, intill jubel --
	  och fr”jda sig, allenast de funne sin grav;
003:023   varf”r †t en man vilkens v„g „r h”ljd i m”rker,
	  †t en man s† kringst„ngd av Gud?

003:024   Suckan har ju blivit mitt dagliga br”d,
	  och s†som vatten str”mma mina klagorop.
003:025   ty det som ingav mig f”rskr„ckelse, det drabbar mig nu,
	  och vad jag fruktade f”r, det kommer ”ver mig.
003:026   Jag f†r ingen rast, ingen ro, ingen vila;
	  †ngest kommer ”ver mig.
004:001 D„refter tog Elifas fr†n Teman till orda och sade:

004:002   Misstycker du, om man dristar tala till dig?
	  Vem kan h†lla tillbaka sina ord?

004:003   Se, m†nga har du visat till r„tta,
	  och maktl”sa h„nder har du st„rkt;
004:004   dina ord hava uppr„ttat den som stapplade,
	  och †t vacklande kn„n har du givit kraft.

004:005   Men nu, d† det g„ller dig sj„lv, bliver du ot†lig,
	  n„r det „r dig det drabbar, f”rskr„ckes du.
004:006   Skulle d† icke din gudsfruktan vara din tillf”rsikt
	  och dina v„gars ostrafflighet ditt hopp?

004:007   T„nk efter: n„r h„nde det att en oskyldig fick f”rg†s?
	  och var skedde det att de redliga m†ste g† under?
004:008   Nej, s† har jag sett det g†, att de som pl”ja f”rd„rv
	  och de som uts† olycka, de sk”rda och s†dant;
004:009   f”r Guds andedr„kt f”rg†s de
	  och f”r en fnysning av hans n„sa f”rsvinna de.

004:010   Ja, lejonets skri och rytarens r”st m†ste tystna,
	  och unglejonens t„nder brytas ut;
004:011   Det gamla lejonet f”rg†s, ty det finner intet rov,
	  och lejoninnans ungar bliva f”rstr”dda.

004:012   Men till mig sm”g sakta ett ord,
	  mitt ”ra f”rnam det likasom en viskning,
004:013   N„r tankarna sv„vade om vid nattens syner
	  och s”mnen f”ll tung p† m„nniskorna,
004:014   d† kom en f”rskr„ckelse och b„van ”ver mig,
	  med rysning fyllde den alla ben i min kropp.

004:015   En vindpust for fram ”ver mitt ansikte,
	  d„rvid reste sig h†ren p† min kropp.
004:016   Och n†got tr„dde inf”r mina ”gon,
	  en skepnad vars form jag icke sk”njde;
	  och jag h”rde en susning och en r”st:

004:017   ˝Kan d† en m„nniska hava r„tt mot Gud
	  eller en man vara ren inf”r sin skapare?
004:018   Se, ej ens p† sina tj„nare kan han f”rlita sig,
	  j„mv„l sina „nglar m†ste han tillvita fel;
004:019   huru mycket mer d† dem som bo i hyddor av ler,
	  dem som hava sin grundval i stoftet!

	  De krossas s”nder s† l„tt som mal;
004:020   n„r morgon har bytts till afton, ligga de slagna;
	  innan man aktar d„rp†, hava de f”rg†tts f”r alltid.
004:021   Ja, deras hyddas f„ste ryckes bort f”r dem,
	  of”rt„nkt m†ste de d”.˝
005:001   Ropa fritt; vem finnes, som svarar dig,
	  och till vilken av de heliga kan du v„nda dig?
005:002   Se, d†ren dr„pes av sin gr„melse,
	  och den f†kunnige d”das av sin bitterhet.

005:003   Jag s†g en d†re, fast var han rotad,
	  men pl”tsligt m†ste jag ropa ve ”ver hans boning.
005:004   Ty hans barn g† nu fj„rran ifr†n fr„lsning,
	  de f”rtrampas i porten utan r„ddning.
005:005   Av hans sk”rd „ter vem som „r hungrig,
	  den r”vas bort, om och h„gnad med t”rnen;
	  efter hans rikedom gapar ett giller.

005:006   Ty icke upp ur stoftet kommer f”rd„rvet,
	  ej ur marken skjuter olyckan upp;
005:007   nej, m„nniskan varder f”dd till olycka,
	  s†som eldgnistor m†ste flyga mot h”jden.

005:008   Men vore det nu jag, s† s”kte jag n†d hos Gud,
	  †t Gud hemst„llde jag min sak,
005:009   †t honom som g”r stora och outrannsakliga ting,
	  under, flera „n n†gon kan r„kna,
005:010   †t honom som l†ter regnet falla p† jorden
	  och s„nder vatten ned ”ver markerna,
005:011   n„r han vill upph”ja de ringa
	  och f”rhj„lpa de s”rjande till fr„lsning.

005:012   Han „r den som g”r de klokas anslag om intet,
	  s† att deras h„nder intet utr„tta med f”rnuft;
005:013   han f†ngar de visa i deras klokskap
	  och l†ter de illfundiga f”rhasta sig i sina r†dslag:
005:014   mitt p† dagen r†ka de ut f”r m”rker
	  och famla mitt i ljuset, likasom vore det natt.

005:015   S† fr„lsar han fr†n deras tungors sv„rd,
	  han fr„lsar den fattige ur den ”verm„ktiges hand.
005:016   Den arme kan s† †ter hava ett hopp,
	  och or„ttf„rdigheten m†ste tillsluta sin mun.

005:017   Ja, s„ll „r den m„nniska som Gud agar;
	  den Allsm„ktiges tuktan m† du icke f”rkasta.
005:018   Ty om han och sargar, s† f”rbinder han ock,
	  om han sl†r, s† hela ock hans h„nder.
005:019   Sex g†nger r„ddar han dig ur n”den,
	  ja, sju g†nger avv„ndes olyckan fr†n dig.

005:020   I hungerstid f”rlossar han dig fr†n d”den
	  och i krig undan sv„rdets v†ld.
005:021   N„r tungor sv„nga gisslet, g”mmes du undan;
	  du har intet att frukta, n„r f”rh„rjelse kommer.

005:022   Ja, †t f”rh„rjelse och dyr tid kan du d† le,
	  f”r vilddjur beh”ver du ej heller k„nna fruktan;
005:023   ty med markens stenar st†r du i f”rbund,
	  och med djuren p† marken har du ing†tt fred.
005:024   Och du f†r se huru din hydda st†r trygg;
	  n„r du synar din boning, saknas intet d„ri.

005:025   Du f†r ock se huru din „tt f”r”kas,
	  huru din avkomma bliver s†som markens ”rter.
005:026   I graven kommer du, n„r du har hunnit din mognad,
	  s†som s„desskylen b„rgas, d† dess tid „r inne.

005:027   Se, detta hava vi utrannsakat, och s† „r det;
	  h”r d„rp† och bet„nk det v„l.
006:001 D† tog Job till orda och sade:

006:002   Ack att min gr„melse bleve v„gd
	  och min olycka lagd j„mte den p† v†gen!
006:003   Se, tyngre „r den nu „n havets sand,
	  d„rf”r kan jag icke styra mina ord.
006:004   Ty den Allsm„ktiges pilar hava tr„ffat mig,
	  och min ande indricker deras gift;
	  ja, f”rskr„ckelser ifr†n Gud st„lla sig upp mot mig.

006:005   Icke skriar vild†snan, n„r hon har friskt gr„s,
	  icke r†mar oxen, d† han st†r vid sitt foder?
006:006   Men vem vill „ta den mat som ej har smak eller s„lta,
	  och vem finner behag i slem”rtens saft?
006:007   S† v„grar nu min sj„l att komma vid detta,
	  det „r f”r mig en v„mjelig spis.

006:008   Ack att min b”n bleve h”rd,
	  och att Gud ville uppfylla mitt hopp!
006:009   O att det t„cktes Gud att krossa mig,
	  att r„cka ut sin hand och avsk„ra mitt liv!
006:010   D† funnes „nnu f”r mig n†gon tr”st,
	  jag kunde d† jubla, fast„n pl†gad utan f”rskoning;
	  jag har ju ej f”rnekat den Heliges ord.

006:011   Huru stor „r d† min kraft, eftersom jag alltj„mt b”r hoppas?
	  Och vad v„ntar mig f”r „nde, eftersom jag skall vara t†lig?
006:012   Min kraft „r v„l ej s†som stenens,
	  min kropp „r v„l icke av koppar?
006:013   Nej, f”rvisso gives ingen hj„lp f”r mig,
	  var utv„g har blivit mig st„ngd.

006:014   Den f”rtvivlade borde ju r”na barmh„rtighet av sin v„n,
	  men se, man ”vergiver den Allsm„ktiges fruktan,
006:015   Mina br”der „ro trol”sa, de „ro s†som regnb„ckar,
	  ja, lika b„ckarnas r„nnilar, som snart sina ut,
006:016   som v„l kunna g† m”rka av vinterns fl”den,
	  n„r sn”n har fallit och g”mt sig i dem,
006:017   men som †ter f”rsvinna, n„r de tr„ffas av hettan,
	  och torka bort ifr†n sin plats, d† v„rmen kommer.

006:018   V„gfarande d„r i trakten vika av till dem,
	  men de finna allenast ”dslighet och m†ste f”rg†s.
006:019   Temas v„gfarande sk†dade dith„n,
	  Sabas k”pmanst†g hoppades p† dem;
006:020   men de kommo p† skam i sin f”rtr”stan,
	  de s†go sig g„ckade, n„r de hade hunnit ditfram.

006:021   Ja, likas† „ren I nu ingenting v„rda,
	  handfallna st†n I av f”rf„ran och f”rskr„ckelse.
006:022   Har jag d† beg„rt att I skolen giva mig g†vor,
	  taga av edert gods f”r att l”sa mig ut,
006:023   att I skolen r„dda mig undan min ov„n,
	  k”pa mig fri ur v†ldsverkares hand?

006:024   Undervisen mig, s† vill jag tiga,
	  l„ren mig att f”rst† vari jag har farit vilse.
006:025   Gott „r f”rvisso uppriktigt tal,
	  men tillr„ttavisning av eder, vad b†tar den?

006:026   Haven I d† i sinnet att h†lla r„fst med ord,
	  och skall den f”rtvivlade f† tala f”r vinden?
006:027   D† kasten I v„l ocks† lott om den faderl”se,
	  d† l„ren I v„l k”psl† om eder v„n!

006:028   Dock, m† det nu t„ckas eder att akta p† mig;
	  icke vill jag ljuga eder mitt i ansiktet.
006:029   V„nden om!  M† s†dan or„tt icke ske;
	  ja, v„nden „nnu om, ty min sak „r r„ttf„rdig!
006:030   Skulle v„l or„tt bo p† min tunga,
	  och min mun, skulle den ej f”rst† vad f”rd„rvligt „r?
007:001   En stridsmans liv lever ju m„nniskan p† jorden,
	  och hennes dagar „ro s†som dagakarlens dagar.
007:002   Hon „r lik en tr„l som fl„mtar efter skugga,
	  lik en dagakarl som f†r bida efter sin l”n.

007:003   S† har jag f†tt till arvedel m†nader av el„nde;
	  n„tter av vederm”da hava blivit min lott.
007:004   S† snart jag har lagt mig, „r min fr†ga:
	  ˝N„r skall jag d† f† st† upp?˝
	  Ty aftonen synes mig s† l†ng;
	  jag „r ”verm„tt av oro, innan morgonen har kommit.

007:005   Med f”rruttnelsens maskar h”ljes min kropp,
	  med en skorpa lik jord;
	  min hud skrymper samman och faller s”nder.

007:006   Mina dagar fly snabbare „n v„varens spole;
	  de f”rsvinna utan n†got hopp.
007:007   T„nk d„rp† att mitt liv „r en fl„kt,
	  att mitt ”ga icke mer skall f† se n†gon lycka.
007:008   Den nu ser mig, hans ”ga skall ej vidare sk†da mig;
	  b„st din blick vilar p† mig, „r jag icke mer.

007:009   S†som ett moln som har f”rsvunnit och g†tt bort,
	  s† „r den som har farit ned i d”dsriket;
	  han kommer ej †ter upp d„rifr†n.
007:010   Aldrig mer v„nder han tillbaka till sitt hus,
	  och hans plats vet icke av honom mer.

007:011   D„rf”r vill jag nu icke l„gga band p† min mun,
	  jag vill taga till orda i min andes †ngest,
	  jag vill klaga i min sj„ls bedr”velse.
007:012   Icke „r jag v„l ett hav eller ett havsvidunder,
	  s† att du m†ste s„tta ut vakt mot mig?

007:013   N„r jag hoppas att min b„dd skall tr”sta mig,
	  att mitt l„ger skall lindra mitt bekymmer,
007:014   d† f”rf„rar du mig genom dr”mmar,
	  och med syner f”rskr„cker du mig.

007:015   Nej, hellre vill jag nu bliva kv„vd,
	  hellre d” „n vara blott knotor!
007:016   Jag „r led vid detta; aldrig kommer jag †ter till liv.
	  L†t mig vara; mina dagar „ro ju f†f„nglighet.

007:017   Vad „r d† en m„nniska, att du g”r s† stor sak av henne,
	  aktar p† henne s† noga,
007:018   synar henne var morgon,
	  pr”var henne vart ”gonblick?

007:019   Huru l„nge skall det dr”ja,
	  innan du v„nder din blick ifr†n mig,
	  l„mnar mig i fred ett litet andetag?
007:020   Om jag „n har syndar, vad skadar jag d„rmed dig,
	  du m„nniskornas bespejare?

	  Varf”r har du satt mig till ett m†l f”r dina angrepp
	  och l†tit mig bliva en b”rda f”r mig sj„lv?
007:021   Varf”r vill du icke f”rl†ta mig min ”vertr„delse,
	  icke tillgiva mig min missg„rning?
	  Nu m†ste jag ju snart g† till vila i stoftet;
	  om du s”ker efter mig, s† „r jag icke mer.
008:001 D„refter tog Bildad fr†n Sua till orda och sade:

008:002   Huru l„nge vill du h†lla p† med s†dant tal
	  och l†ta din muns ord komma s†som en v„ldig storm?
008:003   Skulle v„l Gud kunna kr„nka r„tten?
	  Kan den Allsm„ktige kr„nka r„ttf„rdigheten?

008:004   Om dina barn hava syndat mot honom
	  och han gav dem i sina ”vertr„delsers v†ld,
008:005   s† vet, att om du sj„lv s”ker Gud
	  och beder till den Allsm„ktige om misskund,
008:006   d†, om du „r ren och r„ttsinnig,
	  ja, d† skall han vakna upp till din r„ddning
	  och uppr„tta din boning, s† att du bor d„r i r„ttf„rdighet;
008:007   och s† skall din f”rsta tid synas ringa,
	  d† nu din sista tid har blivit s† stor.

008:008   Ty fr†ga framfarna sl„kten,
	  och akta p† vad f„derna hava utr”nt
008:009   -- vi sj„lva „ro ju fr†n i g†r och veta intet,
	  en skugga „ro v†ra dagar p† jorden;
008:010   men de skola undervisa dig och s„ga dig det,
	  ur sina hj„rtan skola de h„mta fram svar:

008:011   ˝Icke kan r”ret v„xa h”gt, d„r marken ej „r sank,
	  eller vassen skjuta i h”jden, d„r vatten ej finnes?
008:012   Nej, b„st den st†r gr”n, ej mogen f”r sk”rd,
	  m†ste den d† vissna, f”re allt annat gr„s.

008:013   S† g†r det alla som f”rg„ta Gud;
	  den gudl”ses hopp m†ste varda om intet.
008:014   Ty hans tillf”rsikt visar sig br„cklig
	  och hans f”rtr”stan lik spindelns v„v.
008:015   Han f”rlitar sig p† sitt hus, men det har intet best†nd;
	  han tryggar sig d„rvid, men det „ger ingen fasthet.

008:016   Lik en frodig planta v„xer han i solens sken,
	  ut ”ver lustg†rden str„cka sig hans skott;
008:017   kring stenr”set slingra sig hans r”tter,
	  mellan stenarna bryter han sig fram.

008:018   Men n„r s† Gud rycker bort honom fr†n hans plats,
	  d† f”rnekar den honom: 'Aldrig har jag sett dig.'
008:019   Ja, s† g†r det med hans levnads fr”jd,
	  och ur mullen f† andra v„xa upp.˝

008:020   Se, Gud f”raktar icke den som „r ostrafflig,
	  han h†ller ej heller de onda vid handen.
008:021   S† bida d†, till dess han fyller din mun med l”je
	  och dina l„ppar med jubel.
008:022   De som hata dig varda d† h”ljda med skam,
	  och de ogudaktigas hyddor skola ej mer vara till.
009:001 D„refter tog Job till orda och sade:

009:002   Ja, f”rvisso vet jag att s† „r;
	  huru skulle en m„nniska kunna hava r„tt mot Gud?
009:003   Vill han g† till r„tta med henne,
	  s† kan hon ej svara honom p† en sak bland tusen.
009:004   Han som „r s† vis i f”rst†nd och s† v„ldig i kraft,
	  vem kan trotsa honom och dock slippa undan;
009:005   honom som of”rt„nkt flyttar bort berg
	  och omst”rtar dem i sin vrede;
009:006   honom som kommer jorden att vackla fr†n sin plats,
	  och dess pelare b„va d„rvid;
009:007   honom som befaller solen, s† g†r hon icke upp,
	  och som s„tter stj„rnorna under f”rsegling;
009:008   honom som helt allena sp„nner ut himmelen
	  och skrider fram ”ver havets toppar;
009:009   honom som har gjort Karlavagnen och Orion,
	  Sjustj„rnorna och s”derns Stj„rngemak;
009:010   honom som g”r stora och outrannsakliga ting
	  och under, flera „n n†gon kan r„kna?

009:011   Se, han far f”rbi mig, innan jag hinner att se det,
	  han drager framom mig, f”rr„n jag bliver honom varse.
009:012   Se, han griper sitt rov; vem kan hindra honom?
	  Vem kan s„ga till honom: ˝Vad g”r du?˝

009:013   Gud, han ryggar icke sin vrede;
	  f”r honom har Rahabs f”lje m†st b”ja sig;
009:014   huru skulle jag d† v†ga svara honom,
	  v„lja ut ord till att tala med honom?

009:015   Nej, om jag „n hade r„tt, tordes jag dock ej svara;
	  jag finge anropa min motpart om misskund.
009:016   Och om han „n svarade mig p† mitt rop,
	  s† kunde jag ej tro att han lyssnade till min r”st.

009:017   Ty med storm hems”ker han mig
	  och sl†r mig med s†r p† s†r, utan sak.
009:018   Han unnar mig icke att h„mta andan;
	  nej, med bedr”velser m„ttar han mig.

009:019   G„ller det f”rsteg i kraft: ˝V„lan, jag „r redo!˝,
	  g„ller det r„tt: ˝Vem st„ller mig till ansvar?˝
009:020   Ja, hade jag „n r„tt, s† d”mde min mun mig skyldig;
	  vore jag „n ostrafflig, s† l„te han mig synas vr†ng.

009:021   Men ostrafflig „r jag!  Jag aktar ej mitt liv,
	  jag fr†gar icke efter, om jag f†r leva.
009:022   Det m† g† som det vill, nu vare det sagt:
	  han f”rg”r den ostrafflige j„mte den ogudaktige.

009:023   Om en landspl†ga kommer med pl”tslig d”d,
	  s† bespottar han de oskyldigas f”rtvivlan.
009:024   Jorden „r given i de ogudaktigas hand,
	  och t„ckelse s„tter han f”r dess domares ”gon.
	  Žr det ej han som g”r det, vem „r det d†?

009:025   Min dagar hasta undan snabbare „n n†gon l”pare,
	  de fly bort utan att hava sett n†gon lycka;
009:026   de ila †stad s†som en farkost av r”r,
	  s†som en ”rn, n„r han st”rtar sig ned p† sitt byte.

009:027   Om jag „n besluter att f”rg„ta mitt bekymmer,
	  att l†ta min sorgsenhet fara och g”ra mig glad,
009:028   S† m†ste jag dock b„va f”r alla mina kval;
	  jag vet ju att du icke skall d”ma mig fri.

009:029   Nej, s†som skyldig m†ste jag st† d„r;
	  varf”r skulle jag d† g”ra mig f†f„ng m”da?
009:030   Om jag „n tv†r mig i sn”
	  och renar mina h„nder i lutsalt,
009:031   s† skall du dock s„nka mig ned i p”len,
	  s† att mina kl„der m†ste v„mjas vid mig.

009:032   Ty han „r ej min like, s† att jag v†gar svara honom,
	  ej en s†dan, att vi kunna g† till doms med varandra;
009:033   ingen skiljeman finnes mellan oss,
	  ingen som har myndighet ”ver oss b†da.

009:034   M† han blott v„nda av fr†n mig sitt ris,
	  och m† fruktan f”r honom ej f”rskr„cka mig;
009:035   d† skall jag tala utan att r„das f”r honom,
	  ty jag vet med min sj„lv att jag icke „r en s†dan.
010:001   Min sj„l „r led vid livet.
	  Jag vill giva fritt lopp †t min klagan,
	  jag vill tala i min sj„ls bedr”velse.

010:002   Jag vill s„ga till Gud: D”m mig icke skyldig;
	  l†t mig veta varf”r du s”ker sak mot mig.
010:003   Anst†r det dig att ”va v†ld, att f”rkasta dina h„nders verk,
	  medan du l†ter ditt ljus lysa ”ver de ogudaktigas r†dslag?

010:004   Har du d† ”gon som en varelse av k”tt,
	  eller ser du s†som m„nniskor se?
010:005   Žr din †lder som en m„nniskas †lder,
	  eller „ro dina †r s†som en mans tider,
010:006   eftersom du letar efter missg„rning hos mig
	  och s”ker att hos mig finna synd,
010:007   du som dock vet att jag icke „r skyldig,
	  och att ingen finnes, som kan r„dda ur din hand?

010:008   Dina h„nder hava danat och gjort mig,
	  helt och i allo; och nu f”rd„rvar du mig!
010:009   T„nk p† huru du formade mig s†som lera;
	  och nu l†ter du mig †ter varda till stoft!

010:010   Ja, du utg”t mig s†som mj”lk,
	  och s†som ost„mne l„t du mig stelna.
010:011   Med hud och k”tt bekl„dde du mig,
	  av ben och senor v„vde du mig samman.
010:012   Liv och n†d besk„rde du mig,
	  och genom din v†rd bevarades min ande.

010:013   Men d„rvid g”mde du i ditt hj„rta den tanken,
	  jag vet att du hade detta i sinnet:
010:014   om jag syndade, skulle du vakta p† mig
	  och icke l„mna min missg„rning ostraffad.

010:015   Ve mig, om jag befunnes vara skyldig!
	  Men vore jag „n oskyldig, s† finge jag ej lyfta mitt huvud,
	  jag skulle m„ttas av skam och sk†da min of„rd.

010:016   H”jde jag det likv„l, d† skulle du s†som ett lejon jaga mig
	  och alltj„mt bevisa din undermakt p† mig.
010:017   Nya vittnen mot mig skulle du d† f”ra fram
	  och alltmer l†ta mig k„nna din f”rt”rnelse;
	  med skaror efter skaror skulle du ans„tta mig.

010:018   Varf”r l„t du mig d† komma ut ur moderssk”tet?
	  Jag borde hava f”rg†tts, innan n†got ”ga s†g mig,
010:019   hava blivit s†som hade jag aldrig varit till;
	  fr†n moderlivet skulle jag hava f”rts till graven.

010:020   Kort „r ju min tid; m† han d† l†ta mig vara,
	  l„mna mig i fred, s† att jag f†r en flyktig gl„dje,
010:021   innan jag g†r h„dan, f”r att aldrig komma †ter,
	  bort till m”rkrets och d”dsskuggans land,
010:022   till det land vars dunkel „r s†som djupa vatten,
	  dit d„r d”dsskugga och f”rvirring r†der,
	  ja, d„r dagsljuset sj„lvt „r s†som djupa vatten.
011:001 D„refter tog Sofar fr†n Naama till orda och sade:

011:002   Skall s†dant ordfl”de bliva utan svar
	  och en s† stortalig man f† r„tt?
011:003   Skall ditt l”sa tal n”dga m„n till tystnad,
	  s† att du f†r bespotta, utan att n†gon kommer dig att blygas?
011:004   Och skall du s† f† s„ga: ˝Vad jag l„r „r r„tt,
	  och utan fl„ck har jag varit inf”r dina ”gon˝?

011:005   Nej, om allenast Gud ville tala
	  och uppl†ta sina l„ppar till att svara dig,
011:006   om han ville uppenbara dig sin visdoms l”nnligheter,
	  huru han „ger f”rst†nd, ja, i dubbelt m†tt,
	  d† ins†ge du att Gud, dig till f”rm†n,
	  har l„mnat †t gl”mskan en del av din missg„rning.

011:007   Men kan v„l du utrannsaka Guds djuphet
	  eller fatta den Allsm„ktiges fullkomlighet?
011:008   H”g s†som himmelen „r den -- vad kan du g”ra?
	  djupare „n d”dsriket -- vad kan du f”rst†?
011:009   Dess l„ngd str„cker sig vidare „n jorden,
	  och i bredd ”vertr„ffar den havet.

011:010   N„r han vill fara fram och sp„rra n†gon inne
	  eller kalla n†gon till doms, vem kan d† hindra honom?
011:011   Han „r ju den som k„nner l”gnens m„n,
	  f”rd„rv uppt„cker han, utan att leta d„refter.
011:012   Men lika l„tt kan en d†raktig man f† f”rst†nd,
	  som en vild†snef†le kan f”das till m„nniska.

011:013   Om du nu r„tt bereder ditt hj„rta
	  och utr„cker dina h„nder till honom,
011:014   om du skaffar bort det f”rd„rv som kan l†da vid din hand
	  och ej l†ter or„ttf„rdighet bo i dina hyddor,
011:015   ja, d† f†r du upplyfta ditt ansikte utan skam,
	  du st†r fast och har intet att frukta.

011:016   Ja, d† skall du f”rg„ta din olycka,
	  blott minnas den s†som vatten som har f”rrunnit.
011:017   Ditt liv skall d† str†la klarare „n middagens sken;
	  och kommer m”rker p†, s† „r det som en gryning till morgon.
011:018   Du kan d† vara trygg, ty du „ger ett hopp;
	  du spanar omkring dig och g†r sedan trygg till vila.

011:019   Ja, du f†r d† ligga i ro, utan att n†gon f”rskr„cker dig,
	  och m†nga skola s”ka din ynnest.
011:020   Men de ogudaktigas ”gon skola f”rsm„kta;
	  ingen tillflykt skall mer finnas f”r dem,
	  och deras hopp skall vara att f† giva upp andan.
012:001 D„refter tog Job till orda och sade:

012:002   Ja, visst „ren I det r„tta folket,
	  och med eder kommer visheten att d” ut!
012:003   Dock, j„mv„l jag har f”rst†nd s† gott som I,
	  icke st†r jag tillbaka f”r eder;
	  ty vem „r den som ej begriper slikt?

012:004   S† m†ste jag d† vara ett †tl”je f”r min v„n,
	  jag som fick svar, s† snart jag ropade till Gud;
	  man ler †t en som „r r„ttf„rdig och ostrafflig!

012:005   Ja, med f”rakt ses olyckan av den som st†r s„ker;
	  f”rakt v„ntar dem vilkas f”tter vackla.
012:006   Men f”rh„rjares hyddor †tnjuta frid,
	  och trygghet f† s†dana som trotsa Gud,
	  de som hava sin gud i sin hand.

012:007   Men fr†ga du boskapen, den m† undervisa dig,
	  och f†glarna under himmelen, de m† upplysa dig;
012:008   eller tala till jorden, hon m† undervisa dig,
	  fiskarna i havet m† giva dig besked.

012:009   Vem kan icke l„ra genom allt detta
	  att det „r HERRENS hand som har gjort det?
012:010   I hans han „r ju allt levandes sj„l
	  och alla m„nskliga varelsers anda.

012:011   Skall icke ”ra pr”va orden,
	  likasom munnen pr”var matens smak?
012:012   Vishet tillkommer ju de gamle
	  och f”rst†nd dem som l„nge hava levat.

012:013   Hos Honom finnes vishet och makt,
	  hos honom r†d och f”rst†nd.
012:014   Se, vad han river ned, det bygges ej upp;
	  f”r den han sp„rrar inne kan ingen uppl†ta.
012:015   Han h†ller vattnen tillbaka -- se, se d† bliver d„r torrt,
	  han sl„pper dem l”sa, d† f”rd„rva de landet.

012:016   Hos honom „r kraft och klokhet,
	  den f”rvillade och f”rvillaren „ro b†da i hans hand.
012:017   R†dsherrar utblottar han, han f”r dem i landsflykt,
	  och domare g”r han till d†rar.
012:018   Han uppl”ser konungars v„lde
	  och s„tter f†ngb„lte om deras h”fter.

012:019   Pr„ster utblottar han, han f”r dem i landsflykt,
	  och de s„krast rotade kommer han p† fall.
012:020   V„lbetrodda m„n ber”var han m†let
	  och avh„nder de „ldste deras insikt.
012:021   Han utgjuter f”rakt ”ver furstar
	  och lossar de starkes g”rdel.

012:022   Han blottar djupen, s† att de ej h”ljas av m”rker,
	  d”dsskuggan drager han fram i ljuset.
012:023   Han l†ter folkslag v„xa till -- och f”rg”r dem;
	  han utvidgar deras gr„nser, men f”r dem sedan bort.
012:024   Stamh”vdingar i landet ber”var han f”rst†ndet,
	  han leder dem vilse i v„gl”sa ”demarker.
012:025   De famla i m”rkret och hava intet ljus,
	  han kommer dem att ragla s†som druckna.
013:001   Ja, alltsammans har mitt ”ga sett,
	  mitt ”ra har h”rt det och nogsamt givit akt.
013:002   Vad I veten, det vet ocks† jag;
	  icke st†r jag tillbaka f”r eder.
013:003   Men till den Allsm„ktige vill jag nu tala,
	  det lyster mig att g† till r„tta med Gud.

013:004   Dock, I „ren m„n som spinna ihop l”gn,
	  allasammans hops„tten I f†f„ngligt tal.
013:005   Om I „nd† villen alldeles tiga!
	  Det kunde tillr„knas eder som vishet.
013:006   H”ren nu likv„l mitt klagom†l,
	  och akten p† mina l„ppars gensagor.

013:007   Viljen I f”rsvara Gud med or„ttf„rdigt tal
	  och honom till f”rm†n bruka o„rligt tal?
013:008   Skolen I visa eder partiska f”r honom
	  eller g”ra eder till sakf”rare f”r Gud?
013:009   Icke kan s†dant „ndas v„l,
	  n„r han h†ller r„fst med eder?
	  Eller kunnen I g„ckas med honom,
	  s†som man kan g„ckas med en m„nniska?

013:010   Nej, f”rvisso skall han straffa eder,
	  om I visen en hemlig partiskhet.
013:011   Sannerligen, hans majest„t skall d† f”rskr„cka eder,
	  och fruktan f”r honom skall falla ”ver eder.
013:012   Edra t„nkespr†k skola d† bliva visdomsord av aska,
	  edra f”rsvarsverk varda s†som vallar av ler.

013:013   Tigen nu f”r min, s† skall jag tala,
	  g†nge s† ”ver mig vad det vara m†.
013:014   Ja, huru det „n g†r, vill jag fatta mitt k”tt mellan t„nderna
	  och taga min sj„l i min hand.
013:015   M† han dr„pa mig, jag hoppas intet annat;
	  min vandel vill jag „nd† h†lla fram inf”r honom.
013:016   Redan detta skall l„nda mig till fr„lsning,
	  ty ingen gudl”s dristar komma inf”r honom.

013:017   H”ren, h”ren d† mina ord,
	  och l†ten min f”rklaring tr„nga in i edra ”ron.
013:018   Se, h„r l„gger jag saken fram;
	  jag vet att jag skall befinnas hava r„tt.
013:019   Eller gives det n†gon som kan vederl„gga mig?
	  Ja, d† vill jag tiga -- och d”.

013:020   Allenast tv† ting m† du ej g”ra mot mig,
	  s† beh”ver jag ej d”lja mig inf”r ditt ansikte:
013:021   din hand m† du ej l†ta komma mig n„r,
	  och fruktan f”r dig m† icke f”rskr„cka mig.
013:022   Sedan m† du †klaga, och jag vill svara,
	  eller ock skall jag tala, och du m† gendriva mig.

013:023   Huru „r det allts† med mina missg„rningar och synder?
	  L†t mig f† veta min ”vertr„delse och synd.
013:024   Varf”r d”ljer du ditt ansikte
	  och aktar mig s†som din fiende?
013:025   Vill du skr„mma ett l”v som drives av vinden,
	  vill du f”rf”lja ett borttorkat str†?

013:026   Du skriver ju bedr”velser p† min lott
	  och giver mig till arvedel min ungdoms missg„rningar;
013:027   du s„tter mina f”tter i stocken,
	  du vaktar p† alla v„gar,
	  f”r mina fotsulor m„rker du ut stegen.
013:028   Och detta mot en som t„res bort lik murket tr„,
	  en som liknar en kl„dnad s”nderfr„tt av mal!
014:001   M„nniskan, av kvinna f”dd,
	  lever en liten tid och m„ttas av oro;
014:002   lik ett blomster v„xer hon upp och vissnar bort,
	  hon flyr undan s†som skuggan och har intet best†nd.

014:003   Och till att vakta p† en s†dan uppl†ter du dina ”gon,
	  ja, du drager mig till doms inf”r dig.
014:004   Som om en ren skulle kunna framg† av en oren!
	  S†dant kan ju aldrig ske.

014:005   Žro nu m„nniskans dagar oryggligt best„mda,
	  hennes m†naders antal fastst„llt av dig,
	  har du utstakat en gr„ns som hon ej kan ”verskrida,
014:006   v„nd d† din blick ifr†n henne och unna henne ro,
	  l†t henne njuta en dagakarls gl„dje av sin dag.

014:007   F”r ett tr„d finnes ju kvar n†got hopp;
	  hugges det „n ned, kan det †ter skjuta skott,
	  och telningar beh”va ej fattas d„rp†.
014:008   Om „n dess rot tynar h„n i jorden
	  och dess stubbe d”r bort i mullen,
014:009   s† kan det gr”nska upp genom vattnets †ngor
	  och skjuta grenar lik ett nyplantat tr„d.

014:010   Men om en man d”r, s† ligger han d„r slagen;
	  om en m„nniska har givit upp andan, var finnes hon d† mer?
014:011   S†som n„r vattnet har f”rrunnit ur en sj”,
	  och s†som n„r en flod har sinat bort och uttorkat,
014:012   s† ligger mannen d„r och st†r ej mer upp,
	  han vaknar icke †ter, s† l„nge himmelen varar;
	  aldrig v„ckes han upp ur sin s”mn.

014:013   Ack, att du ville g”mma mig i d”dsriket,
	  f”rd”lja mig, till dess din vrede hade upph”rt,
	  staka ut f”r mig en tidsgr„ns och sedan t„nka p† mig --
014:014   fast„n ju ingen kan f† liv, n„r han en g†ng „r d”d!
	  D† skulle jag h†lla min stridstid ut,
	  „nda till dess att min avl”sning komme.

014:015   Du skulle d† ropa p† mig,
	  och jag skulle svara dig;
	  efter dina h„nders verk skulle du l„ngta;
014:016   ja, du skulle d† r„kna mina steg,
	  du skulle ej akta p† min synd.
014:017   I en f”rseglad pung l†ge d† min ”vertr„delse,
	  och du ”verskylde min missg„rning.

014:018   Men s†som sj„lva berget faller och f”rvittrar,
	  och s†som klippan flyttas ifr†n sin plats,
014:019   s†som stenar n”tas s”nder genom vattnet,
	  och s†som mullen sk”ljes bort av dess fl”den,
	  s† g”r du ock m„nniskans hopp om intet.

014:020   Du sl†r henne ned f”r alltid, och hon far h„dan;
	  du f”rvandlar hennes ansikte och driver henne bort.
014:021   Om hennes barn komma till „ra, s† k„nner hon det icke;
	  om de sjunka ned till ringhet, s† aktar hon dock ej p† dem.
014:022   Hennes kropp k„nner blott sin egen pl†ga,
	  hennes sj„l blott den sorg hon sj„lv f†r f”rnimma.
015:001 D„refter tog Elifas fr†n Teman till orda och sade:

015:002   Skall en vis man tala s† i v„dret
	  och fylla upp sitt br”st med ”stanvind?
015:003   Skall han f”rsvara sin sak med haltl”st tal,
	  med ord som ingenting bevisa?

015:004   Žn mer, du g”r gudsfruktan om intet
	  och kommer med klagol†t inf”r Gud.
015:005   Ty din ondska l„gger dig orden i munnen,
	  och ditt behag st†r till illfundigt tal.
015:006   S† d”mes du nu skyldig av din mun, ej av mig,
	  dina egna l„ppar vittna emot dig.

015:007   Var du den f”rsta m„nniska som f”ddes,
	  och fick du liv, f”rr„n h”jderna funnos?
015:008   Blev du †h”rare i Guds hemliga r†d
	  och fick s† visheten i ditt v†ld?
015:009   Vad vet du d†, som vi icke veta?
	  Vad f”rst†r du, som ej „r oss kunnigt?
015:010   Gr†h†rsman och †ldring finnes ocks† bland oss,
	  ja, en som ”verg†r din fader i †lder.

015:011   F”rsm†r du den tr”st som Gud har att bjuda,
	  och det ord som i saktmod talas med dig?
015:012   Vart f”res du h„n av ditt sinne,
	  och varf”r v„lva dina ”gon s†,
015:013   i det du v„nder ditt raseri mot Gud
	  och ”ser ut ord ur din mun?

015:014   Vad „r en m„nniska, att hon skulle vara ren?
	  Vad en av kvinna f”dd, att han skulle vara r„ttf„rdig?
015:015   Se, ej ens p† sina heliga kan han f”rlita sig,
	  och himlarna „ro icke rena inf”r hans ”gon;
015:016   huru mycket mindre d† den som „r ond och f”rd„rvad,
	  den man som l„skar sig med or„ttf„rdighet s†som med vatten!

015:017   Jag vill kung”ra dig n†got, s† h”r nu mig;
	  det som jag har sk†dat vill jag f”rt„lja,
015:018   vad visa m„n hava gjort kunnigt,
	  lagt fram s†som ett arv ifr†n sina f„der,
015:019   ifr†n dem som allena fingo landet till g†va,
	  och bland vilka ingen fr„mling „nnu hade tr„ngt in:

015:020   Den ogudaktige har †ngest i alla sina dagar,
	  under de †r, helt f†, som besk„ras en v†ldsverkare.
015:021   Skr„ckr”ster ljuda i hans ”ron;
	  n„r han „r som tryggast, kommer f”rh„rjaren ”ver honom.
015:022   Han har intet hopp om r„ddning ur m”rkret,
	  ty sv„rdet lurar p† honom.

015:023   S†som flykting s”ker han sitt br”d: var „r det?
	  Han f”rnimmer att m”rkrets dag „r f”r handen.
015:024   Źngest och tr†ngm†l f”rskr„cka honom,
	  han nedsl†s av dem s†som av en stridsrustad konung.

015:025   Ty mot Gud r„ckte han ut sin hand,
	  och mot den Allsm„ktige f”rh„vde han sig;
015:026   han stormade mot honom med trotsig hals,
	  med sina sk”ldars ryggar i sluten hop;
015:027   han h”ljde sitt ansikte med fetma
	  och samlade hull p† sin l„nd;
015:028   han bosatte sig i st„der, d”mda till f”rst”ring,
	  i hus som ej fingo bebos,
	  ty till stenhopar voro de best„mda.

015:029   D„rf”r bliver han ej rik, och hans gods best†r ej,
	  hans sk”rdar luta ej tunga mot jorden.
015:030   Han kan icke undslippa m”rkret;
	  hans telningar skola f”rtorka av hetta,
	  och sj„lv skall han f”rg†s genom Guds muns anda.

015:031   I sin f”rvillelse m† han ej lita p† vad f†f„ngligt „r,
	  ty f†f„nglighet m†ste bliva hans l”n.
015:032   I f”rtid skall hans m†tt varda fyllt,
	  och hans krona skall ej gr”nska mer.
015:033   Han bliver lik ett vintr„d som i f”rtid mister sina druvor,
	  lik ett olivtr„d som f„ller sina blommor.

015:034   Ty den gudl”ses hus f”rbliver ofruktsamt,
	  s†som eld f”rt„r hyddor d„r mutor tagas.
015:035   Man g†r havande med olycka och f”der f”rd„rv;
	  den livsfrukt man alstrar „r ett sviket hopp.
016:001 D„refter tog Job till orda och sade:

016:002   ™ver nog har jag f†tt h”ra av s†dant;
	  usla tr”stare „ren I alla.
016:003   Žr det nu slut p† detta tal i v„dret,
	  eller eggar dig „nnu n†got till gensvar?

016:004   Jag kunde v„l ock tala, jag s†som I;
	  ja, jag ville att I voren i mitt st„lle!
	  D† kunde jag hops„tta ord mot eder
	  och skaka mot eder mitt huvud till h†n.
016:005   Med munnen kunde jag d† styrka eder
	  och med l„pparnas ”mkan bereda eder lindring.

016:006   Om jag nu talar, s† lindras d„rav ej min pl†ga;
	  och tiger jag, icke sl„pper den mig „nd†.
016:007   Nej, nu har all min kraft blivit t”md;
	  du har ju f”r”tt hela mitt hus.
016:008   Och att du har hems”kt mig, det g„ller s†som vittnesb”rd;
	  min sjukdom f†r tr„da upp och tala mot mig.

016:009   I vrede s”ndersliter och ans„tter man mig,
	  man biter sina t„nder samman emot mig;
	  ja, min ov„n v„sser mot mig sina blickar.
016:010   Man sp„rrar upp munnen mot mig,
	  sm„dligt sl†r man mig p† mina kinder;
	  alla rota sig tillsammans emot mig.

016:011   Gud giver mig till pris †t or„ttf„rdiga m„nniskor
	  och kastar mig i de ogudaktigas h„nder.
016:012   Jag satt i god ro, d† krossade han mig;
	  han grep mig i nacken och slog mig i smulor.

	  Han satte mig upp till ett m†l f”r sina skott;
016:013   fr†n alla sidor tr„ffa mig hans pilar,
	  han genomborrar mina njurar utan f”rskoning,
	  min galla gjuter han ut p† jorden.
016:014   Han bryter ned mig med st”t p† st”t,
	  han stormar emot mig s†som en k„mpe.

016:015   S„cktyg b„r jag hopf„st ”ver min hud,
	  och i stoftet har jag m†st s„nka mitt horn,
016:016   Mitt anlete „r gl”dande r”tt av gr†t,
	  och p† mina ”gonlock „r d”dsskugga l„grad.
016:017   Och detta, fast„n v†ld ej finnes i mina h„nder,
	  och fast„n min b”n „r ren!

016:018   Du jord, ”verskyl icke mitt blod,
	  och l†t f”r mitt rop ingen vilostad finnas.
016:019   Se, redan nu har jag i himmelen mitt vittne,
	  och i h”jden den som skall tala f”r mig.

016:020   Mina v„nner hava mig nu till sitt †tl”je,
	  d„rf”r sk†dar mitt ”ga med t†rar till Gud,
016:021   Ja, m† han h„r skaffa r„tt †t en man mot Gud
	  och †t ett m„nniskobarn mot dess n„sta.
016:022   Ty f† „ro de †r som skola upprinna,
	  innan jag vandrar den v„g d„r jag ej mer kommer †ter.
017:001   Min livskraft „r f”rst”rd, mina dagar slockna ut,
	  bland gravar f†r jag min lott.
017:002   Ja, i sanning „r jag omgiven av g„ckeri,
	  och avoghet f†r mitt ”ga st„ndigt sk†da hos dessa!

017:003   S† st„ll nu s„kerhet och borgen f”r mig hos dig sj„lv;
	  vilken annan vill giva mig sitt handslag?
017:004   Dessas hj„rtan har du ju tillslutit f”r f”rst†nd,
	  d„rf”r skall du icke l†ta dem triumfera.
017:005   Den som f”rr†der sina v„nner till plundring,
	  p† hans barn skola ”gonen f”rsm„kta.

017:006   Jag „r satt till ett ordspr†k bland folken;
	  en man som man spottar i ansiktet „r jag.
017:007   D„rf”r „r mitt ”ga skumt av gr„melse,
	  och mina lemmar „ro s†som en skugga allasammans.

017:008   De redliga h„pna ”ver s†dant,
	  och den oskyldige uppr”res av harm mot den gudl”se.
017:009   Men den r„ttf„rdige h†ller fast vid sin v„g,
	  och den som har rena h„nder bemannar sig dess mer.
017:010   Ja, g„rna m†n I alla ans„tta mig p† nytt,
	  jag l„r „nd† bland eder ej finna n†gon vis.

017:011   Mina dagar „ro f”rlidna, s”nderslitna „ro mina planer,
	  vad som var mitt hj„rtas beg„r.
017:012   Men natten vill man g”ra till dag,
	  ljuset skulle vara n„ra, nu d† m”rker bryter in.

017:013   Nej, huru jag „n bidar, bliver d”dsriket min boning,
	  i m”rkret skall jag b„dda mitt l„ger;
017:014   till graven m†ste jag s„ga: ˝Du „r min fader˝,
	  till f”rruttnelsens maskar: ˝Min moder˝, ˝Min syster˝.
017:015   Vad bliver d† av mitt hopp,
	  ja, mitt hopp, vem f†r sk†da det?
017:016   Till d”dsrikets bommar far det ned,
	  d† jag nu sj„lv g†r till vila i stoftet.
018:001 D„refter tog Bildad fr†n Sua till orda och sade:

018:002   Huru l„nge skolen I g† p† jakt efter ord?
	  Kommen till f”rst†nd; sedan m† vi talas vid.
018:003   Varf”r skola vi aktas s†som osk„liga djur,
	  r„knas i edra ”gon s†som ett f”rstockat folk?
018:004   Du som i din vrede sliter s”nder dig sj„lv,
	  menar du att d”r din skull jorden skall bliva ”de
	  och klippan flyttas bort fr†n sin plats?

018:005   Nej, den ogudaktiges ljus skall slockna ut,
	  och l†gan av hans eld icke giva n†got sken.
018:006   Ljuset skall f”rm”rkas i hans hydda,
	  och lampan slockna ut f”r honom.
018:007   Hans v„ldiga steg skola st„ckas,
	  hans egna r†dslag bringa honom p† fall.

018:008   Ty han rusar med sina f”tter in i n„tet,
	  f”rs†ten lura, d„r han vandrar fram;
018:009   snaran griper honom om h„len,
	  och gillret tager honom fatt;
018:010   garn till att f†nga honom „ro lagda p† marken
	  och sn„rjande band p† hans stig.

018:011   Fr†n alla sidor „ngsla honom f”rskr„ckelser,
	  de jaga honom, varhelst han g†r fram.
018:012   Olyckan vill uppsluka honom,
	  och of„rd st†r redo, honom till fall.
018:013   Under hans hud fr„tas hans lemmar bort,
	  ja, av d”dens f”rstf”dde bortfr„tas hans lemmar.

018:014   Ur sin hydda, som han f”rtr”star p†, ryckes han bort,
	  och till f”rskr„ckelsernas konung vandrar han h„n.
018:015   I hans hydda f†r fr„mlingar bo,
	  och svavel utstr”s ”ver hans boning.

018:016   Nedantill f”rtorkas hans r”tter,
	  och ovantill vissnar hans krona bort.
018:017   Hans †minnelse f”rg†s ifr†n jorden,
	  hans namn lever icke kvar i v„rlden.
018:018   Fr†n ljus st”tes han ned i m”rker
	  och f”rjagas ifr†n jordens krets.
018:019   Utan barn och avkomma bliver han i sitt folk,
	  och ingen i hans boningar skall slippa undan.

018:020   ™ver hans of„rdsdag h„pna v„sterns folk,
	  och ”sterns m„n gripas av rysning.
018:021   Ja, s† sker det med den or„ttf„rdiges hem,
	  s† g†r det dens hus, som ej vill veta av Gud.
019:001 D„refter tog Job till orda och sade:

019:002   Huru l„nge skolen I bedr”va min sj„l
	  och krossa mig s”nder med edra ord?
019:003   Tio g†nger haven I nu talat sm„dligt mot mig
	  och kr„nkt mig utan all f”rsyn.

019:004   Om s† „r, att jag verkligen har farit vilse,
	  d† „r f”rvillelsen min egen sak.
019:005   Men viljen I „nd† verkligen f”rh„va eder mot mig,
	  och p†st†n I att sm„leken har drabbat mig med sk„l,
019:006   s† veten fastmer att Gud har gjort mig or„tt
	  och att han har omsn„rjt mig med sitt n„t.

019:007   Se, jag klagar ”ver v†ld, men f†r intet svar;
	  jag ropar, men f†r icke r„tt.
019:008   Min v„g har han sp„rrat, s† att jag ej kommer fram,
	  och ”ver mina stigar breder han m”rker.
019:009   Min „ra har han avkl„tt mig,
	  och fr†n mitt huvud har han tagit bort kronan.

019:010   Fr†n alla sidor bryter han ned mig, s† att jag f”rg†s;
	  han rycker upp mitt hopp, s†som vore det ett tr„d.
019:011   Sin vrede l†ter han brinna mot mig
	  och aktar mig s†som sina ov„nners like.
019:012   Hans skaror draga samlade fram
	  och bereda sig v„g till anfall mot mig;
	  de l„gra sig runt omkring min hydda.

019:013   L†ngt bort ifr†n mig har han drivit mina fr„nder;
	  mina bekanta „ro idel fr„mlingar mot mig.
019:014   Mina n„rmaste hava dragit sig undan,
	  och mina f”rtrogna hava f”rg„tit mig.

019:015   Mitt husfolk och mina tj„nstekvinnor akta mig s†som fr„mling;
	  en fr„mmande man har jag blivit i deras ”gon.
019:016   Kallar jag p† min tj„nare, s† svarar han icke;
	  ”dmjukt m†ste jag b”nfalla hos honom.

019:017   Min andedr„kt „r vidrig f”r min hustru,
	  jag v„cker leda hos min moders barn.
019:018   Till och med de sm† barnen visa mig f”rakt;
	  s† snart jag st†r upp, tala de oh”viskt emot mig.
019:019   Ja, en styggelse „r jag f”r alla dem jag umgicks med;
	  de som voro mig k„rast hava v„nt sig emot mig.

019:020   Benen i min kropp tr„nga ut i hud och hull;
	  knappt tandk”ttet har jag f†tt beh†lla kvar.

019:021   Haven misskund, haven misskund med mig, I mina v„nner,
	  d† nu Guds hand s† har hems”kt mig.
019:022   Varf”r skolen I f”rf”lja mig, I s†som Gud,
	  och aldrig bliva m„tta av mitt k”tt?

019:023   Ack att mina ord skreves upp,
	  ack att de bleve upptecknade i en bok,
019:024   ja, bleve med ett stift av j„rn och med bly
	  f”r evig tid inpr„glade i klippan!

019:025   Dock, jag vet att min f”rlossare lever,
	  och att han till slut skall st† fram ”ver stoftet.
019:026   Och sedan denna min sargade hud „r borta,
	  skall jag fri ifr†n mitt k”tt f† sk†da Gud.
019:027   Ja, honom skall jag f† sk†da, mig till hj„lp,
	  f”r mina ”gon skall jag se honom, ej s†som en fr„mling;
	  d„refter tr†nar jag i mitt innersta.

019:028   Men n„r I t„nken: ˝huru skola vi icke ans„tta honom!˝
	  -- s†som vore skulden att finna hos mig --
019:029   d† m†n I taga eder till vara f”r sv„rdet,
	  ty vreden h”r till de synder som straffas med sv„rd;
	  s† m†n I d† besinna att en dom skall komma.
020:001 D„refter tog Sofar fr†n Naama till orda och sade:

020:002   P† s†dant tal giva mina tankar mig ett svar,
	  „n mer, d† jag nu „r s† uppr”rd i mitt inre.
020:003   Sm„dlig tillr„ttavisning m†ste jag h”ra,
	  och man svarar mig med munv„der p† f”rst†ndigt tal.

020:004   Vet du d† icke att s† har varit fr†n evig tid,
	  fr†n den stund d† m„nniskor sattes p† jorden:
020:005   att de ogudaktigas jubel varar helt kort
	  och den gudl”ses gl„dje ett ”gonblick?

020:006   Om „n hans f”rh„velse stiger upp till himmelen
	  och hans huvud n†r intill molnen,
020:007   S† f”rg†s han dock f”r alltid och aktas lik sin tr„ck;
	  de som s†go honom m†ste fr†ga: ˝Var „r han?˝
020:008   Lik en dr”m flyger han bort, och ingen finner honom mer;
	  han f”rjagas s†som en syn om natten.
020:009   Det ”ga som s†g honom ser honom icke †ter,
	  och hans plats f†r ej sk†da honom mer.
020:010   Hans barn m†ste gottg”ra hans skulder till de arma,
	  hans h„nder †terb„ra hans vinning.
020:011   B„st ungdomskraften fyller hans ben,
	  skall den ligga i stoftet med honom.

020:012   Om „n ondskan smakar ljuvligt i hans mun,
	  s† att han g”mmer den under sin tunga,
020:013   „r r„dd om den och ej vill g† miste d„rom,
	  utan h†ller den f”rvarad inom sin gom,
020:014   s† f”rvandlas denna kost i hans inre,
	  bliver huggormsetter i hans liv.
020:015   Den rikedom han har slukat m†ste han utspy;
	  av Gud drives den ut ur hans buk.
020:016   Ja, huggormsgift kommer han att dricka,
	  av etterormens tunga bliver han dr„pt.
020:017   Ingen b„ck f†r vederkvicka hans syn,
	  ingen str”m med fl”den av honung och gr„ddmj”lk.

020:018   Sitt f”rd„rv m†ste han †terb„ra, han f†r ej njuta d„rav;
	  hans fr”jd svarar ej mot den rikedom han har vunnit.
020:019   Ty mot de arma ”vade han v†ld och l„t dem ligga d„r;
	  han rev till sig hus som han ej kan h†lla vid makt.
020:020   Han visste ej av n†gon ro f”r sin buk,
	  men han skall icke r„dda sig med sina skatter.
020:021   Intet slapp undan hans glupskhet,
	  d„rf”r „ger och hans lycka intet best†nd.
020:022   Mitt i hans ”verfl”d p†kommer honom n”d,
	  och envar el„ndig v„nder d† mot honom sin hand.

020:023   Ja, s† m†ste ske, f”r att hans buk m† bliva fylld;
	  sin vredes gl”d skall Gud s„nda ”ver honom
	  och l†ta den tr„nga s†som ett regn in i hans kropp.

020:024   Om han flyr undan f”r vapen av j„rn,
	  s† genomborras han av kopparb†gens skott.
020:025   N„r han d† drager i pilen och den kommer ut ur hans rygg,
	  n„r den ljungande udden kommer fram ur hans galla,
	  d† falla d”dsfasorna ”ver honom.

020:026   Idel m”rker „r f”rvarat †t hans skatter;
	  till mat gives honom eld som brinner utan pust,
	  den f”rt„r vad som „r kvar i hans hydda.
020:027   Himmelen l„gger hans missg„rning i dagen,
	  och jorden reser sig upp emot honom.
020:028   Vad som har samlats i hans hus far †ter sin kos,
	  likt f”rrinnande vatten, p† vredens dag.

020:029   S†dan lott f†r en ogudaktig m„nniska av Gud,
	  s†dan arvedel har av Gud blivit best„md †t henne.
021:001 D„refter tog Job till orda och sade:

021:002   H”ren †tminstone p† mina ord;
	  l†ten det vara den tr”st som I given mig.
021:003   Haven f”rdrag med mig, s† att jag f†r tala;
	  sedan jag har talat, m† du bespotta.

021:004   Žr d† min klagan, s†som n„r m„nniskor eljest klaga?
	  Eller huru skulle jag kunna vara annat „n ot†lig?
021:005   Akten p† mig, s† skolen I h„pna
	  och n”dgas l„gga handen p† munnen.
021:006   Ja, n„r jag t„nker d„rp†, d† f”rskr„ckes jag sj„lv,
	  och f”rf„ran griper mitt k”tt.

021:007   Varf”r f† de ogudaktiga leva,
	  ja, med †ldern v„xa till i rikedom?
021:008   De se sina barn leva kvar hos sig,
	  och sin avkomma hava de inf”r sina ”gon.
021:009   Deras hus st† trygga, ej hems”kta av f”rskr„ckelse;
	  Gud l†ter sitt ris icke komma vid dem.

021:010   N„r deras boskap parar sig, „r det icke f”rg„ves;
	  l„tt kalva deras kor, och icke i otid.
021:011   Sina barn sl„ppa de ut s†som en hjord,
	  deras piltar hoppa lustigt omkring.
021:012   De st„mma upp med pukor och harpor,
	  och gl„dja sig vid pipors ljud.
021:013   De f”rn”ta sina dagar i lust,
	  och ned till d”dsriket fara de i frid.

021:014   Och de sade dock till Gud: ˝Vik ifr†n oss,
	  dina v„gar vilja vi icke veta av.
021:015   Vad „r den Allsm„ktige, att vi skulle tj„na honom?
	  och vad skulle det hj„lpa oss att †kalla honom?˝

021:016   Det „r sant, i deras egen hand st†r ej deras lycka,
	  och de ogudaktigas r†dslag vare fj„rran ifr†n mig!

021:017   Men huru ofta utslocknar v„l de ogudaktigas lampa,
	  huru ofta h„nder det att of„rd kommer ”ver dem,
	  och att han tillskiftar dem lotter i vrede?
021:018   De borde ju bliva s†som halm f”r vinden,
	  lika agnar som stormen rycker bort.

021:019   ˝Gud spar †t hans barn att lida f”r hans ondska.˝
	  Ja, men honom sj„lv borde han vederg„lla, s† att han finge k„nna det.
021:020   Med egna ”gon borde han se sitt fall,
	  och av den Allsm„ktiges vrede borde han f† dricka.
021:021   Ty vad fr†gar han efter sitt hus, n„r han sj„lv „r borta,
	  n„r hans m†naders antal har n†tt sin „nde?

021:022   ˝Skall man d† l„ra Gud f”rst†nd,
	  honom som d”mer ”ver de h”gsta?˝

021:023   Ja, den ene f†r d” i sin v„lmaktstid,
	  d„r han sitter i allsk”ns frid och ro;
021:024   hans st„vor hava f†tt st† fulla med mj”lk,
	  och m„rgen i hans ben har bevarat sin saft.
021:025   Den andre m†ste d” med bedr”vad sj„l,
	  och aldrig fick han njuta av n†gon lycka.
021:026   Tillsammans ligga de s† i stoftet,
	  och f”rruttnelsens maskar ”vert„cka dem.

021:027   Se, jag k„nner v„l edra tankar
	  och de funder med vilka I viljen nedsl† mig.
021:028   I sp”rjen ju: ˝Vad har blivit av de h”ga herrarnas hus,
	  av hyddorna n„r de ogudaktiga bodde?˝

021:029   Haven I d† ej fr†gat dem som vida foro,
	  och akten I ej p† deras vittnesb”rd:
021:030   att den onde bliver sparad p† of„rdens dag
	  och b„rgad undan p† vredens dag?
021:031   Vem v†gar ens f”reh†lla en s†dan hans v„g?
	  Vem vederg„ller honom, vad han „n m† g”ra?

021:032   Och n„r han har blivit bortf”rd till graven,
	  s† vakar man sedan d„r vid kullen.
021:033   Ljuvligt f†r han vilja under dalens torvor.
	  I hans sp†r drager hela v„rlden fram;
	  f”re honom har och otaliga g†tt.

021:034   Huru kunnen I d† bjuda mig s† f†f„nglig tr”st?
	  Av edra svar st†r allenast trol”sheten kvar.
022:001 D„refter tog Elifas fr†n Teman till orda och sade:

022:002   Kan en man bereda Gud n†got gagn,
	  s† att det l„nder honom till gagn, om n†gon „r f”rst†ndig?
022:003   Har den Allsm„ktige n†gon b†tnad av att du „r r„ttf„rdig,
	  eller n†gon vinning av att du vandrar ostraffligt?

022:004   Žr det f”r din gudsfruktans skull som han straffar dig,
	  och som han g†r med dig till doms?
022:005   Har d† icke din ondska varit stor,
	  och voro ej dina missg„rningar utan „nde?
022:006   Jo, du tog pant av din broder utan sak,
	  du plundrade de utblottade p† deras kl„der.
022:007   Źt den f”rsm„ktande gav du intet vatten att dricka,
	  och den hungrige nekade du br”d.

022:008   F”r den v„ldige ville du uppl†ta landet,
	  och den myndige skulle f† bo d„ri,
022:009   men „nkor l„t du g† med tomma h„nder,
	  och de faderl”sas armar blevo krossade.

022:010   D„rf”r omgives du nu av snaror
	  och f”rf„ras av pl”tslig skr„ck.
022:011   ja, av ett m”rker d„r du intet ser,
	  och av vattenfl”den som ”vert„cka dig.

022:012   I himmelens h”jde „r det ju Gud som har sin boning,
	  och du ser stj„rnorna d„ruppe, huru h”gt de sitta;
022:013   d„rf”r t„nker du: ˝Vad kan Gud veta?
	  Skulle han kunna d”ma, han som bor bortom t”cknet?
022:014   Molnen „ro ju ett t„ckelse, s† att han intet ser;
	  och p† himlarunden „r det han har sin g†ng.˝

022:015   Vill du d† h†lla dig p† forntidens v„g,
	  d„r f”rd„rvets m„n gingo fram,
022:016   de m„n som bortrycktes, innan deras tid var ute,
	  och s†som en str”m fl”t deras grundval bort,
022:017   de m„n som sade till Gud: ˝Vik ifr†n oss˝,
	  ty vad skulle den Allsm„ktige kunna g”ra dem?
022:018   Det var ju dock han som uppfyllde deras hus med sitt goda.
	  De ogudaktigas r†dslag vare fj„rran ifr†n mig!

022:019   De r„ttf„rdiga skola se det och gl„dja sig,
	  och den oskyldige skall f† bespotta dem:
022:020   ˝Ja, nu „ro f”rvisso v†ra motst†ndare utrotade,
	  och deras ”verfl”d har elden f”rt„rt.˝

022:021   Men s”k nu f”rlikning och frid med honom;
	  d„rigenom skall lycka falla dig till.
022:022   Tag emot undervisning av hans mun,
	  och f”rvara hans ord i ditt hj„rta.

022:023   Om du omv„nder dig till den Allsm„ktige, s† bliver du uppr„ttad;
	  men or„ttf„rdighet m† du skaffa bort ur din hydda.
022:024   Ja kasta din gyllene skatt i stoftet
	  och Ofirs-guldet ibland b„ckens stenar,
022:025   s† bliver den Allsm„ktige din gyllene skatt,
	  det „dlaste silver varder han f”r dig.

022:026   Ja, d† skall du hava din lust i den Allsm„ktige
	  och kunna upplyfta ditt ansikte till Gud.
022:027   N„r du d† beder till honom, skall han h”ra dig,
	  och de l”ften du g”r skall du f† infria.
022:028   Allt vad du besluter skall d† lyckas f”r dig,
	  och ljus skall skina p† dina v„gar.
022:029   Om de leda mot djupet och du d† beder: ˝Upp†t!˝,
	  s† fr„lsar han mannen som har ”dmjukat sig.
022:030   Ja han r„ddar och den som ej „r fri ifr†n skuld;
	  genom dina h„nders renhet r„ddas en s†dan.
023:001 D„refter tog Job till orda och sade:

023:002   Ocks† i dag vill min klaga g”ra uppror.
	  Min hand k„nnes matt f”r min suckans skull.
023:003   Om jag blott visste huru jag skulle finna honom,
	  huru jag kunde komma dit d„r han bor!

023:004   Jag skulle d† l„gga fram f”r honom min sak
	  och fylla min mun med bevis.
023:005   Jag ville v„l h”ra vad han kunde svara mig,
	  och f”rnimma vad han skulle s„ga till mig.

023:006   Icke med ”vermakt finge han bek„mpa mig,
	  nej, han borde allenast lyssna till mig.
023:007   D† skulle hans motpart st† h„r s†som en redlig man,
	  ja, d† skulle jag f”r alltid komma undan min domare.

023:008   Men g†r jag mot ”ster, s† „r han icke d„r;
	  g†r jag mot v„ster, s† varsnar jag honom ej;
023:009   har han n†got att skaffa i norr, jag sk†dar honom icke;
	  d”ljer han sig i s”der, jag ser honom ej heller d„r.

023:010   Han vet ju vilken v„g jag har vandrat;
	  han har pr”vat mig, och jag har befunnits lik guld.
023:011   Vid hans sp†r har min for h†llit fast,
	  hans v„g har jag f”ljt, utan att vika av.
023:012   Fr†n hans l„ppars bud har jag icke gjort n†got avsteg;
	  mer „n egna r†dslut har jag aktat hans muns tal.

023:013   Men hans vilja „r orygglig; vem kan hindra honom?
	  Vad honom lyster, det g”r han ock.
023:014   Ja, han giver mig fullt upp min besk„rda del,
	  och mycket av samma slag har han „nnu i f”rvar.

023:015   D„rf”r gripes jag av f”rskr„ckelse f”r hans ansikte;
	  n„r jag bet„nker det, fruktar jag f”r honom.
023:016   Det „r Gud som har gjort mitt hj„rta f”rsagt,
	  den Allsm„ktige „r det som har v†llat min f”rskr„ckelse,
023:017   ty jag fick icke f”rg†s, innan m”rkret kom,
	  d”dsnatten undanh”ll han mig.
024:001   Varf”r har den Allsm„ktige inga r„fstetider i f”rvar?
	  varf”r f† hans v„nner ej sk†da hans h„mndedagar?

024:002   Se, r†m„rken flyttar man undan,
	  r”vade hjordar driver man i bet;
024:003   de faderl”sas †sna f”r man bort
	  och tager „nkans ko i pant.
024:004   Man tr„nger de fattiga undan fr†n v„gen,
	  de betryckta i landet m†ste g”mma sig med varandra.

024:005   Ja, s†som vild†snor m†ste de leva i ”knen;
	  dit g† de och m”da sig och s”ka n†got till t„ring;
	  hedmarken „r det br”d de hava †t sina barn.
024:006   P† f„ltet f† de till sk”rd vad boskap pl„gar „ta,
	  de h„mta upp det sista i den ogudaktiges ving†rd.
024:007   Nakna ligga de om natten, ber”vade sina kl„der;
	  de hava intet att skyla sig med i k”lden.
024:008   Av st”rtskurar fr†n bergen genomdr„nkas de;
	  de famna klippan, ty de „ga ej annan tillflykt.

024:009   Den faderl”se slites fr†n sin moders br”st,
	  och den betryckte drabbas av utpantning.
024:010   Nakna m†ste de g† omkring, ber”vade sina kl„der,
	  hungrande n”dgas de b„ra p† k„rvar.
024:011   Inom sina f”rtryckares murar m†ste de bereda olja,
	  de f† trampa vinpressar och d„rvid lida t”rst.
024:012   Utst”tta ur m„nniskors samfund j„mra de sig,
	  ja, fr†n d”dsslagnas sj„lar uppstiger ett rop.
	  Men Gud aktar ej p† vad f”rv„nt som sker.

024:013   Andra hava blivit fiender till ljuset;
	  de k„nna icke dess v„gar
	  och h†lla sig ej p† dess stigar.
024:014   Vid dagningen st†r m”rdaren upp
	  f”r att dr„pa den betryckte och fattige;
	  och om natten g”r han sig till tjuvars like.
024:015   Žktenskapsbrytarens ”ga spejar efter skymningen,
	  han t„nker: ˝Intet ”ga f†r k„nna igen mig˝,
	  och s„tter s† ett t„ckelse framf”r sitt ansikte.

024:016   N„r det „r m”rkt, bryta s†dana sig in i husen,
	  men under dagen st„nga de sig inne;
	  ljuset vilja de icke veta av.
024:017   Ty det svarta m”rkret r„knas av dem alla s†som morgon,
	  med m”rkrets f”rskr„ckelser „ro de ju f”rtrogna.

024:018   ˝Men hastigt˝, menen I, ˝ryckes en s†dan bort av str”mmen,
	  f”rbannad bliver hans del i landet;
	  till ving†rdarna f†r han ej mer styra sina steg.
024:019   S†som sn”vatten f”rt„res av torka och hetta,
	  s† f”rt„r d”dsriket den som har syndat.
024:020   Hans moders liv f”rg„ter honom,
	  maskar frossa p† honom,
	  ingen finnes, som bevarar hans minne;
	  s†som ett tr„d brytes or„ttf„rdigheten av.
024:021   S† g†r det, n„r n†gon plundrar den ofruktsamma, som intet f”der,
	  och n„r n†gon icke g”r gott mot „nkan.˝

024:022   Ja, men han uppeh†ller ock v†ldsm„nnen genom sin kraft,
	  de f† st† upp, n„r de redan hade f”rlorat hoppet om livet;
024:023   han giver dem trygghet, s† att de f† vila,
	  och hans ”gon vaka ”ver deras v„gar.
024:024   N„r de hava stigit till sin h”jd, besk„res dem en snar h„danf„rd,
	  de sjunka d† ned och d” som alla andra;
	  likasom axens toppar vissna de bort.
024:025   Žr det ej s†, vem vill d† vederl„gga mig,
	  vem kan g”ra mina ord om intet?
025:001 D„refter tog Bildad fr†n Sua till orda och sade:

025:002   Hos honom „r v„ldighet och f”rskr„ckande makt,
	  hos honom, som skapar frid i sina himlars h”jd.
025:003   Vem finnes, som f”rm†r r„kna hans skaror?
	  Och vem ”verstr†las ej av hans ljus?

025:004   Huru skulle d† en m„nniska kunna hava r„tt mot Gud
	  eller en av kvinna f”dd kunna befinnas ren?
025:005   Se, ej ens m†nen skiner nog klart,
	  ej ens stj„rnorna „ro rena i hans ”gon;
025:006   huru mycket mindre d† m„nniskan, det krypet,
	  m„nniskobarnet, den masken!
026:001 D„refter tog Job till orda och sade:

026:002   Vilken hj„lp har du ej sk„nkt den vanm„ktige,
	  huru har du ej st„rkt den maktl”ses arm!
026:003   Vilka r†d har du ej givit den ovise,
	  och vilket ”verfl”d av klokhet har du ej lagt i dagen!
026:004   Vem gav dig kraft att tala s†dana ord,
	  och vems ande var det som kom till orda ur dig?

026:005   D”dsrikets skuggor gripas av †ngest,
	  djupets vatten och de som bo d„ri.
026:006   D”dsriket ligger blottat f”r honom,
	  och avgrunden har intet t„ckelse.

026:007   Han sp„nner ut nordanrymden ”ver det tomma
	  och h„nger upp jorden p† intet.
026:008   Han samlar vatten i sina moln s†som i ett knyte,
	  och skyarna brista icke under b”rdan.
026:009   Han g”mmer sin tron f”r v†r †syn,
	  han omh”ljer den med sina skyar.
026:010   En rundel har han v„lvt s†som gr„ns f”r vattnen,
	  d„r varest ljus „ndas i m”rker.

026:011   Himmelens pelare sk„lva,
	  de gripas av f”rf„ran vid hans n„pst.
026:012   Med sin kraft f”rskr„ckte han havet,
	  och genom sitt f”rst†nd s”nderkrossade han Rahab.
026:013   Blott han andades, blev himmelen klar;
	  hans hand genomborrade den snabba ormen.

026:014   Se, detta „r allenast utkanterna av hans verk;
	  en sakta viskning „r allt vad vi f”rnimma d„rom.
	  Hans allmakts dunder, vem skulle kunna fatta det?
027:001 Źter hov Job upp sin r”st och kvad:

027:002   S† sant Gud lever, han som har f”rh†llit mig min r„tt,
	  den Allsm„ktige, som har v†llat min sj„ls bedr”velse:
027:003   aldrig, s† l„nge „nnu min ande „r i mig
	  och Guds livsfl„kt „r kvar i min n„sa,
027:004   aldrig skola mina l„ppar tala vad or„ttf„rdigt „r,
	  och min tunga b„ra fram o„rligt tal.

027:005   Bort det, att jag skulle giva eder r„tt!
	  Intill min d”d l†ter jag min ostrafflighet ej tagas ifr†n mig.
027:006   Vid min r„ttf„rdighet h†ller jag fast och sl„pper den icke,
	  mitt hj„rta f”rebr†r mig ej f”r n†gon av mina dagar.

027:007   Nej, s†som ogudaktig m† min fiende st† d„r
	  och min motst†ndare s†som or„ttf„rdig.
027:008   Ty vad hopp har den gudl”se n„r hans liv avsk„res,
	  n„r hans sj„l ryckes bort av Gud?
027:009   M†nne Gud skall h”ra hans rop,
	  n„r n”den kommer ”ver honom?
027:010   Eller kan en s†dan hava sin lust i den Allsm„ktige,
	  kan han †kalla Gud alltid?

027:011   Jag vill undervisa eder om huru Gud g†r till v„ga;
	  huru den Allsm„ktige t„nker, vill jag icke f”rd”lja.
027:012   Dock, I haven ju sj„lva allasammans sk†dat det;
	  huru kunnen I d† h„ngiva eder †t s† f†f„ngliga tankar?

027:013   H”ren vad den ogudaktiges lott bliver hos Gud,
	  vilken arvedel v†ldsverkaren f†r av den Allsm„ktige:

027:014   Om hans barn bliva m†nga, s† „r vinningen sv„rdets;
	  hans avkomlingar f† ej br”d att m„tta sig med.
027:015   De som slippa undan l„ggas i graven genom pest,
	  och hans „nkor kunna icke h†lla sin klagogr†t.

027:016   Om han ock hopar silver s†som stoft
	  och l„gger kl„der p† h”g s†som lera,
027:017   s† „r det den r„ttf„rdige som f†r kl„da sig i vad han l„gger p† h”g,
	  och den skuldl”se kommer att utskifta silvret.

027:018   Det hus han bygger bliver s† f”rg„ngligt som malen,
	  det skall likna skjulet som vaktaren g”r sig.
027:019   Rik l„gger han sig och menar att intet skall tagas bort;
	  men n„r han ”ppnar sina ”gon, „r ingenting kvar.

027:020   S†som vattenfloder taga f”rskr„ckelser honom fatt,
	  om natten r”vas han bort av stormen.
027:021   ™stanvinden griper honom, s† att han far sin kos,
	  den rycker honom undan fr†n hans plats.

027:022   Utan f”rskoning skjuter Gud sina pilar mot honom;
	  f”r hans hand m†ste han flykta med hast.
027:023   D† sl†r man ihop h„nderna, honom till h†n;
	  man visslar †t honom p† platsen d„r han var.
028:001   Silvret har ju sin gruva,
	  sin fyndort har guldet, som man renar;
028:002   j„rn h„mtas upp ur jorden,
	  och stenar sm„ltas till koppar.

028:003   Man s„tter d† gr„nser f”r m”rkret,
	  och rannsakar ned till yttersta djupet,
028:004   D„r spr„nger man schakt l†ngt under markens bebyggare,
	  d„r f„rdas man f”rg„ten djupt under vandrarens fot,
	  d„r h„nger man sv„vande, fj„rran ifr†n m„nniskor.

028:005   Ovan ur jorden uppv„xer br”d,
	  men d„rnere omv„lves den s†som av eld.
028:006   D„r, bland dess stenar, har safiren sitt f„ste,
	  guldmalm h„mtar man ock d„r.

028:007   Stigen ditned „r ej k„nd av ”rnen,
	  och falkens ”ga har ej utspanat den;
028:008   den har ej blivit trampad av stolta vilddjur,
	  intet lejon har g†tt d„rfram.

028:009   Ja, d„r b„r man hand p† h†rda stenen;
	  bergen omv„lvas „nda ifr†n r”tterna.
028:010   In i klipporna bryter man sig g†ngar,
	  d„r ”gat f†r se allt vad h„rligt „r.
028:011   Vatten†dror t„ppas till och hindras att gr†ta.
	  S† dragas dolda skatter fram i ljuset.

028:012   Men visheten, var finnes hon,
	  och var har f”rst†ndet sin boning?
028:013   Priset f”r henne k„nner ingen m„nniska;
	  hon st†r ej att finna i de levandes land.
028:014   Djupet s„ger: ˝Hon „r icke h„r˝,
	  och havet s„ger: ˝Hos mig „r hon icke.˝

028:015   Hon k”per icke f”r „dlaste metall,
	  med silver g„ldas ej hennes v„rde.
028:016   Hon v„ges icke upp med guld fr†n Ofir,
	  ej med dyrbar onyx och safir.

028:017   Guld och glas kunna ej liknas vid henne;
	  hon f†r ej i byte mot gyllene klenoder.
028:018   Koraller och kristall m† icke ens n„mnas;
	  sv†rare „r f”rv„rva vishet „n p„rlor.
028:019   Etiopisk topas kan ej liknas vid henne;
	  hon v„ges icke upp med renaste guld.

028:020   Ja, visheten, varifr†n kommer v„l hon,
	  och var har f”rst†ndet sin boning?
028:021   F”rborgad „r hon f”r alla levandes ”gon,
	  f”r himmelens f†glar „r hon f”rdold;
028:022   avgrunden och d”den giva till k„nna;
	  ˝Blott h”rs„gner om henne f”rnummo v†ra ”ron.˝

028:023   Gud, han „r den som k„nner v„gen till henne,
	  han „r den som vet var hon har sin boning.
028:024   Ty han f”rm†r sk†da till jordens „ndar,
	  allt vad som finnes under himmelen ser han.

028:025   N„r han m„tte ut †t vinden dess styrka
	  och avv„gde vattnen efter m†tt,
028:026   n„r han stadgade en lag f”r regnet
	  och en v„g f”r tord”nets str†le,
028:027   d† s†g han och uppenbarade henne,
	  d† l„t han henne st† fram, d† utforskade han henne.

028:028   Och till m„nniskorna sade han s†:
	  ˝Se Herrens fruktan, det „r vishet,
	  och att fly det onda „r f”rst†nd.˝
029:001 Źter hov Job upp sin r”st och kvad:

029:002   Ack att jag vore s†som i forna m†nader,
	  s†som i de dagar d† Gud gav mig sitt beskydd,
029:003   d† hans lykta sken ”ver mitt huvud
	  och jag vid hans ljus gick fram genom m”rkret!

029:004   Ja, vore jag s†som i min mognads dagar,
	  d† Guds huldhet vilade ”ver min hydda,
029:005   d† „nnu den Allsm„ktige var med mig
	  och mina barn stodo runt omkring mig,
029:006   d† mina f”tter badade i gr„ddmj”lk
	  och klippan invid mig g”t ut b„ckar av olja!

029:007   N„r jag d† gick upp till porten i staden
	  och intog mitt s„te p† torget,
029:008   d† drogo de unga sig undan vid min †syn,
	  de gamla reste sig upp och blevo st†ende.
029:009   D† h”llo h”vdingar tillbaka sina ord
	  och lade handen p† munnen;
029:010   furstarnas r”st lj”d d† d„mpad,
	  och deras tunga l†dde vid gommen.

029:011   Ja, vart ”ra som h”rde prisade mig d† s„ll,
	  och vart ”ga som s†g bar vittnesb”rd om mig;
029:012   ty jag r„ddade den betryckte som ropade,
	  och den faderl”se, den som ingen hj„lpare hade.

029:013   Den olyckliges v„lsignelse kom d† ”ver mig,
	  och „nkans hj„rta uppfyllde jag med jubel.
029:014   I r„ttf„rdighet kl„dde jag mig, och den var s†som min kl„dnad;
	  r„ttvisa bar jag s†som mantel och huvudbindel.
029:015   ™gon blev jag d† †t den blinde,
	  och f”tter var jag †t den halte.

029:016   Jag var d† en fader f”r de fattiga,
	  och den ok„ndes sak redde jag ut.
029:017   Jag krossade den or„ttf„rdiges k„kar
	  och ryckte rovet undan hans t„nder.

029:018   Jag t„nkte d†: ˝I mitt n„ste skall jag f† d”,
	  mina dagar skola bliva m†nga s†som sanden.
029:019   Min rot ligger ju ”ppen f”r vatten,
	  och i min krona faller nattens dagg.
029:020   Min „ra bliver st„ndigt ny,
	  och min b†ge f”ryngras i min hand.˝

029:021   Ja, p† mig h”rde man d† och v„ntade,
	  man lyssnade under tystnad p† mitt r†d.
029:022   Sedan jag hade talat, talade ingen annan;
	  s†som ett vederkvickande fl”de kommo mina ord ”ver dem.

029:023   De v„ntade p† mig s†som p† regn,
	  de sp„rrade upp sina munnar s†som efter v†rregn.
029:024   N„r de misstr”stade, log jag emot dem,
	  och mitt ansiktes klarhet kunde de icke f”rm”rka.
029:025   T„cktes jag bes”ka dem, s† m†ste jag sitta fr„mst;
	  jag tronade d† s†som en konung i sin skara,
	  lik en man som har tr”st f”r de s”rjande.
030:001   Och nu le de †t mig,
	  m„nniskor som „ro yngre till †ren „n jag,
	  m„n vilkas f„der jag aktade ringa,
	  ja, ej ens hade velat s„tta bland mina vallhundar.

030:002   Vad skulle de ocks† kunna gagna mig med sin hj„lp,
	  dessa m„nniskor som sakna all manlig kraft?
030:003   Utm„rglade „ro de ju av brist och sv„lt;
	  de gnaga sin f”da av torra ”knen,
	  som redan i f”rv„g „r ”de och ”dslig.
030:004   Salt”rter plocka de d„r bland sn†ren,
	  och ginstr”tter „r vad de hava till mat.

030:005   Ur m„nniskors samkv„m drives de ut,
	  man ropar efter dem s†som efter tjuvar.
030:006   I gruvliga klyftor m†ste de bo,
	  i h†lor under jorden och i bergens skrevor.
030:007   Bland sn†ren h„va de upp sitt tjut,
	  under n„sslor ligga de skockade,
030:008   en avf”da av d†rar och „rel”st folk,
	  utjagade ur landet med hugg och slag.

030:009   Och f”r s†dana har jag nu blivit en visa,
	  de hava mig till „mne f”r sitt tal;
030:010   med avsky h†lla de sig fj„rran ifr†n mig,
	  de hava ej f”rsyn f”r att spotta †t mig.
030:011   Nej, mig till pl†ga, lossa de alla band,
	  alla tyglar kasta de av inf”r mig.

030:012   Invid min h”gra sida upph„ver sig ynglet;
	  mina f”tter vilja de st”ta undan.
	  De g”ra sig v„gar som skola leda till min of„rd.
030:013   Stigen framf”r mig hava de rivit upp.
	  De g”ra sitt b„sta till att f”rd„rva mig,
	  de som dock sj„lva „ro hj„lpl”sa.
030:014   S†som genom en bred r„mna bryta de in;
	  de v„ltra sig fram under murarnas brak.
030:015   F”rskr„ckelser v„lvas ned ”ver mig.
	  S†som en storm bortrycka de min „ra,
	  och s†som ett moln har min v„lf„rd farit bort.

030:016   Och nu utgjuter sig min sj„l inom mig,
	  el„ndesdagar h†lla mig fast.
030:017   Natten bortfr„ter benen i min kropp,
	  och kvalen som gnaga mig veta ej av vila.
030:018   Genom ”verm„ktig kraft har mitt kroppsh”lje blivit vanst„llt,
	  s†som en livkl„dnad h„nger det omkring mig.
030:019   I orenlighet har jag blivit nedstj„lpt,
	  och sj„lv „r jag nu lik stoft och aska.

030:020   Jag ropar till dig, men du svarar mig icke;
	  jag st†r h„r, men de bespejar mig allenast.
030:021   Du f”rvandlas f”r mig till en grym fiende,
	  med din starka hand ans„tter du mig.
030:022   Du lyfter upp mig i stormvinden och f”r mig h„n,
	  och i bruset l†ter du mig f”rsm„lta av †ngest.
030:023   Ja, jag f”rst†r att du vill f”ra mig till d”den,
	  till den boning dit allt levande f”rsamlas.

030:024   Men skulle man vid sitt fall ej f† str„cka ut handen,
	  ej ropa efter hj„lp, n„r of„rd har kommit?
030:025   Gr„t jag ej sj„lv ”ver den som hade h†rda dagar,
	  och ”mkade sig min sj„l ej ”ver den fattige?

030:026   Se, jag v„ntade mig lycka, men olycka kom;
	  jag hoppades p† ljus, men m”rker kom.
030:027   D„rf”r sjuder mitt innersta och f†r ingen ro,
	  el„ndesdagar hava ju m”tt mig.

030:028   Med m”rknad hud g†r jag, fast„n ej br„nd av solen;
	  mitt i f”rsamlingen st†r jag upp och skriar.
030:029   En broder har jag blivit till schakalerna,
	  och en fr„nde „r jag vorden till strutsarna.
030:030   Min hud har svartnat och lossnat fr†n mitt k”tt,
	  benen i min kropp „ro f”rbr„nda av hetta.
030:031   I sorgel†t „r mitt harpospel f”rbytt,
	  mina pipors klang i h”gljudd gr†t.
031:001   Ett f”rbund sl”t jag med mina ”gon:
	  aldrig skulle jag sk†da efter n†gon jungfru.
031:002   Vilken lott finge jag eljest av Gud i h”jden,
	  vilken arvedel av den Allsm„ktige d„rovan?
031:003   Of„rd kommer ju ”ver de or„ttf„rdiga,
	  och olycka drabbar og„rningsm„n.
031:004   Ser icke han mina v„gar,
	  r„knar han ej alla mina steg?

031:005   Har jag v„l umg†tts med l”gn,
	  och har min fot varit snar till svek?
031:006   Nej, m† jag v„gas p† en riktig v†g,
	  s† skall Gud f”rnimma min ostrafflighet.

031:007   Hava mina steg vikit av ifr†n v„gen,
	  har mitt hj„rta f”ljt efter mina ”gon,
	  eller l†der vid min h„nder en fl„ck?
031:008   D† m† en annan „ta var jag har s†tt,
	  och vad jag har planterat m† ryckas upp med roten.

031:009   Har mitt hj„rta l†tit d†ra sig av n†gon kvinna,
	  s† att jag har st†tt p† lur vid min n„stas d”rr?
031:010   D† m† min hustru mala mj”l †t en annan,
	  och fr„mmande m„n m† d† famntaga henne.
031:011   Ja, s†dant hade varit en sk„ndlighet,
	  en straffbar missg„rning hade det varit,
031:012   en eld som skulle f”rt„ra intill avgrunden
	  och f”rh„rja till roten all min gr”da.

031:013   Har jag kr„nkt min tj„nares eller tj„narinnas r„tt,
	  n„r de hade n†gon tvist med mig?
031:014   Vad skulle jag d† g”ra, n„r Gud stode upp,
	  och n„r han h”lle r„fst, vad kunde jag d† svara honom?
031:015   Han som skapade mig skapade ju och dem i moderlivet,
	  han, densamme, har berett dem i moderssk”tet.

031:016   Har jag v„grat de arma vad de beg„rde
	  eller l†tit „nkans ”gon f”rsm„kta?
031:017   Har jag „tit mitt br”dstycke allena,
	  utan att den faderl”se och har f†tt „ta d„rav?
031:018   Nej, fr†n min ungdom fostrades han hos mig s†som hos en fader,
	  och fr†n min moders liv var jag „nkors ledare.

031:019   Har jag kunnat se en olycklig g† utan kl„der,
	  se en fattig ej „ga n†got att skyla sig med?
031:020   M†ste ej fastmer hans l„nd v„lsigna mig,
	  och fick han ej v„rma sig i ull av mina lamm?

031:021   Har jag lyft min hand mot den faderl”se,
	  d„rf”r att jag s†g mig hava medh†ll i porten?
031:022   D† m† min axel lossna fr†n sitt f„ste
	  och min arm brytas av ifr†n sin led.
031:023   Jag m†ste d† frukta of„rd ifr†n Gud
	  och skulle st† maktl”s inf”r hans majest„t.

031:024   Har jag satt mitt hopp till guldet
	  och kallat guldklimpen min f”rtr”stan?
031:025   Var det min gl„dje att min rikedom blev s† stor,
	  och att min hand f”rv„rvade s† mycket?

031:026   H„nde det, n„r jag s†g solljuset, huru det sken,
	  och m†nen, huru h„rligt den gick fram,
031:027   att mitt hj„rta hemligen l„t d†ra sig,
	  s† att jag med handkyss gav dem min hyllning?
031:028   Nej, ocks† det hade varit en straffbar missg„rning;
	  d„rmed hade jag ju f”rnekat Gud i h”jden.

031:029   Har jag glatt mig †t min fiendes of„rd
	  och fr”jdats, n„r olycka tr„ffade honom?
031:030   Nej, jag tillstadde ej min mun att synda s†,
	  ej att med f”rbannelse beg„ra hans liv.

031:031   Och kan mitt husfolk icke bevittna
	  att envar fick m„tta sig av k”tt vid mitt bord?
031:032   Fr„mlingen beh”vde ej stanna ”ver natten p† gatan,
	  mina d”rrar l„t jag st† ”ppna ut†t v„gen.

031:033   Har jag p† m„nniskovis skylt mina ”vertr„delser
	  och g”mt min missg„rning i min barm,
031:034   av fruktan f”r den stora hopen
	  och av r„dsla f”r stamfr„nders f”rakt,
	  s† att jag teg och ej gick utom min d”rr?

031:035   Ack att n†gon funnes, som ville h”ra mig!
	  Jag har sagt mitt ord.  Den Allsm„ktige m† nu svara mig;
	  ack att jag finge min vederparts motskrift!
031:036   Sannerligen, jag skulle d† b„ra den h”gt p† min skuldra,
	  s†som en krona skulle jag f„sta den p† mig.
031:037   Jag ville d† g”ra honom r„kenskap f”r alla mina steg,
	  lik en furste skulle jag d† tr„da inf”r honom.

031:038   Har min mark h”jt rop ”ver mig,
	  och hava dess f†ror gr†tit med varandra?
031:039   Har jag f”rt„rt dess gr”da obetald
	  eller utpinat dess brukares liv?
031:040   D† m† t”rne v„xa upp f”r vete,
	  och ogr„s i st„llet f”r korn.

	Slut p† Jobs tal.
032:001 De tre m„nnen upph”rde nu att svara Job, eftersom han h”ll sig
	sj„lv f”r r„ttf„rdig.
032:002 D† blev Elihu, Barakels son, fr†n Bus, av Rams sl„kt, uppt„nd
	av vrede.  Mot Job uppt„ndes han av vrede, d„rf”r att denne
	menade sig hava r„tt mot Gud;
032:003 och mot hans tre v„nner uppt„ndes hans vrede, d„rf”r att de
	icke funno n†got svar varmed de kunde vederl„gga Job.
032:004 Hittills hade Elihu dr”jt att tala till Job, d„rf”r att de
	andra voro „ldre till †ren „n han.
032:005 Men d† nu Elihu s†g att de tre m„nnen icke mer hade n†got att
	svara, uppt„ndes hans vrede.

032:006 S† tog d† Elihu, Barakels son, fr†n Bus, till orda och sade;

	  Ung till †ren „r jag,
	  I d„remot „ren gamla.
	  D„rf”r h”ll jag mig tillbaka och var f”rsagd
	  och lade ej fram f”r eder min mening.
032:007   Jag t„nkte: ˝M† †ldern tala,
	  och m† †rens m„ngd f”rkunna visdom.˝

032:008   Dock, p† anden i m„nniskorna kommer det an,
	  den Allsm„ktiges livsfl„kt giver dem f”rst†nd.
032:009   Icke de †ldriga „ro alltid visast,
	  icke de „ldsta f”rst† b„st vad r„tt „r.
032:010   D„rf”r s„ger jag nu: H”r mig;
	  jag vill l„gga fram min mening, ocks† jag.

032:011   Se, jag v„ntade p† vad I skullen tala,
	  jag lyssnade efter f”rst†nd ifr†n eder,
	  efter sk„l som I skullen draga fram.
032:012   Ja, noga aktade jag p† eder.
	  Men se, ingen fanns, som vederlade Job,
	  ingen bland eder, som kunde svara p† hans ord.

032:013   Nu m†n I icke s„ga: ˝Vi m”ttes av vishet;
	  Gud, men ingen m„nniska, kan nedsl† denne.˝
032:014   Sk„l mot min mening har han icke lagt fram,
	  ej heller skall jag bem”ta honom med edra bevis.

032:015   Se, nu st† de best”rta och svara ej mer,
	  m†let i munnen hava de mist.
032:016   Och jag skulle v„nta, d† de nu intet kunna s„ga,
	  d† de st† d„r och ej mer hava n†got svar!
032:017   Nej, ocks† jag vill svara i min ordning,
	  jag vill l„gga fram min mening, ocks† jag.
032:018   Ty, fullt upp har jag av sk„l,
	  anden i mitt inre vill spr„nga mig s”nder.
032:019   Ja, mitt inre „r s†som inst„ngt vin,
	  likt en l„gel med nytt vin „r det n„ra att brista.

032:020   S† vill jag d† tala och skaffa mig luft,
	  jag vill uppl†ta mina l„ppar och svara.
032:021   Jag f†r ej hava anseende till personen,
	  och jag skall ej till n†gon tala inst„llsamma ord.
032:022   Nej, jag f”rst†r ej att tala inst„llsamma ord;
	  huru l„tt kunde ej eljest min skapare rycka mig bort!
033:001   Men h”r nu, Job, mina ord,
	  och lyssna till allt vad jag vill s„ga.
033:002   Se, jag uppl†ter nu mina l„ppar,
	  min tunga tager till orda i min mun.
033:003   Ur ett redbart hj„rta framg†r mitt tal,
	  och vad mina l„ppar f”rst† s„ga de „rligt ut.

033:004   Guds ande „r det som har gjort mig,
	  den Allsm„ktiges fl„kt besk„r mig liv.
033:005   Om du f”rm†r, s† m† du nu svara mig;
	  red dig till strid mot mig, tr„d fram.
033:006   Se, jag „r likst„lld med dig inf”r Gud,
	  jag „r danad av en nypa ler, ocks† jag.
033:007   Ja, fruktan f”r mig beh”ver ej f”rskr„cka dig,
	  ej heller kan min myndighet trycka dig ned.

033:008   Men nu sade du s† inf”r mina ”ron,
	  s† lj”do de ord jag h”rde:
033:009   ˝Ren „r jag och fri ifr†n ”vertr„delse,
	  oskyldig „r jag och utan missg„rning;
033:010   men se, han finner p† sak mot mig,
	  han aktar mig s†som sin fiende.
033:011   Han s„tter mina f”tter i stocken,
	  vaktar p† alla mina v„gar.˝

033:012   Nej, h„ri har du or„tt, svarar jag dig.
	  Gud „r ju f”rmer „n en m„nniska.
033:013   Huru kan du g† till r„tta med honom,
	  s†som g†ve han aldrig svar i sin sak?
033:014   B†de p† ett s„tt och p† tv† talar Gud,
	  om man ocks† ej aktar d„rp†.

033:015   I dr”mmen, i nattens syn,
	  n„r s”mnen har fallit tung ”ver m„nniskorna
	  och de vila i slummer p† sitt l„ger,
033:016   d† ”ppnar han m„nniskornas ”ron
	  och s„tter inseglet p† sina varningar till dem,
033:017   n„r han vill avv„nda n†gon fr†n en og„rning
	  eller h†lla h”gmodet borta ifr†n en m„nniska.
033:018   S† bevarar han hennes sj„l fr†n graven
	  och hennes liv ifr†n att f”rg†s genom vapen.

033:019   Hon bliver ock agad genom pl†gor p† sitt l„ger
	  och genom st„ndig oro, allt intill benen.
033:020   Hennes sinne f†r leda vid maten,
	  och hennes sj„l vid den f”da hon „lskade.
033:021   Hennes hull f”rtvinar, till dess intet „r att se,
	  ja, hennes ben t„ras bort intill osynlighet.
033:022   S† nalkas hennes sj„l till graven
	  och hennes liv h„n till d”dens makter.

033:023   Men om en „ngel d† finnes, som vakar ”ver henne,
	  en medlare, n†gon enda av de tusen,
	  och denne f†r l„ra m„nniskan hennes plikt,
033:024   d† f”rbarmar Gud sig ”ver henne och s„ger;
	  ˝Fr„ls henne, s† att hon slipper fara ned i graven;
	  l”sepenningen har jag nu f†tt.˝

033:025   Hennes kropp f†r d† ny ungdomskraft,
	  hon bliver †ter s†som under sin styrkas dagar.
033:026   N„r hon d† beder till Gud, „r han henne n†dig
	  och l†ter henne se sitt ansikte med jubel;
	  han giver s† den mannen hans r„ttf„rdighet †ter.

033:027   S† f†r denne d† sjunga inf”r m„nniskorna och s„ga:
	  ˝V„l syndade jag, och v„l kr„nkte jag r„tten,
	  dock vederfors mig ej vad jag hade f”rskyllt;
033:028   ty han f”rlossade min sj„l, s† att den undslapp graven,
	  och mitt liv f†r nu med lust sk†da ljuset.˝

033:029   Se, detta allt kommer Gud †stad,
	  b†de tv† g†nger och tre, f”r den mannen,
033:030   till att r„dda hans sj„l fr†n graven,
	  s† att han f†r njuta av de levandes ljus.

033:031   Akta nu h„rp†, du Job, och h”r mig;
	  tig, s† att jag f†r tala.
033:032   Dock, har du n†got att s„ga, s† svara mig;
	  tala, ty g„rna g†ve jag dig r„tt.
033:033   Varom icke, s† „r det du som m† h”ra p† mig;
	  du m† tiga, s† att jag f†r l„ra dig vishet.
034:001 Och Elihu tog till orda och sade:

034:002   H”ren, I vise, mina ord;
	  I f”rst†ndige, lyssnen till mig.
034:003   ™rat skall ju pr”va orden,
	  och munnen smaken hos det man vill „ta.
034:004   M† vi nu utv„lja †t oss vad r„tt „r,
	  samf„llt s”ka f”rst† vad gott „r.

034:005   Se, Job har sagt: ˝Jag „r oskyldig.
	  Gud har f”rh†llit mig min r„tt.
034:006   Fast„n jag har r„tt, m†ste jag st† s†som l”gnare;
	  d”dsskjuten „r jag, jag som intet har brutit.˝

034:007   Var finnes en man som „r s†som Job?
	  Han l„skar sig med bespottelse s†som med vatten,
034:008   han g”r sig till og„rningsm„ns stallbroder
	  och s„llar sig till ogudaktiga m„nniskor.
034:009   Ty han s„ger: ˝Det gagnar en man till intet,
	  om han h†ller sig v„l med Gud.˝

034:010   H”ren mig d„rf”r, I f”rst†ndige m„n:
	  Bort det, att Gud skulle beg† n†gon or„tt,
	  att den Allsm„ktige skulle g”ra vad or„ttf„rdigt „r!
034:011   Nej, han vederg„ller var m„nniska efter hennes g„rningar
	  och l”nar envar s†som hans vandel har f”rtj„nat.
034:012   Ty Gud g”r i sanning intet som „r or„tt,
	  den Allsm„ktige kan icke kr„nka r„tten.

034:013   Vem har bjudit honom att v†rda sig om jorden,
	  och vem lade p† honom b”rdan av hela jordens krets?
034:014   Om han ville t„nka allenast p† sig sj„lv
	  och †ter draga till sig sin anda och livsfl„kt,
034:015   d† skulle p† en g†ng allt k”tt f”rg†s,
	  och m„nniskorna skulle v„nda †ter till stoft.

034:016   Men m„rk nu v„l och h”r h„rp†,
	  lyssna till vad mina ord f”rkunna.
034:017   Skulle den f”rm† regera, som hatade vad r„tt „r?
	  Eller f”rd”mer du den som „r den st”rste i r„ttf„rdighet?
034:018   F†r man d† s„ga till en konung: ˝Du og„rningsman˝,
	  eller till en furste: ˝Du ogudaktige˝?

034:019   Gud har ju ej anseende till n†gon h”vdings person,
	  han aktar den rike ej f”r mer „n den fattige,
	  ty alla „ro de hans h„nders verk.

034:020   I ett ”gonblick omkomma de, mitt i natten:
	  folkhopar gripas av b„van och f”rg†s,
	  de v„ldige ryckas bort, utan m„nniskohand.

034:021   Ty hans ”gon vakta p† var mans v„gar,
	  och alla deras steg, dem ser han.
034:022   Intet m”rker finnes och ingen skugga s† djup,
	  att og„rningsm„n kunna f”rd”lja sig d„ri.
034:023   Ty l„nge beh”ver Gud ej vakta p† en m„nniska,
	  innan hon m†ste st† till doms inf”r honom.
034:024   Han krossar de v„ldige utan rannsakning
	  och l†ter s† andra tr„da fram i deras st„lle.

034:025   Ja, han m„rker v„l vad de g”ra,
	  han omst”rtar dem om natten och l†ter dem f”rg†s.
034:026   S†som ogudaktiga tuktar han dem
	  ”ppet, inf”r m„nniskors †syn,
034:027   eftersom de veko av ifr†n honom
	  och ej aktade p† alla hans v„gar.
034:028   De bragte s† den armes rop inf”r honom,
	  och rop av betryckta fick han h”ra.

034:029   Vem v†gar d† f”rd”ma, om han stillar larmet?
	  Ja, vem vill v„l sk†da honom, om han d”ljer sitt ansikte,
	  f”r ett folk eller f”r en enskild man,
034:030   n„r han vill rycka makten ifr†n gudl”sa m„nniskor
	  och hindra dem att bliva snaror f”r folket?

034:031   Kan man v„l s„ga till Gud: ˝Jag m†ste lida,
	  jag som „nd† intet har f”rbrutit.
034:032   Visa mig du vad som g†r ”ver mitt f”rst†nd;
	  om jag har gjort n†got or„tt, vill jag d† ej g”ra s† mer.˝

034:033   Skall d† han, f”r ditt klanders skull,
	    giva vederg„llning s†som du vill?
	  Du sj„lv, och icke jag, m† d”ma d„rom;
	  ja, tala du ut vad du menar.

034:034   Men kloka m„n skola s„ga s† till mig,
	  visa m„n, n„r de f† h”ra mig:
034:035   ˝Job talar utan n†gon insikt,
	  hans ord „ro utan f”rst†nd.˝

034:036   S† m† nu Job utst† pr”vningar allt framgent,
	  d† han vill f”rsvara sig p† og„rningsm„ns s„tt.
034:037   Till sin synd l„gger han ju uppenbar ondska,
	  oss till h†n sl†r han ihop sina h„nder
	  och talar stora ord mot Gud.
035:001 Och Elihu tog till orda och sade:

035:002   Menar du att s†dant „r riktigt?
	  Kan du p†st† att du har r„tt mot Gud,
035:003   du som fr†gar vad r„ttf„rdighet gagnar dig,
	  vad den b†tar dig mer „n synd?
035:004   Svar h„rp† vill jag giva dig,
	  jag ock dina v„nner med dig.

035:005   Sk†da upp mot himmelen och se,
	  betrakta skyarna, som g† d„r h”gt ”ver dig.
035:006   Om du syndar, vad g”r du v„l honom d„rmed?
	  Och om dina ”vertr„delser „ro m†nga, vad skadar du honom d„rmed?
035:007   Eller om du „r r„ttf„rdig, vad giver du honom,
	  och vad undf†r han av din hand?
035:008   Nej, f”r din like kunde din ogudaktighet n†got betyda
	  och f”r en m„nniskoson din r„ttf„rdighet.

035:009   V„l klagar man, n„r v†ldsg„rningarna „ro m†nga,
	  man ropar om hj„lp mot de ”verm„ktigas arm;
035:010   men ingen fr†gar: ˝Var „r min Gud, min skapare,
	  han som l†ter lovs†nger ljuda mitt i natten,
035:011   han som giver oss insikt framf”r markens djur
	  och vishet framf”r himmelens f†glar?˝
035:012   D„rf”r „r det man f†r ropa utan svar
	  om skydd mot de ondas ”vermod.

035:013   Se, p† f†f„ngliga b”ner h”r icke Gud,
	  den Allsm„ktige aktar icke p† slikt;
035:014   allra minst, n„r du p†st†r att du icke f†r sk†da honom,
	  att du m†ste v„nta p† honom, fast„n saken „r uppenbar.

035:015   Och nu menar du att hans vrede ej h†ller n†gon r„fst,
	  och att han f”ga bekymrar sig om m„nniskors ”vermod?
035:016   Ja, till f†f„ngligt tal sp„rrar Job upp sin mun,
	  utan insikt talar han stora ord.
036:001 Vidare sade Elihu:

036:002   Bida „nnu litet, s† att jag f†r giva dig besked,
	  ty „nnu n†got har jag att s„ga till Guds f”rsvar.
036:003   Min insikt vill jag h„mta vida ifr†n,
	  och †t min skapare vill jag skaffa r„tt.
036:004   Ja, f”rvisso skola mina ord icke vara l”gn;
	  en man med fullgod insikt har du framf”r dig.

036:005   Se, Gud „r v„ldig, men han f”rsm†r dock ingen,
	  han som „r s† v„ldig i sitt f”rst†nds kraft.
036:006   Den ogudaktige l†ter han ej bliva vid liv,
	  men †t de arma skaffar han r„tt.
036:007   Han tager ej sina ”gon fr†n de r„ttf„rdiga;
	  de f† trona i konungars krets,
	  f”r alltid l†ter han dem sitta d„r i h”ghet.

036:008   Och om de l„ggas bundna i kedjor
	  och f†ngas i el„ndets snaror,
036:009   s† vill han d„rmed visa dem vad de hava gjort,
	  och vilka ”vertr„delser de hava beg†tt i sitt h”gmod;
036:010   han vill d† ”ppna deras ”ra f”r tuktan
	  och mana dem att v„nda om ifr†n f”rd„rvet.

036:011   Om de d† h”ra p† honom och underkasta sig,
	  s† f† de framleva sina dagar i lycka
	  och sina †r i ljuvlig ro.
036:012   Men h”ra de honom ej, s† f”rg†s de genom vapen
	  och omkomma, n„r de minst t„nka det.
036:013   Ja, de som med gudl”st hj„rta h„ngiva sig †t vrede
	  och icke anropa honom, n„r han l„gger dem i band,
036:014   deras sj„l skall i deras ungdom ryckas bort av d”den,
	  och deras liv skall dela tempelbolares lott.

036:015   Genom lidandet vill han r„dda den lidande,
	  och genom betrycket vill han ”ppna hans ”ra.
036:016   S† s”kte han ock draga dig ur n”dens gap,
	  ut p† en rymlig plats, d„r intet tr†ngm†l r†dde;
	  och ditt bord skulle bliva fullsatt med feta r„tter.

036:017   Men nu b„r du till fullo ogudaktighetens dom;
	  ja, dom och r„ttvisa h†lla dig nu fast.
036:018   Ty vrede borde ej f† uppegga dig under din tuktans tid,
	  och huru sv†rt du „n har m†st plikta, borde du ej d„rav ledas vilse.
036:019   Huru kan han l„ra dig bedja, om icke genom n”d
	  och genom allt som nu har pr”vat din kraft?

036:020   Du m† ej l„ngta s† ivrigt efter natten,
	  den natt d† folken skola ryckas bort ifr†n sin plats.
036:021   Tag dig till vara, s† att du ej v„nder dig till vad f”rd„rvligt „r;
	  s†dant behagar dig ju mer „n att lida.

036:022   Se, Gud „r upph”jd genom sin kraft.
	  Var finnes n†gon m„stare som „r honom lik?
036:023   Vem har f”reskrivit honom hans v„g,
	  och vem kan s„ga: ˝Du g”r vad or„tt „r?˝

036:024   T„nk d† p† att upph”ja hans g„rningar,
	  dem vilka m„nniskorna besjunga
036:025   och som de alla sk†da med lust,
	  de d”dliga, om de „n blott sk”nja dem i fj„rran.

036:026   Ja, Gud „r f”r h”g f”r v†rt f”rst†nd,
	  hans †r „ro flera „n n†gon kan utrannsaka.
036:027   Se, vattnets droppar drager han upp†t,
	  och de sila ned s†som regn, d„r hans dimma g†r fram;
036:028   skyarna gjuta dem ut s†som en str”m,
	  l†ta dem drypa ned ”ver talrika m„nniskor.

036:029   Ja, kan n†gon fatta molnens utbredning,
	  braket som utg†r fr†n hans hydda?
036:030   Se, sitt ljungeldsljus breder han ut ”ver molnen,
	  och sj„lva havsgrunden h”ljer han in d„ri.
036:031   Ty s† utf”r han sina domar ”ver folken;
	  s† bereder han ock n„ring i rikligt m†tt.
036:032   I ljungeldsljus h”ljer han sina h„nder
	  och s„nder det ut mot dem som begynna strid.
036:033   Budskap om honom b„r hans dunder;
	  sj„lva boskapen beb†dar hans ant†g.
037:001   Ja, vid s†dant f”rskr„ckes mitt hj„rta,
	  b„vande spritter det upp.
037:002   H”ren, h”ren huru hans r”st ljuder vred,
	  h”ren d†net som g†r ut ur hans mun.
037:003   Han s„nder det †stad, s† l†ngt himmelen n†r,
	  och sina ljungeldar bort till jordens „ndar.
037:004   Efter†t ryter s† d†net,
	  n„r han dundrar med sin v„ldiga r”st;
	  och p† ljungeldarna spar han ej,
	  d† hans r”st l†ter h”ra sig.
037:005   Ja, underbart dundrar Gud med sin r”st,
	  stora ting g”r han, ut”ver vad vi f”rst†.

037:006   Se, †t sn”n giver han bud: ˝Fall ned till jorden˝,
	  s† ock †t regnskuren, †t sitt regnfl”des m„ktiga skur.
037:007   D„rmed fj„ttrar han alla m„nniskors h„nder,
	  s† att envar som han har skapat kan l„ra d„rav.
037:008   D† draga sig vilddjuren in i sina g”mslen,
	  och i sina kulor l„gga de sig till ro.
037:009   Fr†n Stj„rngemaket kommer d† storm
	  och k”ld genom nordanhimmelens stj„rnor;
037:010   med sin andedr„kt s„nder Gud frost,
	  och de vida vattnen betvingas.

037:011   Skyarna lastar han ock med v„ta
	  och sprider omkring sina ljungeldsmoln.
037:012   De m†ste sv„va „n hit, „n dit,
	  alltefter hans r†dslut och de uppdrag de f†,
	  vadhelst han †l„gger dem p† jordens krets.
037:013   Žn „r det som tuktoris, „n med hj„lp †t hans jord,
	  „n „r det med n†d som han l†ter dem komma.

037:014   Lyssna d† h„rtill, du Job;
	  stanna och bet„nk Guds under.
037:015   F”rst†r du p† vad s„tt Gud styr deras g†ng
	  och l†ter ljungeldarna lysa fram ur sina moln?
037:016   F”rst†r du lagen f”r skyarnas j„mvikt,
	  den Allvises underbara verk?
037:017   F”rst†r du huru kl„derna bliva dig s† heta,
	  n„r han l†ter jorden domna under sunnanvinden?
037:018   Kan du v„lva molnhimmelen s† som han,
	  s† fast som en spegel av gjuten metall?

037:019   L„r oss d† vad vi skola s„ga till honom;
	  f”r v†rt m”rkers skull hava vi intet att l„gga fram.
037:020   Ej m† det beb†das honom att jag vill tala.
	  M†nne n†gon beg„r sitt eget f”rd„rv?

037:021   Men synes icke redan skenet?
	  Str†lande visar han sig ju mellan skyarna,
	  d„r vinden har g†tt fram och sopat dem undan.
037:022   I guldglans kommer han fr†n norden.
	  Ja, Gud „r h”ljd i fruktansv„rt majest„t;
037:023   den Allsm„ktige kunna vi icke fatta,
	  honom som „r s† stor i kraft,
	  honom som ej kr„nker r„tten, ej str„ngaste r„ttf„rdighet.
037:024   F”rdenskull frukta m„nniskorna honom;
	  men de sj„lvkloka -- dem alla aktar han ej p†.
038:001 Och HERREN svarade Job ur stormvinden och sade:

038:002   Vem „r du som st„mplar vishet s†som m”rker,
	  i det att du talar s† utan insikt?
038:003   Omgjorda nu s†som ej man dina l„nder;
	  jag vill fr†ga dig, och du m† giva mig besked.

038:004   Var var du, n„r jag lade jordens grund?
	  S„g det, om du har ett s† stort f”rst†nd.
038:005   Vem har fastst„llt hennes m†tt -- du vet ju det?
	  Och vem sp„nde sitt m„tsn”re ut ”ver henne?
038:006   Var fingo hennes pelare sina f„sten,
	  och vem var det som lade hennes h”rnsten,
038:007   medan morgonstj„rnorna tillsammans jublade
	  och alla Guds s”ner h”jde gl„djerop?

038:008   Och vem satte d”rrar f”r havet,
	  n„r det f”ddes och kom ut ur moderlivet,
038:009   n„r jag gav det moln till bekl„dnad
	  och l„t t”cken bliva dess linda,
038:010   n„r jag †t det utstakade min gr„ns
	  och satte bom och d”rrar d„rf”r,
038:011   och sade: ˝H„rintill skall du komma, men ej vidare,
	  h„r skola dina stolta b”ljor l„gga sig˝?

038:012   Har du i din tid bjudit dagen att gry
	  eller anvisat †t morgonrodnaden dess plats,
038:013   d„r den skulle fatta jorden i dess flikar,
	  s† att de ogudaktiga skakades bort d„rifr†n?
038:014   D† „ndrar den form s†som leran under signetet,
	  och tingen st† fram s†som kl„dda i skrud;
038:015   d† ber”vas de ogudaktiga sitt ljus,
	  och den arm som lyftes f”r h”gt brytes s”nder.

038:016   Har du stigit ned till havets k„llor
	  och vandrat omkring p† djupets botten?
038:017   Hava d”dens portar avsl”jat sig f”r dig,
	  ja, s†g du d”dsskuggans portar?
038:018   Har du ”versk†dat jordens vidder?
	  Om du k„nner allt detta, s† l†t h”ra.

038:019   Vet du v„gen dit varest ljuset bor,
	  eller platsen d„r m”rkret har sin boning,
038:020   s† att du kan h„mta dem ut till deras gr„ns
	  och finna stigarna som leda till deras hus?
038:021   Visst kan du det, ty s† tidigt blev du ju f”dd,
	  s† stort „r ju dina dagars antal!

038:022   Har du varit framme vid sn”ns f”rr†dshus?
	  Och haglets f”rr†dshus, du s†g v„l dem
038:023   -- de f”rr†d som jag har sparat till hems”kelsens tid,
	  till stridens och drabbningens dag?
038:024   Vet du v„gen dit varest ljuset delar sig,
	  dit d„r stormen sprider sig ut ”ver jorden?

038:025   Vem har †t regnfl”det ”ppnat en r„nna
	  och banat en v„g f”r tord”nets str†le,
038:026   till att s„nda regn ”ver l„nder d„r ingen bor,
	  ”ver ”knar, d„r ingen m„nniska finnes,
038:027   till att m„tta ”dsliga ”demarker
	  och giva v„xt †t gr„sets brodd?

038:028   S„g om regnet har n†gon fader,
	  och vem han „r, som f”dde daggens droppar?
038:029   Ur vilken moders liv „r det isen gick fram,
	  och vem „r hon som f”dde himmelens rimfrost?
038:030   Se, vattnet t„tnar och bliver likt sten,
	  s† ytan sluter sig samman ”ver djupet.

038:031   Knyter du tillhopa Sjustj„rnornas knippe?
	  Och f”rm†r du att lossa Orions band?
038:032   Žr det du som, n„r tid „r, f”r himmelstecknen fram,
	  och som leder Bj”rninnan med hennes ungar?
038:033   Ja, f”rst†r du himmelens lagar,
	  och ordnar du dess v„lde ”ver jorden?

038:034   Kan du upph”ja din r”st till molnen
	  och f”rm† vattenfl”den att ”vert„cka dig?
038:035   Kan du s„nda ljungeldar †stad, s† att de g†,
	  s† att de svara dig: ˝Ja vi „ro redo˝?

038:036   Vem har lagt vishet i de m”rka molnen,
	  och vem gav f”rst†nd †t j„rtecknen i luften?
038:037   Vem h†ller med sin vishet r„kning p† skyarna?
	  Och himmelens l„glar, vem h„ller ut dem,
038:038   medan mullen sm„lter s†som malm
	  och jordkokorna klibbas tillhopa?
039:001   Žr det du som jagar upp rov †t lejoninnan
	  och stillar de unga lejonens hunger,
039:002   n„r de trycka sig ned i sina kulor
	  eller ligga p† lur i sn†ret?
039:003   Vem „r det som skaffar mat †t korpen,
	  n„r hans ungar ropar till Gud,
	  d„r de sv„va omkring utan f”da?

039:004   Vet du tiden f”r stengetterna att f”da,
	  vakar du ”ver n„r hindarna b”r kalva?
039:005   R„knar du m†naderna som de skola g† dr„ktiga,
	  ja, vet du tiden f”r dem att f”da?

039:006   De b”ja sig ned, de avb”rda sig sina foster,
	  hastigt g”ra de sig fria ifr†n f”dslov†ndan.
039:007   Deras ungar frodas och v„xa till p† marken,
	  s† springa de sin v„g och v„nda ej tillbaka.

039:008   Vem har sk„nkt vild†snan hennes frihet,
	  vem har lossat den skyggas band?
039:009   Se, hedmarken gav jag henne till hem,
	  och salt”knen blev hennes boning.
039:010   Hon ler †t larmet i staden,
	  hon h”r ingen p†drivares rop.
039:011   Vad hon spanar upp p† berget har hon till bete,
	  hon letar efter allt som „r gr”nt.

039:012   Skall vildoxen finnas h†gad att tj„na dig
	  och att stanna ”ver natten invid din krubba?
039:013   Kan du tvinga vildoxen att g† i f†ran efter t”m
	  och f”rm† honom att i ditt sp†r harva markerna j„mna?
039:014   Kan du lita p† honom, d† ju hans kraft „r s† stor,
	  kan du betro †t honom ditt arbetes frukt?
039:015   ™verl†ter du †t honom att f”ra hem din s„d
	  och att h„mta den tillhopa till din loge?

039:016   Strutshonans vingar flaxa med fr”jd,
	  men vad moders”mhet visa v„l hennes pennor, hennes fj„drar?
039:017   Źt jorden ”verl†ter hon ju sina „gg
	  och ruvar dem ovanp† sanden.
039:018   Hon bryr sig ej om att en fot kan krossa dem,
	  att ett vilddjur kan trampa dem s”nder.
039:019   H†rd „r hon mot sin avkomma, s†som vore den ej hennes;
	  att hennes avel kan g† under, det bekymrar henne ej.
039:020   Ty Gud har gjort henne gl”msk f”r vishet,
	  han har ej tilldelat henne f”rst†nd.
039:021   Men n„r det g„ller, piskar hon sig sj„lv upp till spr†ng;
	  d† ler hon †t b†de h„st och man.

039:022   Žr det du som giver †t h„sten hans styrka
	  och kl„der hans hals med brusande man?
039:023   Žr det du som l„r honom gr„shoppans spr†ng?
	  Hans stolta frustning, en f”rskr„ckelse „r den!
039:024   Han skrapar marken och fr”jdar sig i sin kraft
	  och rusar s† fram mot v„pnade skaror.
039:025   Han ler †t fruktan och k„nner ej f”rf„ran,
	  han ryggar icke tillbaka f”r sv„rd.
039:026   Omkring honom ljuder ett rassel av koger,
	  av ljungande spjut och lans.
039:027   Han skakas och rasar och uppslukar marken,
	  han kan icke styra sig, n„r basunen har ljudit.
039:028   F”r var basunst”t frustar han: Huj!
	  Žnnu i fj„rran v„drar han striden,
	  anf”rarnas rop och larmet av h„rskrin.

039:029   Žr det ett verk av ditt f”rst†nd, att falken svingar sig upp
	  och breder ut sina vingar till flykt mot s”der?
039:030   Eller „r det p† ditt bud som ”rnen stiger s† h”gt
	  och bygger sitt n„ste i h”jden?
039:031   P† klippan bor han, d„r har han sitt tillh†ll,
	  p† klippans spets och p† branta berget.
039:032   D„rifr†n spanar han efter sitt byte,
	  l†ngt bort i fj„rran sk†dar hans ”gon.
039:033   Hans ungar frossa p† blod,
	  och d„r slagna ligga, d„r finner man honom.

040:034 S† svarade nu HERREN Job och sade:

040:035   Vill du tvista med den Allsm„ktige, du m„stare?
	  Svara d†, du som s† klagar p† Gud!

040:036 Job svarade HERREN och sade:

040:037   Nej, d„rtill „r jag f”r ringa; vad skulle jag svara dig?
	  Jag m†ste l„gga handen p† munnen.
040:038   En g†ng har jag talat, och nu s„ger jag intet mer;
	  ja, tv† g†nger, men jag g”r det icke †ter.

040:001 Och HERREN talade till Job ur stormvinden och sade:

040:002   Omgjorda s†som en man dina l„nder;
	  jag vill fr†ga dig, och du m† giva mig besked.
040:003   Vill du g”ra min r„tt om intet
	  och d”ma mig skyldig, f”r att sj„lv st† s†som r„ttf„rdig?
040:004   Har du en s†dan arm som Gud,
	  och f”rm†r du dundra med din r”st s†som han?
040:005   Pryd dig d† med „ra och h”ghet,
	  kl„d dig i majest„t och h„rlighet.
040:006   Gjut ut din vredes f”rgrymmelse,
	  ”dmjuka med en blick allt vad h”gt „r.
040:007   Ja, kuva med en blick allt vad h”gt „r,
	  sl† ned de ogudaktiga p† st„llet.
040:008   G”m dem i stoftet allasammans,
	  ja, fj„ttra deras ansikten i m”rkret.
040:009   D† vill jag prisa dig, ocks† jag,
	  f”r segern som din h”gra hand har berett dig.

040:010   Se, Behemot, han „r ju mitt verk s†v„l som du.
	  Han lever av gr„s s†som en oxe.
040:011   Och se vilken kraft han „ger i sina l„nder,
	  vilken styrka han har i sin buks muskler.
040:012   Han b„r sin svans s† styv som en ceder,
	  ett konstrikt fl„tverk „ro senorna i hans l†r.
040:013   Hans benpipor „ro s†som r”r av koppar,
	  benen i hans kropp likna st„nger av j„rn.
040:014   F”rstlingen „r han av vad Gud har gjort;
	  hans skapare sj„lv har givit honom hans sk„ra.
040:015   Ty foder †t honom framb„ra bergen,
	  d„r de vilda djuren alla hava sin lek.
040:016   Under lotustr„d l„gger han sig ned,
	  i skygdet av r”r och vass.
040:017   Lotustr„d giva honom tak och skugga,
	  piltr„d h„gna honom runt omkring.
040:018   Žr floden „n s† v†ldsam, s† „ngslas han dock icke;
	  han „r trygg, om ock en Jordan bryter fram mot hans gap.
040:019   Vem kan f†nga honom, n„r han „r p† sin vakt,
	  vem borrar en snara genom hans nos?

040:020   Kan du draga upp Leviatan med krok
	  och med en metrev betvinga hans tunga?
040:021   Kan du s„tta en s„vhank i hans nos
	  eller borra en hake genom hans k„ft?
040:022   Menar du att han skall sl”sa p† dig m†nga b”ner
	  eller tala till dig med mjuka ord?
040:023   Att han skall vilja sluta f”rdrag med dig,
	  s† att du finge honom till din tr„l f”r alltid?
040:024   Kan du hava honom till leksak s†som en f†gel
	  och s„tta honom i band †t dina t„rnor?
040:025   Pl„ga fiskarlag k”psl† om honom
	  och stycka ut hans kropp mellan kr„mare?
040:026   Kan du skjuta hans hud full med spjut
	  och hans huvud med fiskharpuner?
040:027   Ja, f”rs”k att b„ra hand p† honom
	  du skall minnas den striden och skall ej f”ra s† mer.
040:028   Nej, den s†dant v†gar, hans hopp bliver sviket,
	  han f„lles till marken redan vid hans †syn.
041:001   S† of”rv„gen „r ingen, att han t”rs reta denne.
	  Vem v†gar d† s„tta sig upp mot mig sj„lv?
041:002   Vem har f”rst givit mig n†got, som jag allts† b”r betala igen?
	  Mitt „r ju allt vad som finnes under himmelen.

041:003   Jag vill ej h”ra upp att tala om hans lemmar,
	  om huru v„ldig han „r, och huru h„rligt han „r danad.

041:004   Vem m„ktar rycka av honom hans pansar?
	  Vem v†gar sig in mellan hans k„kars par?
041:005   Hans gaps d”rrar, vem vill ”ppna dem?
	  Runtom hans t„nder bor ju f”rskr„ckelse.

041:006   Stolta sitta p† honom sk”ldarnas rader;
	  hopslutna „ro de med fast f”rsegling.
041:007   T„tt fogar sig den ena intill den andra,
	  icke en vindfl„kt tr„nger in mellan dem.
041:008   Var och en h†ller ihop med den n„sta,
	  de gripa in i varandra och skiljas ej †t.

041:009   N„r han fnyser, str†lar det av ljus;
	  hans blickar „ro s†som morgonrodnadens ”gonbryn.
041:010   Bloss fara ut ur hans gap,
	  eldgnistor springa fram d„rur.
041:011   Fr†n hans n„sborrar utg†r r”k
	  s†som ur en sjudande panna p† br„nslet.
041:012   Hans andedr„kt framgnistrar eldkol,
	  och l†gor bryta fram ur hans gap.

041:013   P† hans hals har kraften sin boning,
	  och framf”r honom stapplar f”rsagdhet.
041:014   Sj„lva det veka p† hans buk „r ett stadigt fogverk,
	  det sitter orubbligt, s†som gjutet p† honom.

041:015   Hans hj„rta „r fast s†som sten,
	  fast s†som bottenstenen i kvarnen.
041:016   N„r han reser sig, b„va hj„ltar,
	  av †ngest mista de all sans.
041:017   Angripes han med ett sv„rd, s† h†ller det ej st†nd,
	  ej heller spjut eller pil eller pansar.
041:018   Han aktar j„rn s†som halm
	  och koppar s†som murket tr„.
041:019   B†gskott skr„mma honom ej bort,
	  slungstenar f”rvandlas f”r honom till str†;
041:020   ja, stridsklubbor aktar han s†som str†,
	  han ler †t rasslet av lansar.

041:021   P† sin buk b„r han skarpa eggar,
	  sp†r s†som av en tr”skvagn ristar han i dyn.
041:022   Han g”r djupet sjudande som en gryta,
	  likt en salvokokares kittel f”rvandlar han vattnet.
041:023   Bakom honom str†lar v„gen av ljus,
	  djupet synes b„ra silverh†r.

041:024   Ja, p† jorden finnes intet som „r honom likt,
	  otillg„nglig f”r fruktan skapades han.
041:025   P† allt vad h”gt „r ser han med f”rakt,
	  konung „r han ”ver alla stolta vilddjur.
042:001 Job svarade HERREN och sade:

042:002   Ja, jag vet att du f”rm†r allt,
	  och att intet som du besluter „r dig f”r sv†rt.
042:003   Vem var d† jag som i of”rst†nd gav vishet namn av m”rker?
	  Jag ordade ju om vad jag icke begrep,
	  om det som var mig f”r underbart och det jag ej kunde f”rst†.
042:004   Men h”r nu, s† vill jag tala;
	  jag vill fr†ga dig, och du m† giva mig besked.
042:005   Blott h”rs„gner hade jag f”rnummit om dig,
	  men nu har jag f†tt se dig med egna ”gon.
042:006   D„rf”r tager jag det tillbaka och †ngrar mig,
	  i stoft och aska.

042:007 Sedan HERREN hade talat s† till Job, sade han till Elifas fr†n
	Teman: ˝Min vrede „r uppt„nd mot dig och dina b†da v„nner,
	d„rf”r att I icke haven talat om mig vad r„tt „r, s†som min
	tj„nare Job har gjort.
042:008 S† tagen eder nu sju tjurar och sju v„durar, och g†n till min
	tj„nare Job och offren dem s†som br„nnoffer f”r eder; ock l†ten
	min tj„nare Job bedja f”r eder.  Till „ventyrs skall jag d†, av
	n†d mot honom, avst† fr†n att g”ra n†got f”rskr„ckligt mot
	eder, till straff d„rf”r att I icke haven talat om mig vad r„tt
	„r, s†som min tj„nare Job har gjort.˝

042:009 D† gingo Elifas fr†n Teman, Bildad fr†n Sua och Sofar fr†n
	Naaman †stad och gjorde s†som HERREN hade tillsagt dem; och
	HERREN tog n†digt emot Jobs b”n.

042:010 Och d† nu Job bad f”r sina v„nner, uppr„ttade HERREN †ter honom
	sj„lv; HERREN gav Job dubbelt igen mot vad han f”rut hade haft.
042:011 Och alla hans br”der och systrar och alla hans forna bekanta
	kommo till honom och h”llo m†ltid med honom i hans hus, och
	”mkade honom f”r alla de olyckor som HERREN hade l†tit komma
	”ver honom.  Och de g†vo honom vardera en kesita och en
	guldring.
042:012 Och HERREN v„lsignade slutet av Jobs levnad „nnu mer „n
	begynnelsen, s† att han fick fjorton tusen f†r, sex tusen
	kameler, ett tusen par oxar och ett tusen †sninnor.
042:013 Och han fick sju s”ner och tre d”ttrar.
042:014 Den f”rsta dottern kallade han Jemima, den andra Kesia och den
	tredje Keren-Happuk.
042:015 Och s† sk”na kvinnor som Jobs d”ttrar funnos icke i hela
	landet; och deras fader gav dem arvedel bland deras br”der.
042:016 Och Job levde d„refter ett hundra fyrtio †r, och fick se sina
	barn och barnbarn i fyra led.
042:017 Sedan dog Job, gammal och m„tt p† att leva.



Book 19 Psaltaren


001:001   S„ll „r den man
	      som icke vandrar
	      i de ogudaktigas r†d
	  och icke tr„der in
	      p† syndares v„g,
	  ej heller sitter
	      d„r bespottare sitta,
001:002   utan har sin lust
	      i HERRENS lag
	  och t„nker p† hans lag
	      b†de dag och natt.
001:003   Han „r s†som ett tr„d,
	      planterat vid vattenb„ckar,
	  vilket b„r sin frukt i sin tid,
	  och vars l”v icke vissna;
	  och allt vad han g”r, det lyckas v„l.

001:004   Icke s† de ogudaktiga,
	  utan de „ro s†som agnar
	      som vinden bortf”r.
001:005   D„rf”r skola de ogudaktiga
	      icke best† i domen,
	  ej heller syndarna
	      i de r„ttf„rdigas f”rsamling.
001:006   Ty HERREN k„nner
	      de r„ttf„rdigas v„g,
	  men de ogudaktigas v„g f”rg†s.
002:001   Varf”r larma hedningarna
	  och t„nka folken f†f„nglighet?
002:002   Jordens konungar resa sig upp,
	  och furstarna r†dsl† med varandra,
	  mot HERREN och hans smorde:
002:003   ˝L†t oss slita s”nder deras bojor
	  och kasta deras band ifr†n oss.˝

002:004   Han som bor i himmelen ler,
	  HERREN bespottar dem.
002:005   D† talar han till dem i sin vrede,
	  och i sin f”rgrymmelse f”rskr„cker han dem:
002:006   ˝Jag sj„lv har insatt min konung
	  p† Sion, mitt heliga berg.˝

002:007   Jag vill f”rt„lja om vad beslutet „r;
	  HERREN sade till mig:
	  ˝Du „r min son,
	  jag har i dag f”tt dig.
002:008   Beg„r av mig,
	  s† skall jag giva dig hedningarna till arvedel
	  och jordens „ndar till egendom.
002:009   Du skall s”ndersl† dem med j„rnspira,
	  s†som lerk„rl skall du krossa dem.˝

002:010   S† kommen nu till f”rst†nd, I konungar;
	  l†ten varna eder, I domare p† jorden.
002:011   Tj„nen HERREN med fruktan,
	  och fr”jden eder med b„van.
002:012   Hyllen sonen, s† att han icke vredgas
	  och I f”rg†ns p† eder v„g;
	  ty snart kunde hans vrede uppt„ndas.
	  Saliga „ro alla de som taga sin tillflykt till honom.
003:001 En psalm av David, n„r han flydde f”r sin son Absalom.

003:002   HERRE, huru m†nga „ro icke mina ov„nner!
	  Ja, m†nga resa sig upp mot mig.
003:003   M†nga s„ga om mig:
	  ˝Det finnes ingen fr„lsning f”r honom hos Gud.˝

003:004   Men du, HERRE, „r en sk”ld f”r mig;
	  du „r min „ra och den som upplyfter mitt huvud.
003:005   Jag h”jer min r”st och ropar till HERREN,
	  och han svarar mig fr†n sitt heliga berg.  Sela.

003:006   Jag lade mig och somnade in;
	  jag har †ter vaknat upp, ty HERREN uppeh†ller mig.
003:007   Jag fruktar icke f”r skaror av m†nga tusen,
	  som l„gra sig mot mig runt omkring.

003:008   St† upp, HERRE,
	      fr„ls mig, min Gud;
	  ty du sl†r alla mina fiender p† kinden,
	  du krossar de ogudaktigas t„nder.
003:009   Hos HERREN „r fr„lsningen;
	      ”ver ditt folk komme din v„lsignelse.  Sela.
004:001 F”r s†ngm„staren, med str„ngaspel; en psalm av David.

004:002   N„r jag ropar, s† svara mig,
	  du min r„ttf„rdighets Gud,
	  du som i tr†ngm†l skaffar mig rum;
	  var mig n†dig och h”r min b”n.

004:003   I herrar, huru l„nge skall min „ra
	      vara v„nd i sm„lek,
	  huru l„nge skolen I „lska f†f„nglighet
	      och fara efter l”gn?  Sela.
004:004   Besinnen dock att HERREN
	      har utvalt †t sig den fromme;
	  HERREN h”r,
	      n„r jag ropar till honom.

004:005   Vredgens, men synden icke;
	  eftersinnen i edra hj„rtan,
	      p† edra l„ger, och varen stilla.  Sela.
004:006   Offren r„tta offer,
	      och f”rtr”sten p† HERREN.

004:007   M†nga s„ga:
	      ˝Vem skall l†ta oss se det gott „r?˝
	  Upplyft du ”ver oss
	      ditt ansiktes ljus, o HERRE.
004:008   Du giver mig gl„dje i hj„rtat,
	      st”rre „n andras, n„r de f† s„d
	      och vin i myckenhet.

004:009   I frid vill jag l„gga mig ned,
	      och i frid skall jag somna in,
	  ty du, HERRE, l†ter mig bo
	      avskild och i trygghet.
005:001 F”r s†ngm„staren, till Nehil˘t; en psalm av David.

005:002   Lyssna till mina ord, HERRE;
	  f”rnim min suckan.
005:003   Akta p† mitt klagorop,
	      du min konung och min Gud;
	  ty till dig vill jag st„lla min b”n.
005:004   HERRE, bittida h”r du nu min r”st,
	  bittida framb„r jag mitt offer till dig
	      och sk†dar efter dig.

005:005   Ty du „r icke en Gud
	      som har behag till ogudaktighet;
	  den som „r ond f†r icke bo hos dig.
005:006   De ”vermodiga best† icke inf”r dina ”gon;
	  du hatar alla og„rningsm„n.
005:007   Du f”rg”r dem som tala l”gn;
	  de blodgiriga och falska
	      „ro en styggelse f”r HERREN.

005:008   Men jag f†r g† in i ditt hus,
	      genom din stora n†d;
	  jag f†r tillbedja i din fruktan,
	      v„nd mot ditt heliga tempel.
005:009   HERRE, led mig genom din r„ttf„rdighet,
	      f”r mina f”rf”ljares skull;
	  g”r din v„g j„mn f”r mig.

005:010   Ty i deras mun „r intet visst,
	      deras innersta „r f”rd„rv,
	  en ”ppen grav „r deras strupe,
	      sin tunga g”ra de hal.
005:011   D”m dem, o Gud;
	      m† de komma p† fall med sina anslag.
	  Driv bort dem f”r deras m†nga ”vertr„delsers skull,
	      eftersom de „ro genstr„viga mot dig.

005:012   Men l†t alla dem gl„djas,
	      som taga sin tillflykt till dig;
	  evinnerligen m† de jubla,
	      ty du besk„rmar dem;
	  i dig m† de fr”jda sig,
	      som hava ditt namn k„rt.
005:013   Ty du, HERRE, v„lsignar den r„ttf„rdige;
	  du bet„cker honom med n†d s†som med en sk”ld.
006:001 F”r s†ngm„staren, med str„ngaspel, till Seminit; en psalm av
	David.

006:002   HERRE, straffa mig icke i din vrede,
	  och tukta mig icke i din f”rt”rnelse.
006:003   Var mig n†dig, HERRE,
	      ty jag f”rsm„ktar;
	  hela mig, HERRE,
	      ty „nda in i mitt innersta „r jag f”rskr„ckt.
006:004   Ja, min sj„l „r storligen f”rskr„ckt;
	  ack HERRE, huru l„nge?

006:005   V„nd †ter, HERRE,
	      r„dda min sj„l,
	  fr„ls mig f”r din n†ds skull.
006:006   Ty i d”den t„nker man icke p† dig;
	  vem tackar dig i d”dsriket?

006:007   Jag „r s† tr”tt av suckande;
	  var natt fuktar jag min s„ng
	  och v„ter mitt l„ger med mina t†rar.
006:008   Av sorg „r mitt ”ga f”rm”rkat;
	  det har †ldrats f”r alla mina ov„nners skull.

006:009   Viken bort ifr†n mig,
	      alla I og„rningsm„n;
	  ty HERREN har h”rt
	      min h”gljudda gr†t.
006:010   HERREN har h”rt min †kallan,
	  min b”n upptager HERREN.
006:011   Alla mina fiender skola komma p† skam
	      och storligen f”rskr„ckas;
	  de skola vika tillbaka
	      och komma p† skam med hast.
007:001 En s†ng av David, som han sj”ng till HERREN f”r benjaminiten
	Kus' ords skull.

007:002   HERRE, min Gud,
	      till dig tager jag min tillflykt;
	  fr„ls mig fr†n alla mina f”rf”ljare och r„dda mig,
007:003   s† att de icke, s†som lejon, s”nderslita min sj„l
	  och rycka bort henne utan r„ddning.

007:004   HERRE, min Gud,
	      har jag gjort s†dant,
	  och „r or„tt i mina h„nder,
007:005   har jag med ont vederg„llt ned som h”ll frid med mig
	  eller plundrat den som var min ov„n utan sak,
007:006   s† f”rf”lje fienden min sj„l
	      och tage henne fatt
	  och trampe mitt liv till jorden
	  och l„gge min „ra i stoftet.  Sela.

007:007   St† upp, HERRE, i din vrede,
	  res dig mot mina ov„nners raseri
	  och vakna upp till min hj„lp,
	      du som har p†bjudit dom.
007:008   M† folkens f”rsamling omgiva dig,
	  och m† du ”ver den v„nda †ter till h”jden.

007:009   HERREN h†ller dom ”ver folken;
	  skaffa mig r„tt, HERRE,
	      efter min r„ttf„rdighet och ostrafflighet.
007:010   L†t de ogudaktigas ondska f† en „nde,
	      men h†ll den r„ttf„rdige vid makt;
	  ty du, som pr”var hj„rtan och njurar,
	      „r en r„ttf„rdig Gud.

007:011   Min sk”ld „r i Guds hand;
	  han fr„lsar de r„ttsinniga.
007:012   Gud „r en r„ttf„rdig domare
	  och en Gud som dagligen vredgas.
007:013   Om n†gon icke vill omv„nda sig,
	      s† v„sser han sitt sv„rd,
	  sin b†ge sp„nner han och g”r den redo;
007:014   och han riktar mot honom d”dande skott,
	  sina pilar g”r han brinnande.

007:015   Se, denne „r i f”dsloarbete med f”rd„rv,
	  han g†r havande med olycka,
	      men han f”der ett intet.
007:016   Han gr„ver en grop och g”r den djup,
	  men han faller sj„lv i den grav som han gr„ver.
007:017   Den olycka han t„nkte v†lla v„nder tillbaka p† hans huvud,
	  och ”ver hans hj„ssa kommer hans ondska.

007:018   Jag vill tacka HERREN efter hans r„ttf„rdighet
	  och lovsjunga HERRENS, den H”gstes, namn.

008:001 F”r s†ngm„staren, till Gittˇt; en psalm av David.

008:002   HERRE, v†r Herre,
	  huru h„rligt „r icke ditt namn
	      ”ver hela jorden,
	  du som har satt
	      ditt majest„t p† himmelen!
008:003   Av barns och spenabarns mun
	      har du uppr„ttat en makt,
	      f”r dina ov„nners skull,
	  till att nedsl† fienden och den h„mndgirige.

008:004   N„r jag ser din himmel,
	      dina fingrars verk,
	  m†nen och stj„rnorna,
	      som du har berett,
008:005   vad „r d† en m„nniska, att du t„nker p† henne,
	  eller en m„nniskoson, att du l†ter dig v†rda om honom.

008:006   Dock gjorde du honom n„stan till ett gudav„sen;
	  med „ra och h„rlighet kr”nte du honom.
008:007   Du satte honom till herre ”ver dina h„nders verk;
	  allt lade du under hans f”tter:
008:008   f†r och oxar, allasammans,
	  s† ock vildmarkens djur,
008:009   f†glarna under himmelen och fiskarna i havet,
	  vad som vandrar havens v„gar.

008:010   HERRE, v†r Herre,
	  huru h„rligt „r icke ditt namn
	      ”ver hela jorden!
009:001 F”r s†ngm„staren, till Mutlabb‚n; en psalm av David.

009:002   Jag vill tacka HERREN av allt mitt hj„rta;
	  jag vill f”rt„lja alla dina under.
009:003   Jag vill vara glad och fr”jdas i dig,
	  jag vill lovsjunga ditt namn, du den H”gste.

009:004   Ty mina fiender vika tillbaka,
	  de falla och f”rg†s f”r ditt ansikte.
009:005   Ja, du har utf”rt min r„tt och min sak;
	  du sitter p† din tron
	      s†som en r„ttf„rdig domare.

009:006   Du har n„pst hedningarna
	      och f”rgjort de ogudaktiga;
	  deras namn har du utpl†nat
	      f”r alltid och evinnerligen.
009:007   Fienderna „ro nedgjorda,
	      utrotade f”r alltid;
	  deras st„der har du omst”rtat,
	      deras †minnelse har f”rg†tts.

009:008   Men HERREN tronar evinnerligen,
	  sin stol har han berett till doms;
009:009   och han skall d”ma jordens krets med r„ttf„rdighet,
	  han skall skipa lag bland folken med r„ttvisa.

009:010   S† vare d† HERREN en borg f”r den f”rtryckte,
	  en borg i n”dens tider.
009:011   Och m† de som k„nna ditt namn f”rtr”sta p† dig;
	  ty du ”vergiver icke dem som s”ka dig, HERRE.

009:012   Lovsjungen HERREN,
	      som bor i Sion,
	  f”rkunnen bland folken hans g„rningar.
009:013   Ty han som utkr„ver blodskulder
	      har kommit ih†g dem;
	  han har icke f”rg„tit de betrycktas klagorop.

009:014   Var mig n†dig, HERRE;
	  se huru jag pl†gas av dem som hata mig,
	  du som lyfter mig upp fr†n d”dens portar;
009:015   p† det att jag m† f”rt„lja allt ditt lov
	  och i dottern Sions portar
	      fr”jda mig ”ver din fr„lsning.

009:016   Hedningarna hava sjunkit ned
	      i den grav som de gr„vde;
	  i det n„t som de lade ut
	      har deras fot blivit f†ngad.
009:017   HERREN har gjort sig k„nd,
	      han har h†llit dom;
	  han sn„rjer den ogudaktige
	      i hans h„nders verk.  Higgaj˘n.  Sela.

009:018   DE ogudaktiga vika tillbaka, ned i d”dsriket,
	  alla hedningar, de som f”rg„ta Gud.

009:019   Ty icke f”r alltid
	      skall den fattige vara f”rg„ten,
	  de betrycktas hopp
	      skall ej varda om intet evinnerligen.

009:020   St† upp, HERRE;
	      l†t icke m„nniskor f† ”verhanden,
	  l†t hedningarna bliva d”mda inf”r ditt ansikte.

009:021   L†t, o HERRE,
	      f”rskr„ckelse komma ”ver dem;
	  m† hedningarna f”rnimma
	      att de „ro m„nniskor.  Sela.

010:001   Varf”r, HERRE,
	  st†r du s† l†ngt ifr†n
	  och f”rd”ljer dig i n”dens tider?
010:002   Genom de ogudaktigas ”vermod
	      m†ste den arme lida.
	  M† de f†ngas i de r„nker
	      som de hava utt„nkt!

010:003   Ty den ogudaktige ber”mmer sig
	      av sin sj„ls lystnad,
	  och den rovgirige talar f”rgripligt
	      och f”raktar HERREN.
010:004   Den ogudaktige s„ger i sitt h”gmod:
	      ˝Han fr†gar icke d„refter.˝
	  ˝Det finnes ingen Gud˝,
	      s† „ro alla hans tankar.
010:005   Trygga „ro alltid hans v„gar,
	  dina domar g† h”gt ”ver hans blickar;
	  alla sina ov„nner r„knar han f”r intet.
010:006   Han s„ger i sitt hj„rta:
	      ˝Jag skall icke vackla,
	  ”ver mig skall i evighet
	      ingen olycka komma.˝
010:007   Hans mun „r full av f”rbannelse,
	      av svek och f”rtryck;
	  hans tunga g”mmer
	      olycka och f”rd„rv.

010:008   Han l„gger sig i f”rs†t vid g†rdarna,
	  i l”nndom vill han dr„pa den oskyldige;
	  hans ”gon lura p† den olycklige.
010:009   Han ligger i f”rs†t p† l”nnligt st„lle,
	      s†som ett lejon i sitt sn†r,
	  han ligger i f”rs†t f”r att gripa den arme;
	  han griper den arme,
	      i det han drager honom in i sitt n„t.
010:010   Han trycker sig ned, han ligger p† lur,
	  och de olyckliga falla i hans klor.
010:011   Han s„ger i sitt hj„rta:
	      ˝Gud f”rg„ter det,
	  han har dolt sitt ansikte,
	      han ser det aldrig.˝

010:012   St† upp, HERRE;
	      Gud, upplyft din hand,
	  f”rg„t icke de arma.
010:013   Varf”r skall den ogudaktige
	      f† f”rakta Gud
	  och s„ga i sitt hj„rta
	      att du icke fr†gar d„refter?

010:014   Du har ju sett det, ty du giver akt
	      p† olycka och j„mmer,
	      f”r att taga det i din hand.
	  Źt dig ”verl„mnar den olycklige sin sak;
	  du blev den faderl”ses hj„lpare.

010:015   Bryt s”nder den ogudaktiges arm,
	  och hems”k de ondas ogudaktighet,
	      s† att du icke mer finner den.
010:016   Ja, HERREN „r konung
	      alltid och evinnerligen;
	  hedningarna utrotas ur hans land.

010:017   De ”dmjukas tr„ngtan
	      h”r du, HERRE;
	  du g”r deras hj„rtan st†ndaktiga;
	      du l†ter ditt ”ra giva akt
010:018   f”r att skaffa den faderl”se och f”rtryckte r„tt,
	  s† att m„nniskor, komna av jord,
	      ej l„ngre v†lla skr„ck.

011:001 F”r s†ngm„staren; av David.

	  Till HERREN Har jag tagit min tillflykt.
	  Huru kunnen I d† s„ga till mig:
	  ˝Flyn s†som f†glar till edert berg;
011:002   ty se, de ogudaktiga sp„nna b†gen,
	  de hava lagt sin pil p† str„ngen,
	  f”r att i m”rkret skjuta p† de r„ttsinniga.
011:003   N„r grundvalarna upprivas,
	  vad kan d† den r„ttf„rdige utr„tta?˝

011:004   HERREN „r i sitt heliga tempel,
	  HERRENS tron „r i himmelen;
	  hans ”gon sk†da,
	  hans blickar pr”va
	      m„nniskors barn.
011:005   HERREN pr”var den r„ttf„rdige;
	  men den ogudaktige och den som „lskar v†ld,
	      dem hatar hans sj„l.

011:006   Han skall l†ta ljungeldssnaror regna ”ver de ogudaktiga;
	  eld och svavel
	      och gl”dande vind,
	  det „r den kalk som bliver dem besk„rd.
011:007   Ty HERREN „r r„ttf„rdig,
	      han „lskar r„ttf„rdigheten;
	  de redliga skola sk†da hans ansikte.
012:001 F”r s†ngm„staren, till Seminˇt; en psalm av David.

012:002   Fr„ls, HERRE;
	      ty de fromma „ro borta,
	  de trogna „ro f”rsvunna
	      ifr†n m„nniskors barn.
012:003   De tala l”gn,
	      den ene med den andre;
	  med hala l„ppar tala de,
	      och med dubbelt hj„rta.

012:004   HERREN utrote
	      alla hala l„ppar,
	  den tunga som talar stora ord,
012:005   dem som s„ga:
	      ˝Genom v†r tunga „ro vi starka,
	  v†ra l„ppar st† oss bi;
	      vem „r herre ”ver oss?˝

012:006   ˝Eftersom de arma lida ”verv†ld
	      och de fattiga klaga,
	  vill jag nu st† upp˝,
	      s„ger HERREN;
	  ˝jag vill skaffa fr„lsning
	      †t den som l„ngtar d„refter.˝

012:007   HERRENS tal
	      „r ett rent tal,
	  likt silver som rinner ned mot jorden,
	      luttrat i degeln,
	      renat sju g†nger.

012:008   Du, HERRE, skall bevara dem,
	  du skall beskydda dem
	      f”r detta sl„kte evinnerligen.
012:009   Ty runt omkring dem vandra de ogudaktiga,
	  d† nu uselheten „r r†dande
	      bland m„nniskors barn.
013:001 F”r s†ngm„staren; en psalm av David.

013:002   Huru l„nge, HERRE;
	      skall du s† alldeles f”rg„ta mig?
	  Huru l„nge skall du f”rd”lja
	      ditt ansikte f”r mig?
013:003   Huru l„nge skall jag
	      bekymras i min sj„l
	  och „ngslas i mitt hj„rta dagligen?
	  Huru l„nge skall min fiende
	      f”rh„va sig ”ver mig?

013:004   Sk†da ned, svara mig,
	      HERRE, min Gud;
	  upplys mina ”gon,
	      s† att jag icke somnar in i d”den;
013:005   p† det att min fiende icke m† s„ga:
	      ˝Jag blev honom ”verm„ktig˝,
	  och p† att mina ov„nner ej m† fr”jda sig,
	      n„r jag vacklar.

013:006   Jag f”rtr”star p† din n†d,
	  mitt hj„rta fr”jde sig ”ver din fr„lsning.
	  Jag vill sjunga till HERRENS „ra,
	      ty han har gjort v„l mot mig.
014:001 F”r s†ngm„staren; av David.

	  D†rarna s„ga i sina hj„rtan:
	      ˝Det finnes ingen Gud.˝
	  F”rd„rv och styggelse „r deras verk;
	      ingen finnes, som g”r vad gott „r.

014:002   HERREN sk†dar ned fr†n himmelen
	      p† m„nniskors barn,
	  f”r att se om det finnes n†gon f”rst†ndig,
	      n†gon som s”ker Gud.

014:003   Nej, alla „ro de avf„lliga,
	      allasammans „ro de f”rd„rvade;
	  ingen finnes, som g”r vad gott „r,
	      det finnes icke en enda.

014:004   Hava de d† intet f†tt f”rnimma,
	      alla dessa og„rningsm„n,
	  dessa som upp„ta mitt folk,
	      likasom †te de br”d,
	  och som icke †kalla HERREN?

014:005   Jo, d„r ”verf”ll dem f”rskr„ckelse --
	  ty Gud „r hos de r„ttf„rdigas sl„kte.
014:006   Den betrycktes r†dslag m†n I s”ka bringa p† skam,
	      HERREN „r ju „nd† hans tillflykt.

014:007   Ack att fr†n Sion
	      komme fr„lsning f”r Israel!
	  N„r HERREN vill †ter
	      uppr„tta sitt folk,
	  d† skall Jakob fr”jda sig,
	      d† skall Israel vara glad.
015:001 En psalm av David.

	  HERRE, vem f†r bo i din hydda?
	  Vem f†r dv„ljas p† ditt heliga berg?
015:002   Den som vandrar ostraffligt
	      och g”r vad r„tt „r
	  och talar sanning av hj„rtat;
015:003   den som icke b„r f”rtal p† sin tunga,
	  den som icke g”r sin broder n†got ont
	  och icke drager sm„lek ”ver sin n„sta;
015:004   den som aktar den f”rkastlige f”r intet,
	  men „rar dem som frukta HERREN;
	  den som sv„r sig till skada, men ej bryter sin ed;
015:005   den som icke driver ocker med sina penningar
	  och icke tager mutor f”r att f„lla den oskyldige.
	  Den som s† handlar, han skall icke vackla till evig tid.
016:001 En s†ng av David.

	  Bevara mig, Gud,
	      ty jag tager min tillflykt till dig.
016:002   Jag s„ger till HERREN:
	      ˝Du „r ju Herren;
	  f”r mig finnes intet gott utom dig;
016:003   de heliga som finnas i landet,
	  de „ro de h„rliga till vilka jag har allt mitt behag.˝

016:004   Men de som taga sig en annan gud,
	      de hava stora vederm”dor;
	  jag vill icke offra deras drickoffer av blod
	  eller taga deras namn p† mina l„ppar.
016:005   HERREN „r min besk„rda del och b„gare;
	  du „r den som uppeh†ller min arvedel.

016:006   En lott har tillfallit mig i det ljuvliga,
	  ja, ett arv som behagar mig v„l.
016:007   Jag vill lova HERREN,
	      ty han giver mig r†d;
	  „nnu om natten
	      manar mig mitt innersta.

016:008   Jag har haft HERREN
	      f”r mina ”gon alltid;
	  ja, han „r p† min h”gra sida,
	      jag skall icke vackla.
016:009   F”rdenskull gl„der sig mitt hj„rta,
	      och min „ra fr”jdar sig;
	  j„mv„l min kropp
	      f†r bo i trygghet.

016:010   Ty du skall icke l„mna
	      min sj„l †t d”dsriket,
	  du skall icke l†ta din fromme
	      f† se graven.
016:011   Du skall kung”ra mig livets v„g;
	  inf”r ditt ansikte „r gl„dje till fyllest,
	  ljuvlighet i din h”gra hand evinnerligen.
017:001 En b”n av David.

	  H”r, o HERRE, en r„ttf„rdig sak,
	  akta p† mitt rop,
	      lyssna till min b”n;
	  den kommer icke ifr†n falska l„ppar.
017:002   Av dig m† jag f† min r„tt;
	  dina ”gon m† sk†da vad r„ttvist „r.

017:003   Du pr”var mitt hj„rta,
	      du utrannsakar mig, men du finner intet;
	  ingen ond tanke g†r ut ur min mun.
017:004   Efter dina l„ppars ord,
	      och vad m„nniskor „n m† g”ra,
	  tager jag mig till vara
	      f”r v†ldsverkares stigar.
017:005   Mina steg h†lla sig stadigt
	      p† dina v„gar,
	  mina f”tter vackla icke.

017:006   S† †kallar jag nu dig,
	      ty du, Gud, skall svara mig;
	  b”j ditt ”ra till mig,
	      h”r mitt tal.
017:007   Bevisa din underbara n†d,
	      du som fr„lsar undan motst†ndarna
	      dem som taga sin tillflykt till din h”gra hand.

017:008   Bevara mig s†som en ”gonsten,
	  besk„rma mig under dina vingars skugga
017:009   f”r de ogudaktiga,
	      som vilja f”rd„rva mig,
	  f”r mina d”dsfiender,
	      som omringa mig.

017:010   Sitt hj„rta f”rstocka de;
	  med sin mun tala de stora ord.
017:011   Nu „ro de omkring mig, var vi g†,
	  deras ”gon speja efter
	      huru de skola b”ja mig till jorden.

017:012   Ja, denne „r lik ett lejon
	      som l„ngtar efter rov,
	  lik ett ungt lejon
	      som ligger i f”rs†t.

017:013   St† upp, HERRE;
	      tr„d emot honom, sl† honom ned,
	  r„dda med ditt sv„rd
	      min sj„l fr†n den ogudaktige,
017:014   ja, med din hand, fr†n m„nniskorna, HERRE,
	  fr†n denna v„rldens m„nniskor,
	      som hava sin del i detta livet,
	  och vilkas buk du fyller med dina h†vor,
	      som hava s”ner i m„ngd
	  och l„mna sitt ”verfl”d †t sina barn.

017:015   Men jag skall sk†da
	      ditt ansikte i r„ttf„rdighet;
	  n„r jag uppvaknar,
	      vill jag m„tta mig av din †syn.
018:001 F”r s†ngm„staren; av HERRENS tj„nare David, som talade till
	HERREN denna s†ngs ord, n„r HERREN hade r„ddat honom fr†n alla
	hans fienders hand och ur Sauls v†ld.
018:002 Han sade:

	  Hj„rtligen k„r har jag dig, HERRE, min starkhet,
018:003   HERRE, mitt bergf„ste, min borg och min r„ddare,
	  min Gud, min klippa, till vilken jag tager min tillflykt,
	  min sk”ld och min fr„lsnings horn, mitt v„rn.
018:004   HERREN, den h”gtlovade, †kallar jag,
	  och fr†n mina fiender bliver jag fr„lst.

018:005   D”dens band omv„rvde mig,
	  och f”rd„rvets str”mmar f”rskr„ckte mig.
018:006   D”dsrikets band omsl”to mig,
	  d”dens snaror f”llo ”ver mig.
018:007   Men jag †kallade HERREN i min n”d
	  och ropade till min Gud.
	  Han h”rde fr†n sin himmelska boning min r”st,
	  och mitt rop inf”r honom kom till hans ”ron.

018:008   D† skalv jorden och b„vade,
	  och bergens grundvalar darrade;
	  de skakades, ty hans vrede var uppt„nd.
018:009   R”k steg upp fr†n hans n„sa
	  och f”rt„rande eld fr†n hans mun;
	  eldsgl”d ljungade fr†n honom.
018:010   Och han s„nkte himmelen och for ned,
	  och t”cken var under hans f”tter.

018:011   Han for p† keruben och fl”g,
	  han sv„vade p† vindens vingar.
018:012   Han gjorde m”rker till sitt t„ckelse,
	  till en hydda som omsl”t honom;
	  m”rka vatten, tjocka moln.
018:013   Av glansen framf”r honom veko molnen undan;
	  hagel f”ll, och eldsgl”d for ned.

018:014   Och HERREN dundrade i himmelen,
	  den H”gste l„t h”ra sin r”st;
	  hagel f”ll, och eldsgl”d for ned.
018:015   Han sk”t sina pilar och f”rskingrade dem,
	  ljungeldar i m„ngd och f”rvirrade dem.
018:016   Vattnens b„ddar kommo i dagen,
	  och jordens grundvalar blottades,
	  f”r din n„pst, o HERRE,
	  f”r din vredes stormvind.

018:017   Han r„ckte ut sin hand fr†n h”jden och fattade mig,
	  han drog mig upp ur de stora vattnen.
018:018   Han r„ddade mig fr†n min starke fiende
	  och fr†n mina ov„nner, ty de voro mig ”verm„ktiga.
018:019   De ”verf”llo mig p† min olyckas dag,
	  men HERREN blev mitt st”d.
018:020   Han f”rde mig ut p† rymlig plats;
	  han r„ddade mig, ty han hade behag till mig.

018:021   HERREN l”nar mig efter min r„ttf„rdighet;
	  efter mina h„nders renhet vederg„ller han mig.
018:022   Ty jag h”ll mig p† HERRENS v„gar
	  och avf”ll icke fr†n min Gud i ogudaktighet;
018:023   nej, alla hans r„tter hade jag f”r ”gonen,
	  och hans stadgar l„t jag icke vika ifr†n mig.
018:024   S† var jag ostrafflig inf”r honom
	  och tog mig till vara f”r missg„rning.

018:025   D„rf”r vederg„llde mig HERREN efter min r„ttf„rdighet,
	  efter mina h„nders renhet inf”r hans ”gon.
018:026   Mot den fromme bevisar du dig from,
	  mot en ostrafflig man bevisar du dig ostrafflig.
018:027   Mot den rene bevisar du dig ren,
	  men mot den vr†nge bevisar du dig avog.
018:028   Ty du fr„lsar ett betryckt folk,
	  men stolta ”gon ”dmjukar du.

018:029   Ja, du l†ter min lampa brinna klart;
	  HERREN, min Gud, g”r mitt m”rker ljuset.
018:030   Ja, med dig kan jag nedsl† h„rskaror,
	  och med min Gud stormar jag murar.
018:031   Guds v„g „r ostrafflig;
	  HERRENS tal „r luttrat.
	  En sk”ld „r han f”r alla
	      som taga sin tillflykt till honom.

018:032   Ty vem „r Gud f”rutom HERREN,
	  och vem „r en klippa utom v†r Gud?
018:033   Gud, du som omgjordade mig med kraft
	  och l„t min v„g vara lyckosam,
018:034   du som gjorde mina f”tter s†som hindens
	  och st„llde mig p† mina h”jder,
018:035   du som l„rde mina h„nder att strida
	  och mina armar att sp„nna kopparb†gen!

018:036   Du gav mig din fr„lsnings sk”ld,
	  och din h”gra hand st”dde mig,
	      och ditt saktmod gjorde mig stor;
018:037   du skaffade rum f”r mina steg, d„r jag gick,
	  och mina f”tter vacklade icke.
018:038   Jag f”rf”ljde mina fiender och hann upp dem;
	  jag v„nde icke tillbaka, f”rr„n jag hade gjort „nde p† dem.
018:039   Jag slog dem, s† att de icke mer kunde resa sig;
	  de f”llo under mina f”tter.

018:040   Du omgjordade mig med kraft till striden,
	  du b”jde mina motst†ndare under mig.
018:041   Mina fiender drev du p† flykten f”r mig,
	  och dem som hatade mig f”rgjorde jag.
018:042   De ropade, men det fanns ingen som fr„lste;
	  till HERREN, men han svarade dem icke.
018:043   Och jag st”tte dem s”nder till stoft f”r vinden,
	  jag kastade ut dem s†som orenlighet p† gatan.

018:044   Du r„ddade mig ur folkets strider,
	  du satte mig till ett huvud ”ver hedningar;
	  folkslag som jag ej k„nde blevo mina tj„nare.
018:045   Vid blotta ryktet h”rsammade de mig;
	  fr„mlingar visade mig underd†nighet.
018:046   Ja, fr„mlingarnas mod vissnade bort;
	  med b„van ”verg†vo de sina borgar.

018:047   HERREN lever!  Lovad vare min klippa,
	  och upph”jd vare min fr„lsnings Gud!
018:048   Gud, som har givit mig h„mnd
	  och tvingat folken under mig;
018:049   du som har befriat mig fr†n mina fiender
	  och upph”jt mig ”ver mina motst†ndare,
	  r„ddat mig fr†n v†ldets man!
018:050   F”rdenskull vill jag tacka dig
	      bland hedningarna, HERRE,
	  och lovsjunga ditt namn.
018:051   Ty du giver din konung stor seger
	  och g”r n†d mot din smorde,
	  mot David och hans s„d till evig tid.
019:001 F”r s†ngm„staren; en psalm av David.

019:002   Himlarna f”rt„lja
	      Guds „ra,
	  och f„stet f”rkunnar
	      hans h„nders verk;
019:003   den ena dagen talar
	      d„rom till den andra,
	  och den ena natten
	      kung”r det f”r den andra;
019:004   det „r ej ett tal eller spr†k
	  vars ljud icke h”res.

019:005   De str„cka sig ut ”ver hela jorden,
	  och deras ord g† till v„rldens „ndar.
	  Źt solen har han gjort
	      en hydda i dem;
019:006   och den „r s†som en brudgum
	      som g†r ut ur sin kammare,
	  den fr”jdar sig, s†som en hj„lte,
	      att l”pa sin bana.
019:007   Vid himmelens „nda
	      „r det den g†r upp,
	  och dess omlopp n†r
	      intill himmelens gr„nser,
	  och intet „r skylt f”r dess hetta.

019:008   HERRENS lag „r utan brist
	      och vederkvicker sj„len;
	  HERRENS vittnesb”rd „r fast
	      och g”r den enfaldige vis.
019:009   HERRENS befallningar „ro r„tta
	      och giva gl„dje †t hj„rtat;
	  HERRENS bud „r klart
	      och upplyser ”gonen.
019:010   HERRENS fruktan „r ren
	      och best†r evinnerligen;
	  HERRENS r„tter „ro sanning,
	      allasammans r„ttf„rdiga.
019:011   De „ro dyrbarare „n guld,
	      ja, „n fint guld i m„ngd;
	  de „ro s”tare „n honung,
	      ja, „n renaste honung.

019:012   Av dem h„mtar ock din tj„nare varning;
	  den som h†ller dem har stor l”n.
019:013   Vem m„rker sj„lv huru ofta han felar?
	      F”rl†t mig mina hemliga brister.

019:014   Bevara ock din tj„nare f”r fr„cka m„nniskor;
	      l†t dem icke f† makt med mig,
	  s† bliver jag ostrafflig och varder fri
	      ifr†n sv†r ”vertr„delse.

019:015   L†t min muns tal t„ckas dig
	  och mitt hj„rtas tankar,
	  HERRE, min klippa och min f”rlossare.
020:001 F”r s†ngm„staren; en psalm av David.

020:002   HERREN b”nh”re dig
	      p† n”dens dag,
	  Jakobs Guds namn
	      beskydde dig.
020:003   Han s„nde dig hj„lp fr†n helgedomen,
	      och st”dje dig fr†n Sion.
020:004   Han t„nke p† alla dina spisoffer
	      och upptage med v„lbehag ditt br„nnoffer.  Sela.

020:005   Han give dig vad ditt hj„rta beg„r
	  och fullborde alla dina r†dslag.
020:006   M† vi f† jubla ”ver din seger
	  och i v†r Guds namn resa upp baneret;
	  HERREN uppfylle alla dina b”ner.

020:007   Nu vet jag att HERREN
	      giver seger †t sin smorde;
	  han svarar honom fr†n sin heliga himmel,
	  genom v„ldiga g„rningar
	      giver hans h”gra hand seger.
020:008   De andra prisa vagnar,
	      de prisa h„star,
	  men vi prisa HERRENS,
	      v†r Guds, namn.
020:009   De sjunka ned och falla,
	  men vi resa oss upp och bliva best†ndande.

020:010   HERRE, giv seger;
	  ja, konungen svare oss
	      p† den tid d† vi ropa.
021:001 F”r s†ngm„staren; en psalm av David.

021:002   HERRE, ”ver din makt
	      gl„der sig konungen;
	  huru fr”jdas han icke h”geligen
	      ”ver din seger!
021:003   Vad hans hj„rta ”nskar
	      har du givit honom,
	  och hans l„ppars beg„ran
	      har du icke v„grat honom.  Sela.

021:004   Ty du kommer honom till m”tes
	      med v„lsignelser av vad gott „r;
	  du s„tter p† hans huvud
	      en gyllene krona.
021:005   Han bad dig om liv,
	      och du gav honom det,
	  ett l†ngt liv
	      alltid och evinnerligen.

021:006   Stor „r hans „ra
	      genom din seger;
	  majest„t och h„rlighet
	      besk„r du honom.
021:007   Ja, du l†ter honom bliva
	      till v„lsignelse evinnerligen;
	  du fr”jdar honom med gl„dje
	      inf”r ditt ansikte.

021:008   Ty konungen f”rtr”star p† HERREN,
	  och genom den H”gstes n†d skall han icke vackla.
021:009   Din hand skall n† alla dina fiender;
	  din h”gra hand skall tr„ffa dem som hata dig.

021:010   Du skall l†ta dem k„nna det
	      s†som i en gl”dande ugn,
	      n„r du l†ter se ditt ansikte.
	  HERREN skall f”rd„rva dem i sin vrede;
	      eld skall f”rt„ra dem.
021:011   Deras livsfrukt skall du utrota fr†n jorden
	  och deras avkomma fr†n m„nniskors barn.

021:012   Ty de ville draga ont ”ver dig;
	  de t„nkte ut r„nker, men de f”rm† intet.
021:013   Nej, du skall driva dem tillbaka;
	  med din b†ge skall du sikta mot deras anleten.

021:014   Upph”jd vare du, HERREN, i din makt;
	  vi vilja besjunga och lovs„ga din hj„ltekraft.
022:001 F”r s†ngm„staren, efter ˝Morgonrodnadens hind˝; en psalm av
	David.

022:002   Min Gud, min Gud,
	      varf”r har du ”vergivit mig?
	  Jag brister ut och klagar,
	      men min fr„lsning „r fj„rran.
022:003   Men Gud, jag ropar om dagen,
	      men du svarar icke,
	  s† ock om natten,
	      men jag f†r ingen ro.

022:004   Och dock „r du den Helige,
	  den som tronar p† Israels lovs†nger.
022:005   P† dig f”rtr”stade v†ra f„der;
	  de f”rtr”stade, och du r„ddade dem.
022:006   Till dig ropade de och blevo hulpna;
	  p† dig f”rtr”stade de och kommo icke p† skam.

022:007   Men jag „r en mask,
	      och icke en m„nniska,
	  till sm„lek bland m„n,
	      f”raktad av folket.
022:008   Alla som se mig
	      bespotta mig;
	  de sp„rra upp munnen,
	      de skaka huvudet:
022:009   ˝Befall dig †t HERREN!
	      Han befrie honom,
	  han r„dde honom,
	      ty han har ju behag till honom.˝

022:010   Ja, det var du som h„mtade mig ut ur moderlivet
	  och l„t mig vila trygg vid min moders br”st.
022:011   P† dig „r jag kastad allt ifr†n moderssk”tet;
	  du „r min Gud allt ifr†n min moders liv.
022:012   Var icke l†ngt ifr†n mig,
	      ty n”d „r n„ra,
	      och det finnes ingen hj„lpare.

022:013   Tjurar i m„ngd omgiva mig,
	  Basans oxar omringa mig.
022:014   S†som glupande och rytande lejon
	  sp„rrar man upp gapet mot mig.
022:015   Jag „r lik vatten som utgjutes,
	  alla mina leder hava skilts †t;
	  mitt hj„rta „r s†som vax,
	  det sm„lter i mitt liv.
022:016   Min kraft „r f”rtorkad och lik en lersk„rva,
	  min tunga l†der vid min gom,
	  och du l„gger mig i d”dens stoft.
022:017   Ty hundar omgiva mig;
	  de ondas hop har kringr„nt mig,
	  mina h„nder och f”tter hava de genomborrat.
022:018   Jag kan r„kna alla mina ben;
	  de sk†da d„rp†, de se med lust p† mig.
022:019   De dela mina kl„der mellan sig
	  och kasta lott om min kl„dnad.

022:020   Men du, HERRE, var icke fj„rran;
	  du min starkhet, skynda till min hj„lp.
022:021   R„dda min sj„l fr†n sv„rdet,
	  mitt liv ur hundarnas v†ld.
022:022   Fr„ls mig fr†n lejonets gap.
	  Ja, du b”nh”r mig och r„ddar mig undan vildoxarnas horn.

022:023   D† skall jag f”rkunna ditt namn f”r mina br”der,
	  mitt i f”rsamlingen skall jag prisa dig:

022:024   I som frukten HERREN, loven honom;
	  „ren honom, alla Jakobs barn,
	  och b„ven f”r honom, alla Israels barn.
022:025   Ty han f”raktade icke den betrycktes el„nde
	  och h”ll det icke f”r en styggelse;
	  han f”rdolde icke sitt ansikte f”r honom,
	  och n„r han ropade, lyssnade han till honom.

022:026   Genom dig skall min lovs†ng ljuda
	      i den stora f”rsamlingen;
	  mina l”ften f†r jag infria
	      inf”r dem som frukta honom.
022:027   De ”dmjuka skola „ta och bliva m„tta,
	  de som s”ka HERREN skola f† lova honom;
	  ja, edra hj„rtan skola leva evinnerligen.
022:028   Alla jordens „ndar skola bet„nka det
	      och omv„nda sig till HERREN.
	  Hedningarnas alla sl„kter
	      skola tillbedja inf”r dig.
022:029   Ty riket „r HERRENS,
	      och han r†der ”ver hedningarna.
022:030   Ja, alla m„ktiga p† jorden
	      skola „ta och tillbedja;
	  inf”r honom skola kn„b”ja
	      alla de som m†ste fara ned i graven,
	  de som icke kunna beh†lla
	      sin sj„lv vid liv.
022:031   Kommande „ttled skola tj„na honom;
	  man skall f”rt„lja om Herren f”r ett annat sl„kte.
022:032   Man skall tr„da upp och f”rkunna hans r„ttf„rdighet,
	  ja, bland folk som skola f”das att han har gjort det.
023:001 En psalm av David.

	  HERREN „r min herde, mig skall intet fattas,
023:002   han l†ter mig vila p† gr”na „ngar;
	  han f”r mig till vatten d„r jag finner ro,
023:003       han vederkvicker min sj„l;
	  han leder mig p† r„tta v„gar,
	      f”r sitt namns skull.
023:004   Om jag ock vandrar i d”dsskuggans dal,
	      fruktar jag intet ont,
	  ty du „r med mig;
	  din k„pp och stav,
	      de tr”sta mig.

023:005   Du bereder f”r mig ett bord
	      i mina ov„nners †syn;
	  du sm”rjer mitt huvud med olja
	      och l†ter min b„gare fl”da ”ver.
023:006   Godhet allenast och n†d skola f”lja mig
	      i alla mina livsdagar,
	  och jag skall †ter f† bo i HERRENS hus,
	      evinnerligen.
024:001 Av David; en psalm.

	  Jorden „r HERRENS och allt vad d„rp† „r,
	  jordens krets och de som bo d„rp†.
024:002   Ty han „r den som har lagt hennes grund p† haven,
	  den som p† str”mmarna har berett henne f„ste.

024:003   Vem f†r g† upp p† HERRENS berg,
	  och vem f†r tr„da in i hans helgedom?
024:004   Den som har oskyldiga h„nder och rent hj„rta,
	  den som icke v„nder sin sj„l till l”gn
	  och den som icke sv„r falskt.
024:005   Han skall undf† v„lsignelse av HERREN
	  och r„ttf„rdighet av sin fr„lsnings Gud.
024:006   S†dant „r det sl„kte som fr†gar efter honom;
	  de som s”ka ditt ansikte, de „ro Jakobs barn.  Sela.

024:007   H”jen, I portar, edra huvuden,
	  h”jen eder, I eviga d”rrar,
	  f”r att „rans konung m† draga d„rin.
024:008   Vem „r d† „rans konung?
	  Det „r HERREN, stark och v„ldig,
	  HERREN, v„ldig i strid.

024:009   H”jen, I portar, edra huvuden,
	  h”jen dem, I eviga d”rrar,
	  f”r att „rans konung m† draga d„rin.
024:010   Vem „r d† denne „rans konung?
	  Det „r HERREN Sebaot;
	  han „r „rans konung.  Sela.
025:001 Av David.

	  Till dig, HERRE, upplyfter jag min sj„l.

025:002   Min Gud, p† dig f”rtr”star jag;
	      l†t mig icke komma p† skam,
	  l†t icke mina fiender fr”jda sig ”ver mig.

025:003   Nej, ingen kommer p† skam, som f”rbidar dig;
	  p† skam kommer de som, utan sak, handla trol”st.

025:004   HERRE, kung”r mig dina v„gar,
	  l„r mig dina stigar.

025:005   Led mig i din sanning, och l„r mig,
	  ty du „r min fr„lsnings Gud;
	  dig f”rbidar jag alltid.

025:006   T„nk, HERRE, p† din barmh„rtighet och din n†d,
	  ty de „ro av evighet.

025:007   T„nk icke p† min ungdoms synder
	      och p† mina ”vertr„delser,
	  utan t„nk p† mig efter din n†d,
	      f”r din godhets skull, HERRE.

025:008   HERREN „r god och r„ttf„rdig,
	  d„rf”r undervisar han syndare om v„gen.

025:009   Han leder de ”dmjuka r„tt,
	  han l„r de ”dmjuka sin v„g.

025:010   Alla HERRENS v„gar „ro n†d och trofasthet
	  f”r dem som h†lla hans f”rbund och vittnesb”rd.

025:011   F”r ditt namns skull, HERRE,
	  f”rl†t min missg„rning, ty den „r stor.

025:012   Finnes det en man som fruktar HERREN,
	  d† undervisar han honom om den v„g han b”r v„lja.

025:013   Han sj„lv skall leva i lycka,
	  och hans efterkommande skola besitta landet.

025:014   HERREN har sin umg„ngelse med dem som frukta honom,
	  och sitt f”rbund vill han kung”ra f”r dem.

025:015   Mina ”gon se alltid till HERREN,
	  ty han drager mina f”tter ur n„tet.

025:016   V„nd dig till mig och var mig n†dig;
	  ty jag „r ensam och betryckt.

025:017   Mitt hj„rtas †ngest „r stor;
	  f”r mig ut ur mitt tr†ngm†l.

025:018   Se till mitt lidande och min vederm”da,
	  och f”rl†t mig alla mina synder.

025:019   Se d„rtill att mina fiender „ro s† m†nga
	  och hata mig med or„tt.

025:020   Bevara min sj„l och r„dda mig;
	  l†t mig icke komma p† skam, ty jag tager min tillflykt till dig.

025:021   Ostrafflighet och redlighet bevare mig,
	  ty jag f”rbidar dig.

025:022   F”rlossa Israel, o Gud,
	  ur all dess n”d.

026:001 Av David.

	  Skaffa mig r„tt, HERRE,
	  ty jag vandrar i ostrafflighet,
	  och jag f”rtr”star p† HERREN utan att vackla.
026:002   Pr”va mig, HERRE, och f”rs”k mig;
	  rannsaka mina njurar och mitt hj„rta.
026:003   Ty din n†d „r inf”r mina ”gon,
	  och jag vandrar i din sanning.
026:004   Jag sitter icke hos l”gnens m„n,
	  och med hycklare har jag icke min umg„ngelse.
026:005   Jag hatar de ondas f”rsamling,
	  och hos de ogudaktiga sitter jag icke.
026:006   Jag tv†r mina h„nder i oskuld,
	  och kring ditt altare, HERRE, vill jag vandra,
026:007   f”r att h”ja min r”st till tacks„gelse
	  och f”rt„lja alla dina under.
026:008   HERRE, jag har din boning k„r
	  och den plats d„r din h„rlighet bor.
026:009   Ryck icke min sj„l bort med syndare,
	  icke mitt liv med de blodgiriga,
026:010   i vilkas h„nder „r sk„ndlighet,
	  och vilkas h”gra hand „r full av mutor.
026:011   Jag vandrar ju i ostrafflighet;
	  f”rlossa mig och var mig n†dig.

026:012   Ja, min fot st†r p† j„mn mark;
	  i f”rsamlingarna skall jag lova HERREN.
027:001 Av David.

	  HERREN „r mitt ljus och min fr„lsning;
	      f”r vem skulle jag frukta?
	  HERREN „r mitt livs v„rn;
	      f”r vem skulle jag r„das?
027:002   N„r de onda draga emot mig
	      och vilja uppsluka mig,
	  d† stappla de sj„lva och falla,
	      mina motst†ndare och fiender.
027:003   Om ock en h„r l„grar sig mot mig,
	      s† fruktar „nd† icke mitt hj„rta;
	  om krig uppst†r mot mig,
	      s† „r jag dock trygg.

027:004   Ett har jag beg„rt av HERREN,
	      d„refter traktar jag:
	  att jag m† f† bo i HERRENS hus
	      i alla mina livsdagar,
	  f”r att sk†da HERRENS ljuvlighet
	      och betrakta hans tempel.
027:005   Ty han d”ljer mig i sin hydda
	      p† olyckans dag,
	  han besk„rmar mig i sitt tj„ll,
	      han f”r mig upp p† en klippa.

027:006   Och nu skall mitt huvud resa sig
	      ”ver mina fiender runt omkring mig,
	  och jag vill offra i hans hydda
	      jublets offer,
	  jag vill sjunga till HERRENS „ra
	      och lovs„ga honom.

027:007   H”r, o HERRE!
	  Jag h”jer min r”st och ropar,
	      var mig n†dig och svara mig.
027:008   Mitt hj„rta f”reh†ller dig ditt ord:
	      ˝S”ken mitt ansikte.˝
	  Ja, ditt ansikte, HERRE, s”ker jag;
027:009   f”rd”lj icke ditt ansikte f”r mig.
	  Driv icke bort din tj„nare i vrede,
	      du som har varit min hj„lp;
	  f”rskjut mig icke, ”vergiv mig icke,
	      du min fr„lsnings Gud.
027:010   Nej, om „n min fader och min moder ”vergiva mig,
	      skall HERREN upptaga mig.

027:011   Visa mig, HERRE, din v„g,
	  och led mig p† en j„mn stig,
	      f”r mina f”rf”ljares skull.
027:012   ™verl„mna mig icke †t mina ov„nners vilja;
	  ty mot mig uppst† falska vittnen
	      och m„n som andas v†ld.

027:013   Ja, jag tror f”rvisso
	      att jag skall f† se HERRENS goda
	      i de levandes land.
027:014   F”rbida HERREN,
	  var frimodig och of”rf„rad i ditt hj„rta;
	      ja, f”rbida HERREN.
028:001 Av David.

	  Till dig, HERRE, ropar jag;
	  min klippa, var icke stum mot mig.
	  Ja, var icke tyst mot mig, s† att jag bliver lik
	      dem som fara ned i graven.
028:002   H”r mina b”ners ljud,
	      n„r jag ropar till dig,
	  n„r jag upplyfter mina h„nder
	      mot det allraheligaste i din helgedom.
028:003   Tag mig icke bort med de ogudaktiga
	      och med og„rningsm„nnen,
	  som tala v„nligt med sin n„sta
	      men hava ondska i sina hj„rtan.
028:004   Giv dem efter deras g„rningar
	      och efter deras onda v„sende,
	  giv dem efter deras h„nders verk,
	      vederg„ll dem vad de hava gjort.
028:005   Ty de akta icke p† HERRENS g„rningar,
	      icke p† hans h„nder verk;
	  d„rf”r skall han sl† dem ned
	      och ej mer bygga upp dem.

028:006   Lovad vare HERREN, ty han har h”rt
	     mina b”ners ljud!
028:007   HERREN „r min starkhet och min sk”ld;
	      p† honom f”rtr”stade mitt hj„rta.
	  Och jag vart hulpen, d„rf”r fr”jdar sig mitt hj„rta,
	      och med min s†ng vill jag tacka honom.
028:008   HERREN „r sitt folks starkhet,
	  och ett fr„lsningens v„rn
	      „r han f”r sin smorde.
028:009   Fr„ls ditt folk
	      och v„lsigna din arvedel,
	  och var deras herde och b„r dem
	      till evig tid.
029:001 En psalm av David.

	  Given †t HERREN,
	      I Guds s”nder,
	  given †t HERREN
	      „ra och makt;
029:002   given †t HERREN
	      hans namns „ra,
	  tillbedjen HERREN
	      i helig skrud.

029:003   HERRENS r”st g†r ovan vattnen;
	  Gud, den h„rlige, dundrar,
	  ja, HERREN, ovan de stora vattnen.
029:004   HERRENS r”st ljuder med makt,
	  HERRENS r”st ljuder h„rligt.

029:005   HERRENS r”st
	      br„cker cedrar,
	  HERREN br„cker
	      Libanons cedrar.
029:006   Han kommer dem att hoppa
	      likasom kalvar,
	  Libanon och Sirjon
	      s†som unga vildoxar.
029:007   HERRENS r”st
	      sprider ljungeldsl†gor.
029:008   HERRENS r”st
	      kommer ”knen att b„va,
	  HERREN kommer Kades'
	      ”ken att b„va.
029:009   HERRENS r”st
	      bringar hindarna att f”da;
	  skogarnas kl„dnad
	      rycker den bort.
	  I hans himmelska boning
	      f”rkunnar allting hans „ra.

029:010   HERREN p† sin tron
	      bj”d floden komma,
	  och HERREN tronar
	      s†som konung evinnerligen.
029:011   HERREN skall giva
	      makt †t sitt folk,
	  HERREN skall v„lsigna
	      sitt folk med frid.
030:001 En psalm, en s†ng av David, vid templets invigning.

030:002   Jag vill upph”ja dig, HERRE, ty du har dragit mig ur djupet,
	  du har icke l†tit mina fiender gl„dja sig ”ver mig.
030:003   HERRE, min Gud,
	  jag ropade till dig, och du helade mig.
030:004   HERRE, du f”rde min sj„l upp ur d”dsriket,
	  du tog mig levande ut fr†n dem som foro ned i graven.

030:005   Lovsjungen HERREN, I hans fromme,
	  och prisen hans heliga namn.
030:006   Ty ett ”gonblick varar hans vrede,
	      men hela livet hans n†d;
	  om aftonen g„star gr†t,
	      men om morgonen kommer jubel.

030:007   Jag sade, n„r det gick mig v„l:
	      ˝Jag skall aldrig vackla.˝
030:008   HERRE, i din n†d
	      hade du gjort mitt berg starkt;
	  men du f”rdolde ditt ansikte,
	      d† f”rskr„cktes jag.

030:009   Till dig, HERRE, ropade jag,
	  och till Herren bad jag:
030:010   ˝Vad vinning har du av mitt blod,
	      eller d„rav att jag far ned i graven?
	  Kan stoftet tacka dig,
	      kan det f”rkunna din trofasthet?
030:011   H”r, o HERRE, och var mig n†dig;
	  HERRE, var min hj„lpare.˝

030:012   D† f”rvandlade du min klagan
	      i fr”jdespr†ng;
	  du kl„dde av mig sorgens dr„kt
	      och omgjordade mig med gl„dje.
030:013   D„rf”r skall min „ra lovsjunga dig,
	      utan att tystna;
	  HERRE, min Gud,
	      jag vill tacka dig evinnerligen.

031:001 F”r s†ngm„staren; en psalm av David.

031:002   Till dig, HERRE, tager jag min tillflykt;
	  l†t mig aldrig komma p† skam,
	      befria mig genom din r„ttf„rdighet.
031:003   B”j ditt ”ra till mig,
	      r„dda mig snarligen;
	  var mig en fast klippa,
	      en bort till min fr„lsning.

031:004   Ty du „r mitt bergf„ste och min bort,
	  och du skall, f”r ditt namns skull,
	      leda och f”ra mig.
031:005   Du skall draga mig ur det n„t
	      som de lade ut f”r mig;
	  ty du „r mitt v„rn.

031:006   I din hand befaller jag min ande;
	  du f”rlossar mig, HERRE,
	      du trofaste Gud.
031:007   Jag hatar dem som h†lla sig
	      till f†f„ngliga avgudar,
	  men jag f”rtr”star p† HERREN.

031:008   Jag vill fr”jda mig och vara glad ”ver din n†d,
	  att du ser till mitt lidande,
	  att du l†ter dig v†rda om min sj„l i n”den
031:009   och icke ”verl„mnar mig i fiendens hand,
	  utan st„ller mina f”tter p† rymlig plats.

031:010   Var mig n†dig, HERRE, ty jag „r i n”d;
	  av sorg „r mitt ”ga f”rm”rkat,
	      ja, min sj„l s†v„l som min kropp.
031:011   Ty mitt liv har f”rsvunnit i bedr”velse
	      och mina †r i suckan;
	  min kraft „r bruten genom min missg„rning,
	      och benen i min kropp „ro maktl”sa.

031:012   F”r alla mina ov„nners skull har jag blivit till sm„lek,
	  ja, till stor sm„lek f”r mina grannar
	      och till skr„ck f”r mina f”rtrogna;
	  de som se mig p† gatan
	      fly undan f”r mig.
031:013   Jag „r bortgl”md ur hj„rtat, s†som vore jag d”d;
	  jag har blivit s†som ett s”nderslaget k„rl.
031:014   Ty jag h”r mig f”rtalas av m†nga;
	      skr„ck fr†n alla sidor!
	  De r†dsl† med varandra mot mig
	  och st„mpla f”r att taga mitt liv.

031:015   Men jag f”rtr”star p† dig, HERRE;
	  jag s„ger: ˝Du „r min Gud.˝
031:016   Min tid st†r i dina h„nder; r„dda mig
	      fr†n mina fienders hand och mina f”rf”ljare.
031:017   L†t ditt ansikte lysa ”ver din tj„nare;
	      fr„ls mig genom din n†d.

031:018   HERRE, l†t mig icke komma p† skam, ty jag †kallar dig;
	  l†t de ogudaktiga komma p† skam
	      och varda tystade i d”dsriket.
031:019   M† l”gnaktiga l„ppar f”rstummas,
	  de som tala vad fr„ckt „r mot den r„ttf„rdige,
	      med h”gmod och f”rakt.

031:020   Huru stor „r icke din godhet,
	      den du f”rvarar †t dem som frukta dig,
	  och den du bevisar inf”r m„nniskors barn
	      mot dem som taga sin tillflykt till dig!
031:021   Du besk„rmar dem i ditt ansiktes besk„rm
	      mot m„nniskors sammangaddning;
	  du d”ljer dem i din hydda
	      mot tungors angrepp.

031:022   Lovad vare HERREN,
	  ty han har bevisat mig sin underbara n†d
	      genom att besk„ra mig en fast stad!
031:023   Ty v„l sade jag i min †ngest:
	  ˝Jag „r bortdriven fr†n dina ”gon.˝
	  Likv„l h”rde du mina b”ners ljud,
	      n„r jag ropade till dig.

031:024   Žlsken HERREN, alla I hans fromme.
	  HERREN bevarar de trogna,
	  men han vederg„ller i fullt m†tt
	      den som ”ver h”gmod.
031:025   Varen frimodiga och of”rf„rade i edra hj„rtan,
	  alla I som s„tten edert hopp till HERREN.
032:001 Av David; en s†ng.

	  S„ll „r den vilkens ”vertr„delse „r f”rl†ten,
	      vilkens synd „r ”verskyld.
032:002   S„ll „r den m„nniska
	      som HERREN icke tillr„knar missg„rning,
	  och i vilkens ande icke „r n†got svek.

032:003   S† l„nge jag teg, f”rsm„ktade mina ben
	      vid min st„ndiga klagan.
032:004   Ty dag och natt var din hand
	      tung ”ver mig;
	  min livssaft f”rtorkades
	      s†som av sommarhetta.  Sela.

032:005   D† uppenbarade jag min synd f”r dig
	      och ”verskylde icke min missg„rning.
	  Jag sade: ˝Jag vill bek„nna
	      f”r HERREN mina ”vertr„delser˝;
	  d† f”rl„t du mig
	      min synds missg„rning.  Sela.

032:006   D„rf”r skola alla fromma bedja till dig
	      p† den tid d† du „r att finna;
	  sannerligen, om ock stora vattenfloder komma,
	      skola de icke n† till dem.
032:007   Du „r mitt besk„rm,
	      f”r n”d bevarar du mig;
	  med r„ddningens jubel
	      omgiver du mig.  Sela.

032:008   Jag vill l„ra dig och undervisa dig
	      om den v„g du skall vandra;
	  jag vill giva dig r†d
	      och l†ta mitt ”ga vaka ”ver dig.
032:009   Varen icke s†som h„star och mul†snor
	      utan f”rst†nd,
	  p† vilka man l„gger t”m och betsel
	      f”r att t„mja dem,
	      eljest f†r man dem ej fram.

032:010   Den ogudaktige har m†nga pl†gor;
	  men den som f”rtr”star p† HERREN,
	      honom omgiver han med n†d.
032:011   Varen glada i HERREN
	      och fr”jden eder, I r„ttf„rdige,
	  och jublen, alla I r„ttsinnige.
033:001   Jublen i HERREN, I r„ttf„rdige;
	  lovs†ng h”ves de redliga.
033:002   Tacken HERREN p† harpa,
	  lovsjungen honom till tiostr„ngad psaltare.
033:003   Sjungen honom en ny s†ng,
	  spelen sk”nt med jubelklang.

033:004   Ty HERRENS ord „r r„tt,
	  och allt vad han g”r „r gjort i trofasthet.
033:005   Han „lskar r„ttf„rdighet och r„tt;
	  jorden „r full av HERRENS n†d.

033:006   Himmelen „r gjord genom HERRENS ord
	  och all dess h„r genom hans muns anda.
033:007   Han samlar havets vatten s†som i en h”g;
	  han l„gger djupen i deras f”rvaringsrum.

033:008   Hela jorden frukte HERREN;
	  f”r honom b„ve alla som bo p† jordens krets.
033:009   Ty han sade, och det vart;
	  han bj”d, och det stod d„r.

033:010   HERREN gjorde hedningarnas
	      r†d om intet,
	  han l„t folkens tankar
	      komma p† skam.
033:011   Men HERRENS r†d
	      best†r evinnerligen,
	  hans hj„rtas tankar
	      fr†n sl„kte till sl„kte.
033:012   Saligt „r det folk
	      vars Gud HERREN „r,
	  det folk som han har utvalt
	      till arvedel †t sig.

033:013   Ja, fr†n himmelen sk†dade HERREN ned,
	  han s†g alla m„nniskors barn.
033:014   Fr†n sin boning blickade han ned
	  till alla dem som bo p† jorden,
033:015   han som har danat allas deras hj„rtan,
	  han som aktar p† alla deras verk.

033:016   En konung segrar icke genom sin stora styrka,
	  en hj„lte r„ddas icke genom sin stora kraft.
033:017   F”rg„ves v„ntar man sig seger genom h„star,
	  med all sin styrka r„dda de icke.

033:018   Se, HERRENS ”ga „r v„nt till dem som frukta honom,
	  till dem som hoppas p† hans n†d;
033:019   han vill r„dda deras sj„l fr†n d”den
	  och beh†lla dem vid liv i hungerns tid.

033:020   V†r sj„l v„ntar efter HERREN;
	  han „r v†r hj„lp och sk”ld.
033:021   Ty i honom gl„der sig v†rt hj„rta,
	  vi f”rtr”sta p† hans heliga namn.
033:022   Din n†d, HERRE, vare ”ver oss,
	  s†som vi hoppas p† dig.
034:001 Av David, h„r han st„llde sig vansinnig inf”r Abimelek, och
	denne drev honom ifr†n sig, och han gick sin v„g.

034:002   Jag vill lova HERREN alltid;
	  hans pris skall st„ndigt vara i min mun.

034:003   Min sj„l skall ber”mma sig av HERREN;
	  de ”dmjuka skola h”ra det och gl„dja sig.

034:004   Loven med mig HERREN,
	  l†tom oss med varandra upph”ja hans namn.

034:005   Jag s”kte HERREN, och han svarade mig,
	  och ur all min f”rskr„ckelse r„ddade han mig.

034:006   De som sk†da upp till honom str†la av fr”jd,
	  och deras ansikten beh”va icke rodna av blygsel.

034:007   H„r „r en betryckt som ropade, och HERREN h”rde honom
	  och fr„lste honom ur all hans n”d.

034:008   HERRENS „ngel sl†r sitt l„ger omkring dem som frukta honom,
	  och han befriar dem.

034:009   Smaken och sen att HERREN „r god;
	  s„ll „r den som tager sin tillflykt till honom.

034:010   Frukten HERREN, I hans helige;
	  ty de som frukta honom lida ingen brist.

034:011   Unga lejon lida n”d och hungra,
	  men de som s”ka HERREN hava icke brist p† n†got gott.

034:012   Kommen, barn, h”ren mig;
	  jag skall l„ra eder HERRENS fruktan.

034:013   Žr du en man som „lskar livet
	  och ”nskar att se goda dagar?

034:014   Avh†ll d† din tunga fr†n det som „r ont
	  och dina l„ppar fr†n att tala svek.

034:015   V„nd dig bort ifr†n det som „r ont, och g”r vad gott „r,
	  s”k friden och trakta d„refter.

034:016   HERRENS ”gon „ro v„nda till de r„ttf„rdiga
	  och hans ”ron till deras rop.

034:017   Men HERRENS ansikte „r emot dem som g”ra det onda,
	  han vill utrota deras †minnelse fr†n jorden.

034:018   N„r de r„ttf„rdiga ropa, d† h”r HERREN
	  och r„ddar dem ur all deras n”d.

034:019   HERREN „r n„ra dem som hava ett f”rkrossat hj„rta
	  och fr„lsar dem som hava en bedr”vad ande.

034:020   Den r„ttf„rdige m†ste lida mycket,
	  men HERREN r„ddar honom ur allt.

034:021   Han bevarar alla hans ben;
	  icke ett enda av dem skall s”ndersl†s.

034:022   Den ogudaktige skall d”das av olyckan,
	  och de som hata den r„ttf„rdige skola st† med skuld.

034:023   Men sina tj„nares sj„lar f”rlossar HERREN,
	  och ingen skall st† med skuld, som tager sin tillflykt till honom.

035:001 Av David.

	  G† till r„tta, HERRE, med dem som g† till r„tta med mig;
	      strid mot dem som strida mot mig.
035:002   Fatta sk”ld och sk„rm,
	      och st† upp till min hj„lp;
035:003   drag fram spjutet, och sp„rra v„gen
	      f”r mina f”rf”ljare.
	  S„g till min sj„l:
	      ˝Jag „r din fr„lsning.˝

035:004   M† de komma p† skam och blygas,
	      som st† efter mitt liv;
	  m† de vika tillbaka och varda utsk„mda,
	      som hava ont i sinnet mot mig.
035:005   M† de bliva s†som agnar f”r vinden,
	      och HERRENS „ngel drive dem bort.
035:006   Deras v„g blive m”rk och slipprig,
	      och HERRENS „ngel drive dem bort.

035:007   Ty utan sak hava de f”rs†tligen tillrett
	      sin n„tgrop f”r mig,
	  utan sak hava de gr„vt en grav f”r mitt liv.
035:008   F”rd„rv komme ”ver den mannen of”rt„nkt,
	  det n„t han har utlagt m† f†nga honom;
	  ja, till sitt f”rd„rv falle han sj„lv d„ri.

035:009   Men min sj„l skall fr”jda sig i HERREN
	      och vara glad ”ver hans fr„lsning.
035:010   Alla ben i min kropp skola s„ga:
	      ˝HERRE, vem „r dig lik,
	  du som r„ddar den betryckte
	      fr†n den som „r honom f”r stark,
	  den betryckte och fattige
	      ifr†n den som plundrar honom?˝

035:011   Or„ttf„rdiga vittnen tr„da fram;
	  de utfr†ga mig om det jag icke vet.
035:012   De l”na mig med ont f”r gott;
	  ”vergiven „r min sj„l.

035:013   Jag †ter bar sorgdr„kt,
	      n„r de voro sjuka,
	  jag sp„kte min sj„l med fasta,
	  jag bad med neds„nkt huvud;
035:014   s†som g„llde det min v„n, min broder,
	      s† skickade jag mig;
	  lik den som s”rjer sin moder gick jag
	      sorgkl„dd och lutande.

035:015   Men de gl„dja sig ”ver mitt fall och rota sig samman;
	  ja, el„ndiga m„nniskor, som jag icke k„nner,
	      rota sig samman mot mig,
	      de sm„da mig utan uppeh†ll.
035:016   Dessa gudl”sa, som driva gyckel f”r en kaka br”d,
	      bita ihop t„nderna mot mig.

035:017   Herre, huru l„nge skall du se h„rp†?
	  Ryck min sj„l undan det f”rd„rv de bereda,
	  och mitt liv undan lejonen.
035:018   D† skall jag tacka dig i den stora f”rsamlingen,
	  och bland mycket folk skall jag lova dig.

035:019   L†t icke dem f† gl„dja sig ”ver mig,
	      som utan sk„l „ro mina fiender;
	  l†t icke dem som utan sak hata mig
	      f† blinka med ”gonen.
035:020   Ty det „r icke frid som de tala;
	  nej, svekets ord t„nka de ut
	      mot de stilla i landet.
035:021   De sp„rra upp munnen mot mig;
	  de s„ga: ˝R„tt s†, r„tt s†,
	      nu se vi det med egna ”gon!˝

035:022   Du, HERRE, ser det; tig icke.
	  Herre, var icke l†ngt ifr†n mig.
035:023   Vakna och st† upp f”r att skaffa mig r„tt,
	  f”r att utf”ra min sak, du min Gud och Herre.
035:024   Skaffa mig r„tt efter din r„ttf„rdighet,
	      HERRE, min Gud,
	  och l†t dem icke f† gl„dja sig ”ver mig.
035:025   L†t dem icke s„ga i sina hj„rtan:
	      ˝R„tt s†, det gick s†som vi ville!˝
	  L†t dem icke s„ga: ˝Vi hava f”rd„rvat honom.˝

035:026   M† alla komma p† skam och blygas,
	      som gl„dja sig ”ver min of„rd.
	  Med skam och blygd m† de varda kl„dda,
	      som f”rh„va sig ”ver mig.
035:027   Men m† de jubla och gl„dja sig,
	      som unna mig min r„tt,
	  och m† de alltid kunna s„ga:
	      ˝Lovad vare HERREN,
	  han som unnar sin tj„nare gott!˝
035:028   D† skall min tunga f”rkunna din r„ttf„rdighet
	      och hela dagen ditt lov.
036:001 F”r s†ngm„staren; av HERRENS tj„nare David.

036:002   I mitt hj„rta bet„nker jag
	      vad synden s„ger till den ogudaktige,
	  till den f”r vilkens ”gon
	      Guds fruktan ej finnes.
036:003   Den intalar ju honom vad som „r behagligt i hans ”gon:
	  att man icke skall finna hans missg„rning och hata den.

036:004   Hans muns ord „ro f”rd„rv och svek;
	  han vill icke g”ra vad f”rst†ndigt och gott „r.
036:005   F”rd„rv t„nker han ut p† sitt l„ger,
	  han tr„der p† den v„g som icke „r god;
	  han skyr icke f”r n†got ont.

036:006   HERRE, upp i himmelen r„cker din n†d,
	  och din trofasthet allt upp till skyarna.
036:007   Din r„ttf„rdighet „r s†som v„ldiga berg,
	  dina r„tter s†som det stora havsdjupet;
	  b†de m„nniskor och djur hj„lper du, HERRE.

036:008   Huru dyrbar „r icke din n†d, o Gud!
	  M„nniskors barn hava sin tillflykt
	      under dina vingars skugga.
036:009   De varda m„ttade av ditt hus' rika h†vor,
	  och av din ljuvlighets str”m giver du dem att dricka.
036:010   Ty hos dig „r livets k„lla,
	  i ditt ljus se vi ljus.

036:011   L†t din n†d f”rbliva ”ver dem som k„nna dig
	  och din r„ttf„rdighet ”ver de r„ttsinniga.
036:012   L†t icke de h”gmodigas fot komma ”ver mig
	  eller de ogudaktigas hand driva mig bort.
036:013   Ja, d„r ligga og„rningsm„nnen fallna;
	  de „ro nedst”tta och kunna icke mer resa sig.
037:001 Av David.

	  Harmas icke ”ver de onda,
	  avundas icke dem som g”ra or„tt.
037:002   Ty s†som gr„s varda de snart avhuggna,
	  och s†som gr”na ”rter vissna de.

037:003   F”rtr”sta p† HERREN, och g”r vad gott „r,
	  f”rbliv i landet och beflita dig om redbarhet,
037:004   och hav din lust i HERREN:
	  d† skall han giva dig vad ditt hj„rta beg„r.

037:005   Befall din v„g †t HERREN
	  och f”rtr”sta p† honom; han skall g”ra det.
037:006   Han skall l†ta din r„ttf„rdighet g† fram s†som ljuset
	  och din r„tt s†som middagens sken.

037:007   Var stilla f”r HERREN och f”rbida honom,
	  harmas icke ”ver den vilkens v„g „r lyckosam,
	  ”ver den man som umg†s med r„nker.

037:008   Avh†ll dig fr†n vrede och l†t f”rbittringen fara;
	  harmas icke; d„rmed g”r du blott illa.
037:009   Ty de onda skola varda utrotade,
	  men de som v„nta efter HERREN, de skola besitta landet.

037:010   Žnnu en liten tid, s† „r den ogudaktige icke mer;
	  och n„r du ser efter hans plats, d† „r han borta.
037:011   Men de ”dmjuka skola besitta landet
	  och hugnas av stor frid.

037:012   Den ogudaktige st„mplar mot den r„ttf„rdige
	  och biter sina t„nder samman mot honom;
037:013   men Herren ler †t honom,
	  ty han ser att hans dag kommer.

037:014   De ogudaktiga draga ut sv„rdet
	  och sp„nna sin b†ge,
	  f”r att f„lla den som „r betryckt och fattig,
	  f”r att slakta dem som vandra i redlighet.
037:015   Men deras sv„rd skall g† in i deras eget hj„rta,
	  och deras b†gar skola brista s”nder.

037:016   Det lilla som en r„ttf„rdig har
	  „r b„ttre „n m†nga ogudaktigas stora h†vor.
037:017   Ty de ogudaktigas armar skola s”nderbrytas;
	  men HERREN uppeh†ller de r„ttf„rdiga.

037:018   HERREN k„nner de frommas dagar,
	  och deras arvedel skall best† evinnerligen.
037:019   De skola icke komma p† skam i den onda tiden,
	  och i hungerns dagar skola de varda m„ttade.

037:020   Ty de ogudaktiga skola f”rg†s;
	  HERRENS fiender „ro s†som „ngarnas prakt:
	  de f”rsvinna s†som r”k, ja, de f”rsvinna.

037:021   Den ogudaktige l†nar och kan icke betala,
	  men den r„ttf„rdige „r barmh„rtig och givmild.
037:022   Ty HERRENS v„lsignade skola besitta landet,
	  men de som han f”rbannar skola varda utrotade.

037:023   Genom HERREN bliva en mans steg fasta,
	  n„r han har behag till hans v„g.
037:024   Om han faller, st”rtar han dock icke till marken,
	  ty HERREN h†ller honom vid handen.

037:025   Jag har varit ung och „r nu gammal,
	  men jag har icke sett den r„ttf„rdige ”vergiven
	  eller hans barn g† efter br”d.
037:026   Han „r alltid barmh„rtig och villig att l†na
	  och hans barn „ro till v„lsignelse.

037:027   V„nd dig bort ifr†n det som „r ont, och g”r vad gott „r,
	  s† skall du f† bo kvar evinnerligen.
037:028   Ty HERREN „lskar vad r„tt „r
	  och ”vergiver icke sina fromma,
	  evinnerligen bliva de bevarade;
	  men de ogudaktigas avkomma varder utrotad.
037:029   De r„ttf„rdiga skola besitta landet
	  och bo d„ri evinnerligen.

037:030   Den r„ttf„rdiges mun talar visdom,
	  och hans tunga s„ger vad r„tt „r.
037:031   Hans Guds lag „r i hans hj„rta;
	  hans steg vackla icke.

037:032   Den ogudaktige vaktar p† den r„ttf„rdige
	  och st†r efter att d”da honom,
037:033   men HERREN ”verl„mnar honom icke i hans hand
	  och f”rd”mer honom icke, n„r han d”mes.

037:034   F”rbida HERREN, och h†ll dig p† hans v„g,
	  s† skall han upph”ja dig till att besitta landet;
	  du skall se med lust huru de ogudaktiga varda utrotade.

037:035   Jag s†g en ogudaktig som trotsade p† sin makt;
	  han utbredde sig s†som ett gr”nskande tr„d, v„l rotat.
037:036   Men n„r man sedan gick d„r fram, se, d† var han borta;
	  jag s”kte efter honom, men han fanns icke mer.

037:037   Giv akt p† den ostrafflige, och se p† den redlige,
	  huru fridens man har en framtid.
037:038   Men ”vertr„darna skola allasammans f”rg†s,
	  de ogudaktigas framtid varder avskuren.

037:039   Till de r„ttf„rdiga kommer fr„lsning ifr†n HERREN;
	  han „r deras v„rn i n”dens tid.
037:040   HERREN hj„lper dem och befriar dem;
	  han befriar dem fr†n de ogudaktiga och fr„lsar dem,
	  ty de taga sin tillflykt till honom.

038:001 En psalm av David; till †minnelse.

038:002   HERRE, straffa mig icke i din f”rt”rnelse,
	  och tukta mig icke i din vrede.
038:003   Ty dina pilar hava tr„ffat mig,
	  och din hand drabbar mig.

038:004   Det finnes intet helt p† min kropp
	      f”r din vredes skull,
	  intet helbr„gda i mina ben
	      f”r min synds skull.
038:005   Ty mina missg„rningar g† mig ”ver huvudet;
	  s†som en sv†r b”rda
	      „ro de mig f”r tunga.

038:006   Mina s†r stinka och flyta
	  f”r min d†rskaps skull.
038:007   Jag g†r krokig och mycket lutande;
	  hela dagen g†r jag s”rjande.

038:008   Ty mina l„nder „ro fulla av brand,
	  och intet helt finnes p† min kropp.
038:009   Jag „r vanm„ktig och illa s”nderslagen;
	  jag klagar f”r mitt hj„rtas j„mmers skull.

038:010   Herre, du k„nner all min tr„ngtan,
	  och min suckan „r dig icke f”rdold.
038:011   Mitt hj„rta sl†r h„ftigt,
	      min kraft har ”vergivit mig;
	   mina ”gons ljus,
	      ocks† det „r borta.

038:012   Mina v„nner och fr„nder
	      h†lla sig fj„rran ifr†n min pl†ga,
	  och mina n„rmaste hava st„llt sig l†ngt ifr†n.
038:013   Snaror l„gga de ut, som st† efter mitt liv,
	  och de som s”ka min of„rd
	      tala vad f”rd„rvligt „r;
	  p† svek t„nka de hela dagen.

038:014   Men jag „r lik en d”v, som intet h”r,
	  och lik en stum, som icke uppl†ter sin mun;
038:015   ja, jag „r lik en man som intet h”r,
	  och som icke har n†got gensvar i sin mun.

038:016   Se, p† dig, HERRE, hoppas jag;
	  du skall svara, Herre, min Gud.
038:017   Ty jag fruktar att de annars
	      f† gl„dja sig ”ver mig,
	  att de skola f”rh„va sig ”ver mig,
	      n„r min fot vacklar.

038:018   Ty jag „r n„ra att falla,
	  och min pl†ga „r alltid inf”r mig;
038:019   ja, jag m†ste bek„nna min missg„rning,
	  och jag s”rjer ”ver min synd.

038:020   Men mina fiender f† leva och „ro m„ktiga,
	  och m†nga „ro de som hata mig utan sak,
038:021   de som l”na gott med ont,
	  och som st† mig emot, d„rf”r att jag far efter det goda.

038:022   ™vergiv mig icke, HERRE;
	  min Gud, var icke l†ngt ifr†n mig.
038:023   Skynda till min hj„lp,
	      Herre, du min fr„lsning.
039:001 F”r s†ngm„staren, till Jedutun; en psalm av David.

039:002   Jag sade: ˝Jag vill akta p† vad jag g”r,
	  s† att jag icke syndar med min tunga;
	  jag vill akta p† att tygla min mun,
	  s† l„nge den ogudaktige „r f”r mina ”gon.˝
039:003   Jag blev stum och tyst,
	  jag teg i min sorg;
	      man jag uppr”rdes av sm„rta.
039:004   Mitt hj„rta blev brinnande i mitt br”st:
	  n„r jag begrundade, uppt„ndes en eld i mig;
	  jag talade med min tunga.

039:005   HERRE, l„r mig bet„nka att jag m†ste f† en „nde,
	  och vad som „r mina dagars m†tt,
	  s† att jag f”rst†r huru f”rg„nglig jag „r.
039:006   Se, s†som en handsbredd har du gjort mina dagars m†tt,
	  och min livsl„ngd „r s†som intet inf”r dig;
	  f†f„nglighet allenast „ro alla m„nniskor,
	      huru s„kra de „n st†.  Sela.
039:007   S†som en dr”mbild allenast g† de fram,
	  f†f„nglighet allenast „r deras „vlan;
	  de samla tillhopa och veta icke vem som skall f† det.

039:008   Och nu, vad f”rbidar jag, Herre?
	  Till dig st†r mitt hopp.
039:009   Befria mig fr†n alla mina ”vertr„delser,
	  l†t mig icke bliva till sm„lek f”r d†ren.
039:010   Jag tiger och uppl†ter icke min mun;
	  ty det „r du som har gjort det.
039:011   V„nd av ifr†n mig din pl†ga;
	  f”r din hands aga f”rsm„ktar jag.
039:012   Om du tuktar n†gon
	      med n„pst f”r missg„rning,
	  s† „r det ute med hans h„rlighet,
	      s†som n„r mal krossas.
	  F†f„nglighet allenast „ro alla m„nniskor.  Sela.

039:013   H”r min b”n, o HERRE,
	      och lyssna till mitt rop,
	      tig icke vid mina t†rar;
	  ty jag „r en fr„mling i ditt h„gn,
	  en g„st s†som alla mina f„der.
039:014   V„nd ifr†n mig din blick, s† att jag f†r vederkvickas,
	  innan jag g†r h„dan och icke mer „r till.
040:001 F”r s†ngm„staren; av David; en psalm.

040:002   Stadigt f”rbidade jag HERREN,
	      och han b”jde sig till mig
	  och h”rde mitt rop.
040:003   Han drog mig upp ur f”rd„rvets grop,
	      ur den djupa dyn;
	  han st„llde mina f”tter p† en klippa,
	      han gjorde mina steg fasta;
040:004   han lade i min mun en ny s†ng,
	      en lovs†ng till v†r Gud.
	  Det skola m†nga se och varda h„pna,
	      och skola f”rtr”sta p† HERREN.

040:005   S„ll „r den man som s„tter
	      sin f”rtr”stan till HERREN;
	  och icke v„nder sig till dem som „ro stolta
	      och vika av i l”gn.
040:006   Stora „ro de under du har gjort,
	      HERRE, min Gud,
	  och de tankar du har t„nkt f”r oss;
	      dig „r intet likt.
	  Jag ville f”rkunna dem och tala om dem,
	      men de st† icke till att r„kna.

040:007   Till slaktoffer och spisoffer har du icke behag
	  -- ”ppna ”ron har du givit mig --
	  br„nnoffer och syndoffer beg„r du icke.
040:008   D„rf”r s„ger jag: ˝Se, jag kommer;
	  i bokrullen „r skrivet vad jag skall g”ra.
040:009   Att g”ra din vilja, min Gud, „r min lust,
	  och din lag „r i mitt hj„rta.˝

040:010   Jag b†dar gl„dje, jag f”rkunnar din r„ttf„rdighet
	      i den stora f”rsamlingen;
	  se, jag tillsluter icke mina l„ppar;
	      du, HERRE, vet det.
040:011   Din r„ttf„rdighet f”rd”ljer jag icke
	      i mitt hj„rta,
	  om din trohet och din fr„lsning talar jag;
	  jag f”rtiger icke din n†d och din trofasthet
	      f”r den stora f”rsamlingen.

040:012   Du, HERRE, skall icke tillsluta
	      din barmh„rtighet f”r mig;
	  din n†d och din trofasthet
	      m† alltid bevara mig.
040:013   Ty lidanden omv„rva mig,
	      flera „n jag kan r„kna;
	  mina missg„rningar hava tagit mig fatt,
	      s† att jag icke kan se;
	  de „ro flera „n h†ren p† mitt huvud,
	      och mitt mod har ”vergivit mig.

040:014   V„rdes, o HERRE, r„dda mig;
	  HERRE, skynda till min hj„lp.
040:015   M† alla de komma p† skam och varda utsk„mda,
	  som st† efter mitt liv f”r att f”rg”ra det;
	  m† de vika tillbaka och blygas,
	      som ”nska min of„rd.
040:016   M† de h„pna i sin skam,
	  som s„ga till mig: ˝R„tt s†, r„tt s†!˝

040:017   Men alla de som s”ka dig m† fr”jdas
	      och vara glada i dig;
	  de som †stunda din fr„lsning s„ge alltid:
	      ˝Lovad vare HERREN!˝
040:018   Žr jag ock betryckt och fattig,
	      Herren s”rjer dock f”r mig.
	  Min hj„lp och min befriare „r du;
	      min Gud, dr”j icke.
041:001 F”r s†ngm„staren; en psalm av David.

041:002   S„ll „r den som l†ter sig v†rda om den arme;
	  honom skall HERREN hj„lpa
	      p† olyckans dag.
041:003   HERREN skall bevara honom och beh†lla honom vid liv,
	      han skall prisas s„ll i landet.
	  Icke skall du ”verl„mna honom
	      †t hans fienders vilja!
041:004   HERREN skall p† sjukb„dden
	      st† honom bi;
	  vid hans krankhet f”rvandlar du
	      alldeles hans l„ger.

041:005   S† s„ger jag d†: HERRE;
	      var du mig n†dig;
	  hela du min sj„l,
	      ty jag har syndat mot dig.
041:006   Mina fiender tala
	      vad ont „r mot mig:
	  ˝N„r skall han d”
	      och hans namn f”rg†s?˝
041:007   Kommer n†gon och bes”ker mig,
	      s† talar han falskhet;
	  hans hj„rta samlar †t honom
	      vad ondskefullt „r;
	  sedan g†r han ut och talar d„rom.

041:008   De som hata mig tassla alla
	      med varandra mot mig;
	  de t„nka ut mot mig
	      det som „r mig till skada.
041:009   ˝Ohj„lplig of„rd
	      har drabbat honom,
	  han som ligger d„r
	      skall icke mer st† upp.˝
041:010   Ja, ocks† min v„n,
	      som jag litade p†,
	  han som †t mitt br”d,
	      lyfter nu mot mig sin h„l.

041:011   Men du, HERRE,
	      var mig n†dig och uppr„tta mig,
	      s† vill jag vederg„lla dem.
041:012   Att du har behag till mig,
	      det vet jag d„rav
	  att min fiende icke
	      f†r jubla ”ver mig.
041:013   Ty mig uppeh†ller du,
	      f”r min ostrafflighets skull,
	  och l†ter mig st†
	      inf”r ditt ansikte evinnerligen.
	               ----

041:014 Lovad vare HERREN, Israels Gud, fr†n evighet till evighet!
	Amen, Amen.
	                       Andra boken

042:001 F”r s†ngm„staren; en s†ng av Koras s”ner.

042:002   S†som hjorten tr„ngtar
	      till vattenb„ckar,
	  s† tr„ngtar min sj„l
	      efter dig, o Gud.
042:003   Min sj„l t”rstar efter Gud,
	      efter den levande Guden.
	  N„r skall jag f† tr„da fram
	      inf”r Guds ansikte?
042:004   Mina t†rar „ro min spis
	      b†de dag och natt,
	  ty st„ndigt s„ger man till mig:
	      ˝Var „r nu din Gud?˝
042:005   Men jag vill utgjuta inom mig min sj„l
	      och hava i minne
	  huru jag gick med hopen
	      upp till Guds hus,
	  under fr”jderop och tacks„gelse,
	      i h”gtidsskaran.

042:006   Varf”r „r du s† bedr”vad, min sj„l,
	      och s† orolig i mig?
	  Hoppas p† Gud;
	      ty jag skall †ter f† tacka honom
	      f”r fr„lsning genom honom.

042:007   Min Gud, bedr”vad „r min sj„l i mig;
	      d„rf”r t„nker jag p† dig
	  i Jordans land och p† Hermons h”jder,
	      p† Misars berg.
042:008   Djup ropar till djup,
	      vid d†net av dina vattenfall;
	  alla dina svallande b”ljor
	      g† fram ”ver mig.
042:009   Om dagen m† HERREN
	      besk„ra sin n†d,
	  och om natten vill jag sjunga till hans „ra
	  och bedja till mitt livs Gud.
042:010   Jag vill s„ga till Gud, min klippa:
	      ˝Varf”r har du f”rg„tit mig,
	  varf”r m†ste jag g† s”rjande,
	      tr„ngd av fiender?˝
042:011   Det „r s†som krossade man benen i min kropp,
	      n„r mina ov„nner sm„da mig,
	  n„r de best„ndigt s„ga till mig:
	      ˝Var „r nu din Gud?˝

042:012   Varf”r „r du s† bedr”vad, min sj„l,
	      och varf”r s† orolig i mig?
	  Hoppas p† Gud;
	      ty jag skall †ter f† tacka honom,
	  min fr„lsning och min Gud.
043:001   Skaffa mig r„tt, o Gud,
	  och utf”r min sak
	      mot ett folk utan fromhet;
	  r„dda mig ifr†n falska
	      och or„ttf„rdiga m„nniskor.
043:002   Ty du „r den Gud som „r mitt v„rn;
	      varf”r har du f”rkastat mig?
	  Varf”r m†ste jag g† s”rjande,
	      tr„ngd av fiender?
043:003   S„nd ditt ljus och din sanning;
	      m† de leda mig,
	  m† de f”ra mig till ditt heliga berg
	      och till dina boningar,
043:004   s† att jag f†r g† in till Guds altare,
	  till Gud, som „r min gl„dje och fr”jd,
	  och tacka dig p† harpa,
	      Gud, min Gud.
043:005   Varf”r „r du s† bedr”vad, min sj„l,
	      och varf”r s† orolig i mig?
	  Hoppas p† Gud;
	      ty jag skall †ter f† tacka honom,
	  min fr„lsning och min Gud.
044:001 F”r s†ngm„staren; av Koras s”ner; en s†ng.

044:002   Gud, med v†ra ”ron hava vi h”rt,
	      v†ra f„der hava f”rt„ljt d„rom f”r oss:
	  om den g„rning du gjorde i deras dagar,
	  i forntidens dagar.
044:003   Det var du som med din hand
	  utrotade hedningarna, men planterade dem;
	  du f”rd„rvade andra folk, men dem l„t du utbreda sig.
044:004   Ty icke med sitt sv„rd intogo de landet,
	  och deras egen arm gav dem icke seger,
	  utan din h”gra hand och din arm
	  och ditt ansiktes ljus, ty du hade behag till dem.

044:005   Du, densamme, „r min konung, o Gud;
	  s† tills„g nu Jakob seger.
044:006   Med din hj„lp kunna vi st”ta ned v†ra ov„nner
	  och i ditt namn f”rtrampa v†ra motst†ndare.
044:007   Ty icke p† min b†ge f”rlitar jag mig,
	  och mitt sv„rd kan icke giva mig seger;
044:008   nej, du giver oss seger ”ver v†ra ov„nner,
	  och dem som hata oss l†ter du komma p† skam.
044:009   Gud lova vi alltid,
	  och ditt namn prisa vi evinnerligen.  Sela.

044:010   Och dock har du nu f”rkastat oss och l†tit oss varda till blygd,
	  och du drager icke ut med v†ra h„rar.
044:011   Du l†ter oss vika tillbaka f”r ov†nnen,
	  och de som hata oss taga sig byte.
044:012   Du l†ter oss bliva upp„tna s†som f†r,
	  och bland hedningarna han du f”rstr”tt oss.
044:013   Du s„ljer ditt folk f”r ett ringa pris,
	  stor „r icke den vinst du har gjort d„rp†.
044:014   Du l†ter oss bliva till sm„lek f”r v†ra grannar,
	  till spott och h†n f”r dem som bo omkring oss.
044:015   Du g”r oss till ett ordspr†k bland hedningarna,
	  du l†ter folken skaka huvudet †t oss.
044:016   Hela dagen „r min sm„lek inf”r mig,
	  och blygsel h”ljer mitt ansikte,
044:017   n„r jag h”r sm„darens och lastarens tal,
	  n„r jag ser fienden och den h„mndgirige.

044:018   Allt detta har kommit ”ver oss,
	  och vi hava dock icke f”rg„tit dig,
	  ej heller svikit ditt f”rbund.
044:019   V†ra hj„rtan avf”llo icke,
	  och v†ra steg veko ej av ifr†n din v„g,
044:020   s† att du d„rf”r har krossat oss i schakalers land
	  och ”vert„ckt oss med d”dsskugga.

044:021   Om vi hade f”rg„tit v†r Guds namn
	  och utr„ckt v†ra h„nder till en fr„mmande gud,
044:022   m†nne icke Gud skulle hava utrannsakat det,
	  han som k„nner hj„rtats l”nnligheter?
044:023   Nej, f”r din skull varda vi d”dade hela dagen
	  och bliva aktade s†som slaktf†r.

044:024   Vakna upp; varf”r sover du, Herre?
	  Vakna, f”rkasta oss icke f”r alltid.
044:025   Varf”r d”ljer du ditt ansikte
	  och f”rg„ter v†rt lidande och tr†ngm†l?
044:026   Se, v†r sj„l „r nedb”jd i stoftet,
	  v†r kropp ligger nedtryckt till jorden.
044:027   St† upp till v†r hj„lp,
	  och f”rlossa oss f”r din n†ds skull.
045:001 F”r s†ngm„staren, efter ˝Liljor˝; av Koras s”ner; en s†ng, ett
	kv„de om k„rlek.

045:002   Mitt hj„rta fl”dar ”ver
	      av sk”na ord;
	  jag s„ger: min dikt
	      g„ller en konung;
	  en snabb skrivares
	      penna „r min tunga.

045:003   Du „r den sk”naste
	      bland m„nniskors barn,
	  ljuvlighet „r utgjuten
	      ”ver dina l„ppar;
	  s† se vi att Gud
	      har v„lsignat dig evinnerligen.
045:004   Omgjorda din l„nd
	      med ditt sv„rd, du hj„lte,
	  i ditt majest„t och din h„rlighet.
045:005   Och drag s† †stad,
	      lyckosam i din h„rlighet,
	  till f”rsvar f”r sanning,
	      f”r ”dmjukhet och r„ttf„rdighet,
	  s† skall din h”gra hand l„ra dig
	      underbara g„rningar.
045:006   Skarpa „ro dina pilar;
	      folk skola falla f”r dig;
	  konungens fiender
	      skola tr„ffas i hj„rtat.
045:007   Gud, din tron f”rbliver
	      alltid och evinnerligen;
	  ditt rikes spira
	      „r r„ttvisans spira.
045:008   Du „lskar r„ttf„rdighet
	      och hatar or„ttf„rdighet;
	  d„rf”r har Gud,
	      din Gud, smort dig
	  med gl„djens olja
	      mer „n dina medbr”der.

045:009   Av myrra, aloe och kassia
	      dofta alla dina kl„der;
	  fr†n elfenbenspalatser
	      gl„der dig str„ngaspel.
045:010   Konungad”ttrar har du
	      s†som t„rnor i ditt hov,
	  en drottning st†r vid din h”gra sida,
	      i guld fr†n Ofir.

045:011   H”r, dotter, och giv akt,
	      och b”j ditt ”ra h„rtill:
	  F”rg„t nu ditt folk
	      och din faders hus,
045:012   och m† konungen f† hava
	      sin lust i din sk”nhet;
	  ty han „r din herre,
	      och f”r honom skall du falla ned.

045:013   Se, dottern Tyrus,
	      ja, de rikaste folk
	  s”ka nu att vinna
	      din ynnest med sk„nker.
045:014   Idel h„rlighet „r hon,
	      konungadottern i gemaket:
	  av guldvirkat tyg
	      best†r hennes dr„kt,
045:015   i brokigt v„vda kl„der
	      f”res hon till konungen;
	  jungfrur, hennes v„ninnor,
	      f”lja henne †t;
	  de ledas in till dig.
045:016   Under gl„dje och fr”jd
	      f”ras de fram,
	  de t†ga in
	      i konungens palats.

045:017   I dina f„ders st„lle
	      skola dina s”ner tr„da;
	  dem skall du s„tta till furstar
	      ”verallt i landet.
045:018   Ditt namn vill jag g”ra prisat
	      bland alla kommande sl„kten;
	  s† skola ock folken lova dig,
	      alltid och evinnerligen.
046:001 F”r s†ngm„staren; av Koras s”ner; till Alam˘t; en s†ng.

046:002   Gud „r v†r tillflykt
	      och v†r starkhet,
	  en hj„lp i n”den,
	      v„l bepr”vad.
046:003   D„rf”r skulle vi icke frukta,
	      om „n jorden omv„lvdes
	  och bergen vacklade
	      ned i havsdjupet;
046:004   om „n dess v†gor
	      brusade och svallade,
	  s† att bergen b„vade
	      vid dess uppror.  Sela.

046:005   En str”m g†r fram, vars fl”den
	      giva gl„dje †t Guds stad,
	  †t den H”gstes heliga boning.
046:006   Gud bor d„rinne,
	      den vacklar icke;
	  Gud hj„lper den,
	      n„r morgonen gryr.
046:007   Hedningarna larma,
	      riken vackla;
	  han l†ter h”ra sin r”st,
	      d† f”rsm„lter jorden.

046:008   HERREN Sebaot „r med oss,
	  Jakobs Gud „r v†r borg.  Sela.

046:009   Kommen och sk†den
	      HERRENS verk:
	  g„rningar som v„cka h„pnad
	      g”r han p† jorden.
046:010   Han stillar strider
	      intill jordens „nda,
	  b†gen bryter han s”nder
	      och br„cker spjutet,
	  i eld br„nner han upp
	      stridsvagnarna.
046:011   ˝Bliven stilla och besinnen
	      att jag „r Gud;
	  h”g varder jag bland hedningarna,
	      h”g p† jorden.˝

046:012   HERREN Sebaot „r men oss,
	  Jakobs Gud „r v†r borg.  Sela.
047:001 F”r s†ngm„staren; av Koras s”ner; en psalm.

047:002   Klappen i h„nderna,
	      alla folk,
	  h”jen jubel till Gud
	      med fr”jderop.
047:003   Ty HERREN „r den H”gste,
	      fruktansv„rd „r han,
	  en stor konung
	      ”ver hela jorden.

047:004   Han tvingar folk under oss
	  och folkslag under v†ra f”tter.
047:005   Han utv„ljer †t oss v†r arvedel,
	  Jakobs, hans „lskades, stolthet.  Sela.

047:006   Gud har farit upp under jubel,
	  HERREN, under basuners ljud.
047:007   Lovsjungen Gud, lovsjungen;
	  lovsjungen v†r konung, lovsjungen.

047:008   Ty Gud „r konung ”ver hela jorden;
	  lovsjungen honom med en s†ng.
047:009   Gud „r nu konung ”ver hedningarna,
	  Gud har satt sig p† sin heliga tron.

047:010   Folkens ypperste hava f”rsamlat sig
	  till att bliva ett Abrahams Guds folk.
	  Ty Gud tillh”ra de som „ro jordens sk”ldar;
	  h”gt „r han upph”jd.
048:001 En s†ng, en psalm av Koras s”ner.

048:002   Stor „r HERREN
	      och h”gt lovad,
	  i v†r Guds stad,
	      p† sitt heliga berg.
048:003   Sk”nt h”jer det sig,
	      hela jordens fr”jd,
	  berget Sion
	      l„ngst uppe i norr,
	  den store konungens stad.
048:004   Gud har i dess palatser
	      gjort sig k„nd s†som ett v„rn.

048:005   Ty se, konungarna f”rsamlade sig,
	      tillhopa drogo de fram.
048:006   De s†go det, d† h„pnade de;
	      de f”rskr„cktes, de flydde.
048:007   B„van grep dem d„r,
	      †ngest lik en barnaf”derskas.
048:008   S† krossar du Tarsis-skepp
	      med ”stanvinden.
048:009   S†som vi hade h”rt,
	      s† fingo vi se det,
	  i HERREN Sebaots stad,
	      i v†r Guds stad;
	  Gud h†ller den vid makt
	      till evig tid.  Sela.

048:010   Vi t„nka, o Gud, p† din n†d,
	      n„r vi st† i ditt tempel.
048:011   S†som ditt namn, o Gud,
	  s† n†r ock ditt lov
	      intill jordens „ndar;
	  din h”gra hand
	      „r full av r„ttf„rdighet.
048:012   Sions berg gl„dje sig,
	  Juda d”ttrar fr”jde sig,
	      f”r dina domars skull.

048:013   G†n omkring Sion
	  och vandren runt d„rom,
	      r„knen dess torn;
048:014   given akt p† dess murar,
	      skriden genom dess palatser,
	  s† att I kunnen f”rt„lja d„rom
	      f”r ett kommande sl„kte.
048:015   Ty s†dan „r Gud, v†r Gud,
	      alltid och evinnerligen;
	  intill d”den skall han
	      ledsaga oss.
049:001 F”r s†ngm„staren; av Koras s”ner; en psalm.

049:002   H”ren detta, alla folk,
	  lyssnen h„rtill, I alla som leven i v„rlden,
049:003   b†de l†ga och h”ga,
	  rika s†v„l som fattiga.
049:004   Hin mun skall tala visdom,
	  och mitt hj„rtas tanke skall vara f”rst†nd.
049:005   Jag vill b”ja mitt ”ra till l„rorikt tal,
	  jag vill yppa vid harpan min f”rborgade kunskap.

049:006   Varf”r skulle jag frukta i olyckans dagar,
	  n„r mina f”rf”ljares ondska omgiver mig?
049:007   De f”rlita sig p† sina „godelar
	  och ber”mma sig av sin stora rikedom.
049:008   Men sin broder kan ingen f”rlossa
	  eller giva Gud l”sepenning f”r honom.
049:009   F”r dyr „r l”sen f”r hans sj„l
	  och kan icke betalas till evig tid,
049:010   s† att han skulle f† leva f”r alltid
	  och undg† att se graven.
049:011   Nej, man skall se att visa m„n d”,
	  att d†rar och of”rnuftiga f”rg†s likasom de;
	  de m†ste l„mna sina „godelar †t andra.

049:012   De t„nka att deras hus skola best† evinnerligen,
	  deras boningar fr†n sl„kte till sl„kte;
	  de uppkalla jordagods efter sina namn.
049:013   Men en m„nniska har, mitt i sin h„rlighet, intet best†nd,
	  hon „r lik f„naden, som f”rg”res.

049:014   Den v„gen g† de, d†rar som de „ro,
	  och de f”ljas av andra som finna behag i deras tal.  Sela.
049:015   S†som en f†rhjord drivas de ned till d”dsriket,
	      d„r d”den bliver deras herde.
	  S† f† de redliga makt ”ver dem,
	      n„r morgonen gryr,
	  medan deras skepnader f”rt„ras av d”dsriket
	      och ej f† annan boning.
049:016   Men min sj„l skall Gud f”rlossa
	      ifr†n d”dsrikets v†ld,
	  ty han skall upptaga mig.  Sela.

049:017   Frukta icke, n„r en man bliver rik,
	  n„r hans hus v„xer till i h„rlighet.
049:018   Ty av allt detta f†r han vid sin d”d intet med sig,
	  och hans h„rlighet f”ljer honom icke ditned.
049:019   Om han ock prisar sig v„lsignad under sitt liv,
	  ja, om man „n ber”mmer dig, n„r du g”r goda dagar,
	  s† skall dock vars och ens sj„l g† till hans f„ders sl„kte,
	  till dem som aldrig mer se ljuset.

049:020   En m„nniska som, mitt i sin h„rlighet, „r utan f”rst†nd,
	  hon „r lik f„naden, som f”rg”res.
050:001 En psalm av Asaf.

	  Gud, HERREN Gud,
	  talar och kallar jorden,
	  allt mellan ”ster och v„ster.
050:002   Fr†n Sion, sk”nhetens fullhet,
	  tr„der Gud fram i glans.
050:003   V†r Gud kommer, och han skall icke tiga.
	  F”rt„rande eld g†r framf”r honom,
	  och omkring honom stormar det med makt.
050:004   Han kallar p† himmelen d„rovan
	  och p† jorden, f”r att d”ma sitt folk:
050:005   ˝F”rsamlen till mig mina fromma,
	  som sluta f”rbund med mig vid offer.˝
050:006   Och himlarna f”rkunna att han „r r„ttf„rdig,
	  att Gud „r den som skipar r„tt.  Sela.

050:007   H”r, mitt folk, jag vill tala;
	  Israel, l†t mig varna dig.
	  Gud, din Gud, „r jag.
050:008   Icke f”r dina slaktoffer vill jag g† till r„tta med dig;
	  dina br„nnoffer har jag alltid inf”r mig.
050:009   Jag vill icke taga tjurar ur ditt hus
	  eller bockar ur dina f†llor;
050:010   ty mina „ro alla skogens djur,
	  boskapen p† de tusende bergen;
050:011   jag k„nner alla f†glar p† bergen,
	  och vad som r”r sig p† marken „r mig bekant.
050:012   Om jag hungrade, skulle jag icke s„ga dig det;
	  ty min „r jordens krets med allt vad d„rp† „r.
050:013   Skulle jag „ta tjurars k”tt,
	  och skulle jag dricka bockars blod?
050:014   Nej, offra lovets offer †t Gud,
	  s† skall du f† infria dina l”ften till den H”gste.
050:015   Och †kalla mig i n”den,
	  s† vill jag hj„lpa dig, och du skall prisa mig.˝

050:016   Men till den ogudaktige s„ger Gud:
	  ˝Huru kan du tala om mina stadgar
	  och f”ra mitt f”rbund p† tungan,
050:017   du som hatar tuktan
	  och kastar mina ord bakom dig?
050:018   Om du ser en tjuv, s† h†ller du med honom,
	  och med „ktenskapsbrytare giver du dig i lag.
050:019   Din mun sl„pper du l”s till vad ont „r,
	  och din tunga hopspinner svek.
050:020   Du sitter d„r och f”rtalar din broder,
	  din moders son lastar du!
050:021   S† g”r du, och jag tiger,
	  och nu tror du att jag „r s†som du.
	  Nej, jag vill straffa dig och st„lla dig det f”r ”gonen.

050:022   I som f”rg„ten Gud, m„rken detta,
	  f”r att jag icke m† s”nderriva eder utan r„ddning:
050:023   den som offrar lovets offer, han „rar mig;
	  och den som aktar p† sin v„g,
	  honom skall jag l†ta se Guds fr„lsning.˝
051:001 F”r s†ngm„staren; en psalm av David,
051:002 n„r profeten Natan kom till honom, d† han hade g†tt in till
	Bat-Seba.

051:003   Gud, var mig n†dig efter din godhet,
	  utpl†na mina ”vertr„delser efter din stora barmh„rtighet.
051:004   Tv† mig v„l fr†n min missg„rning,
	  och rena mig fr†n synd.
051:005   Ty jag k„nner mina ”vertr„delser,
	  och min synd „r alltid inf”r mig.

051:006   Mot dig allena har jag syndat
	  och gjort vad ont „r i dina ”gon;
	  p† det att du m† finnas r„ttf„rdig i dina ord
	  och r„ttvis i dina domar.

051:007   Se, i synd „r jag f”dd,
	  och i synd har min moder avlat mig.
051:008   Du har ju behag till sanning i hj„rtegrunden;
	  s† l„r mig d† vishet i mitt innersta.

051:009   Sk„ra mig med isop, s† att jag varder ren;
	  tv† mig, s† att jag bliver vitare „n sn”.
051:010   L†t mig f”rnimma fr”jd och gl„dje,
	  l†t de ben som du har krossat f† fr”jda sig.
051:011   V„nd bort ditt ansikte fr†n mina synder,
	  och utpl†na alla mina missg„rningar.

051:012   Skapa i mig, Gud, ett rent hj„rta,
	  och giv mig p† nytt en frimodig ande.
051:013   F”rkasta mig icke fr†n ditt ansikte,
	  och tag icke din helige Ande ifr†n mig.

051:014   L†t mig †ter f† fr”jdas ”ver din fr„lsning,
	  och uppeh†ll mig med villighetens ande.
051:015   D† skall jag l„ra ”vertr„darna dina v„gar,
	  och syndarna skola omv„nda sig till dig.

051:016   R„dda mig undan blodstider, Gud,
	      du min fr„lsnings Gud,
	  s† skall min tunga jubla ”ver din r„ttf„rdighet.
051:017   Herre, uppl†t mina l„ppar,
	  s† att min mun kan f”rkunna ditt lov.

051:018   Ty du har icke behag till offer,
	      eljest skulle jag giva dig s†dana;
	  till br„nnoffer har du icke lust.
051:019   Det offer som behagar Gud
	      „r en f”rkrossad ande;
	  ett f”rkrossat och bedr”vat hj„rta
	      skall du, Gud, icke f”rakta.

051:020   G”r v„l mot Sion i din n†d,
	  bygg upp Jerusalems murar.
051:021   D† skall du undf† r„tta offer, som behaga dig,
	      br„nnoffer och heloffer;
	  d† skall man offra tjurar p† ditt altare.
052:001 F”r s†ngm„staren; en s†ng av David,
052:002 n„r edom‚en Doeg kom och ber„ttade f”r Saul och sade till honom:
	˝David har g†tt in i Ahimeleks hus.˝

052:003   Varf”r ber”mmer du dig av vad ont „r, du v†ldsverkare?
	  Guds n†d varar ju best„ndigt.
052:004   Din tunga far efter f”rd„rv,
	  den „r lik en skarp rakkniv, du arglistige.
052:005   Du „lskar ont mer „n gott,
	  l”gn mer „n att tala vad r„tt „r.  Sela.

052:006   Ja, du „lskar allt f”rd„rvligt tal,
	  du falska tunga.
052:007   D„rf”r skall ock Gud st”rta dig ned f”r alltid,
	  han skall gripa dig och rycka dig ut ur din hydda
	  och utrota dig ur de levandes land.  Sela.

052:008   Och de r„ttf„rdiga skola se det och frukta,
	      de skola le †t honom:
052:009   ˝Se d„r „r den man som icke gjorde
	      Gud till sitt v„rn,
	  utan f”rlitade sig p† sin stora rikedom,
	      trotsig i sin lystnad!˝

052:010   Men jag skall vara s†som ett gr”nskande olivtr„d
	      i Guds hus;
	  jag f”rtr”star p† Guds n†d
	      alltid och evinnerligen.
052:011   Jag skall evinnerligen tacka dig
	      f”r att du har gjort det;
	  och inf”r dina fromma
	      skall jag f”rbida ditt namn,
	      ty det „r gott.
053:001 F”r s†ngm„staren, till Mahal t; en s†ng av David.

053:002   D†rarna s„ga i sina hj„rtan:
	      ˝Det finnes ingen Gud.˝
	  F”rd„rv och styggelse „r deras onda verk;
	      ingen finnes, som g”r vad gott „r.

053:003   Gud sk†dar ned fr†n himmelen
	      p† m„nniskors barn,
	  f”r att se om det finnes n†gon f”rst†ndig,
	      n†gon som s”ker Gud.

053:004   Nej, alla hava de avfallit,
	      allasammans „ro de f”rd„rvade;
	  ingen finnes, som g”r vad gott „r,
	      det finnes icke en enda.

053:005   Hava de d† intet f†tt f”rnimma,
	      dessa og„rningsm„n,
	  dessa som upp„ta mitt folk,
	      likasom †te de br”d,
	  och som icke †kalla Gud?

053:006   Jo, d„r ”verf”ll dem f”rskr„ckelse,
	      varest intet f”rskr„ckligt var;
	  ty Gud f”rstr”dde deras ben,
	      n„r de l„grade sig mot dig.
	  S† l„t du dem komma p† skam,
	      ja, Gud f”rkastade dem.

053:007   Ack att fr†n Sion
	      komme fr„lsning f”r Israel!
	  N„r Gud vill †ter
	      uppr„tta sitt folk,
	  d† skall Jakob fr”jda sig,
	      d† skall Israel vara glad.
054:001 F”r s†ngm„staren, med str„ngaspel; en s†ng av David,
054:002 n„r sifiterna kommo och sade till Saul: ˝David h†ller sig nu
	g”md hos oss.˝

054:003   Gud, fr„ls mig genom ditt namn,
	      och skaffa mig r„tt genom din makt.
054:004   Gud, h”r min b”n,
	  lyssna till min muns tal.
054:005   Ty fr„mlingar resa sig upp mot mig,
	  och v†ldsverkare st† efter mitt liv;
	  de hava icke Gud f”r ”gonen.  Sela.

054:006   Se, Gud „r min hj„lpare,
	  Herren uppeh†ller min sj„l.
054:007   M† det onda falla tillbaka p† mina f”rf”ljare,
	  f”rg”r dem, du som „r trofast.
054:008   D† skall jag offra †t dig med villigt hj„rta;
	  jag skall prisa ditt namn, o HERRE,
	      ty det „r gott.
054:009   Ja, ur all n”d r„ddar det mig,
	  och mitt ”ga f†r se med lust p† mina fiender.
055:001 F”r s†ngm„staren, med str„ngaspel; en s†ng av David.

055:002   Lyssna, Gud, till min b”n,
	  och f”rd”lj dig icke f”r min †kallan.
055:003   Akta p† mig och svara mig.
	  I mitt bekymmer „r jag utan ro och m†ste klaga,
055:004   vid fiendens rop,
	      vid den ogudaktiges skri.

	  Ty de vilja draga f”rd„rv ”ver mig,
	      och i vrede ans„tta de mig.
055:005   Mitt hj„rta „ngslas i mitt br”st,
	  och d”dens fasor hava fallit ”ver mig.
055:006   Fruktan och b„van kommer ”ver mig,
	      och f”rf„ran ”vert„cker mig.

055:007   D„rf”r s„ger jag:
	  Ack att jag hade vingar s†som duvan!
	      D† skulle jag flyga bort och s”ka mig ett bo.
055:008   Ja, l†ngt bort skulle jag fly,
	      jag skulle taga h„rb„rge i ”knen.  Sela.
055:009   Jag skulle skynda att s”ka mig en tillflykt
	      undan stormvind och ov„der.

055:010   F”rd„rva dem, Herre;
	      g”r deras tungor oense.
	  Ty v†ld och genstridighet
	      ser jag i staden.
055:011   Dag och natt g† de omkring den,
	      ovanp† dess murar,
	  ondska och olycka r†da d„rinne;
055:012   ja, f”rd„rv r†der d„rinne,
	  och fr†n dess torg vika icke
	      f”rtryck och svek.

055:013   Se, det „r icke en fiende som sm„dar mig,
	      det kunde jag f”rdraga;
	  det „r icke min ov„n som f”rh„ver sig mot mig,
	      f”r honom kunde jag g”mma mig undan.
055:014   Nej, du g”r det, du som var min j„mlike,
	      min v„n och f”rtrogne,
055:015   du som levde med mig
	      i ljuvlig f”rtrolighet,
	  du som i Guds hus gick med mig
	      i h”gtidsskaran.

055:016   D”den komme ”ver dem of”rt„nkt,
	  levande fare de ned i d”dsriket;
	  ty ondska r†der i deras boning, i deras hj„rtan.

055:017   Men jag ropar till Gud;
	      HERREN skall fr„lsa mig.
055:018   Afton och morgon och middag
	      vill jag utgjuta mitt bekymmer och klaga,
	      och han skall h”ra min r”st.
055:019   Han f”rlossar min sj„l och skaffar henne ro,
	      s† att de icke komma vid mig;
	  ty de „ro m†nga, som st† mig emot.

055:020   Gud skall h”ra det och giva dem svar,
	      han som sitter p† sin tron av †lder.  Sela.
	  Ty de vilja icke „ndra sig,
	      och de frukta ej Gud.

055:021   Den mannen b„r h„nder p† sin v„n;
	      han bryter sitt f”rbund.
055:022   Orden i hans mun „ro hala s†som sm”r,
	      men stridslust fyller hans hj„rta;
	  hans ord „ro lenare „n olja,
	      dock „ro de dragna sv„rd.

055:023   Kasta din b”rda p† HERREN,
	      han skall uppeh†lla dig;
	  han skall i evighet icke tillst„dja
	      att den r„ttf„rdige vacklar.
055:024   Gud, du skall st”rta dem ned
	      i gravens djup;
	  de blodgiriga och falska skola ej n†
	      sin halva †lder.
	  Men jag f”rtr”star p† dig.
056:001 F”r s†ngm„staren, efter ˝Den stumma duvan i fj„rran˝; en s†ng av
	David, n†r filist‚erna grepo honom i Gat.

056:002   Var mig n†dig, o Gud,
	      ty m„nniskor st† mig efter livet;
	  best„ndigt tr„nga mig stridsm„n.
056:003   Mina f”rf”ljare st† mig best„ndigt efter livet;
	  ja, de „ro m†nga, som i h”gmod strida mot mig.
056:004   Men n„r fruktan kommer ”ver mig,
	  s„tter jag min f”rtr”stan p† dig.

056:005   Med Guds hj„lp skall jag f† prisa hans ord,
	  p† Gud f”rtr”star jag och skall icke frukta;
	  vad kan det som „r k”tt g”ra mig?

056:006   Best„ndigt f”rbittra de livet f”r mig,
	  alla deras tankar g† ut p† att skada mig.
056:007   De rota sig samman, de l„gga f”rs†t,
	  de vakta p† mina steg,
	      ty de st† efter mitt liv.
056:008   Skulle de r„ddas med all sin ondska?
	  Nej, sl† ned folken,
	      Gud, i din vrede.

056:009   Du har r„knat min flykts dagar.
	  Samla mina t†rar i din l„gel;
	      de st† ju i din bok.
056:010   S† m†ste d† mina fiender vika tillbaka
	      p† den dag d† jag ropar;
	  det vet jag, att Gud st†r mig bi.

056:011   Med Guds hj„lp skall jag f† prisa hans ord;
	  med HERRENS hj„lp skall jag f† prisa hans ord.
056:012   P† Gud f”rtr”star jag och skall icke frukta;
	  vad kunna m„nniskor g”ra mig?

056:013   Jag har l”ften att infria till dig, o Gud;
	  jag vill betala dig lovoffer.
056:014   Ty du har r„ddat min sj„l fr†n d”den,
	  ja, mina f”tter ifr†n fall,
	  s† att jag kan vandra inf”r Gud
	      i de levandes ljus.
057:001 F”r s†ngm„staren; ˝F”rd„rva icke˝; en s†ng av David, n„r han
	flydde f”r Saul och var i grottan.

057:002   Var mig n†dig, o Gud, var mig n†dig;
	  ty till dig tager min sj„l sin tillflykt.
	  Ja, under dina vingars skugga vill jag taga min tillflykt,
	  till dess att det onda „r f”rbi.

057:003   Jag ropar till Gud den H”gste,
	  till Gud, som fullbordar sitt verk f”r mig.
057:004   Han skall s„nda fr†n himmelen och fr„lsa mig,
	  n„r jag sm„das av m„nniskor som st† mig efter livet.  Sela.
	  Gud skall s„nda sin n†d och sin trofasthet.

057:005   Min sj„l „r omgiven av lejon,
	  jag m†ste ligga bland eldsprutare,
	  bland m„nniskor vilkas t„nder „ro spjut och pilar,
	  och vilkas tungor „ro skarpa sv„rd.

057:006   Upph”jd vare du, Gud, ”ver himmelen;
	  ”ver hela jorden str„cke sig din „ra.

057:007   De l„gga ut n„t f”r mina f”tter,
	      min sj„l b”jes ned,
	  de gr„va f”r mig en grop,
	      men de falla sj„lva d„ri.  Sela.

057:008   Mitt hj„rta „r frimodigt, o Gud,
	  mitt hj„rta „r frimodigt;
	      jag vill sjunga och lova.
057:009   Vakna upp, min „ra;
	  upp, psaltare och harpa!
	      Jag vill v„cka morgonrodnaden.

057:010   Jag vill tacka dig bland folken, Herre;
	      jag vill lovsjunga dig bland folkslagen.
057:011   Ty din n†d „r stor allt upp till himmelen
	      och din trofasthet allt upp till skyarna.

057:012   Upph”jd vare du, Gud, ”ver himmelen;
	  ”ver hela jorden str„cke sig din „ra.

058:001 F”r s†ngm„staren; ˝F”rd„rva icke˝; av David; en s†ng.

058:002   Talen I v„l i eder stumhet
	      vad r„ttf„rdigt „r?
	  D”men I s†som r„tt „r,
	      I m„nniskors barn?
058:003   Nej, i hj„rtat uppg”ren I
	      onda anslag;
	  I v„gen ut i landet
	      edra h„nders v†ld.

058:004   De ogudaktiga „ro avf„lliga
	      allt ifr†n moderssk”tet;
	  de l”gnaktiga fara vilse
	      „nda fr†n sin moders liv.
058:005   Gift „r i dem,
	      likt ormens gift;
	  en d”v huggorm likna de,
	      en som tillstoppar sitt ”ra,
058:006   s† att han icke h”r tjusarnas r”st,
	      icke den f”rfarne besv„rjarens.

058:007   Gud, krossa t„nderna
	      i deras mun;
	  bryt ut, o HERRE,
	      de unga lejonens kindt„nder.
058:008   L†t dem bliva till intet,
	      likasom vatten som f”rrinner.
	  N„r n†gon skjuter sina pilar,
	      blive de s†som utan udd.
058:009   M† han vara lik snigeln,
	      som uppl”ses och f”rg†s,
	  lik en kvinnas foster,
	      som ej fick sk†da solen.

058:010   F”rr„n edra grytor
	      hava hunnit m„rka br„nslet,
	  och medan k”ttet „nnu „r r†tt,
	      skall en gl”dvind rycka bort det.
058:011   Den r„ttf„rdige skall gl„dja sig,
	      n„r han sk†dar h„mnden,
	  han skall tv† sina f”tter
	      i den ogudaktiges blod.
058:012   Och m„nniskorna skola s„ga:
	      ˝Ja, den r„ttf„rdige f†r sin l”n;
	  ja, det finnes en Gud
	      som d”mer p† jorden.˝
059:001 F”r s†ngm„staren; ˝F”rd„rva icke˝; en s†ng av David, n„r Saul
	s„nde och l„t bevaka hans hus f”r att d”da honom.

059:002   R„dda mig, min Gud, fr†n mina fiender,
	  beskydda mig f”r mina motst†ndare.
059:003   R„dda mig fr†n og„rningsm„nnen,
	  och fr„ls mig fr†n de blodgiriga.
059:004   Ty se, de ligga i f”rs†t f”r mig;
	  grymma m„nniskor rota sig samman mot mig,
	  utan n†gon min ”vertr„delse
	      eller synd, o HERRE.
059:005   Utan n†gon min missg„rning
	      l”pa de fram och g”ra sig redo;
	  vakna upp, kom mig till m”tes,
	      och se h„rtill.
059:006   Ja, du HERRE Gud Sebaot,
	      Israels Gud,
	  vakna och hems”k alla hedningar,
	  hems”k utan n†d alla trol”sa og„rningsm„n.  Sela.

059:007   Var afton komma de tillbaka,
	  de tjuta s†som hundar
	      och stryka omkring i staden.
059:008   Se, deras mun fl”dar ”ver,
	  sv„rd „ro p† deras l„ppar,
	      ty ˝vem skulle h”ra det?˝
059:009   Men du, HERRE, ler †t dem;
	      du bespottar alla hedningar.

059:010   Mot deras makt vill jag h†lla mig till dig,
	      ty Gud „r min borg.
059:011   Min Gud kommer mig till m”tes med sin n†d,
	  Gud l†ter mig se med lust p† mina f”rf”ljare.

059:012   Dr„p dem icke,
	      p† det att mitt folk ej m† f”rg„ta det;
	  l†t dem genom din kraft driva ostadiga omkring,
	  och sl† dem ned,
	      du v†r sk”ld, o Herre.

059:013   Vart ord p† deras l„ppar
	      „r en synd i deras mun.
	  M† de f†ngas i sitt h”gmod,
	  genom den f”rbannelse och l”gn som de tala.
059:014   F”rg”r dem i vrede,
	      f”rg”r dem, s† att de ej mer „ro till;
	  och m† de f”rnimma
	      att det „r Gud som r†der i Jakob,
	      allt intill jordens „ndar.  Sela.

059:015   Ja, var afton komma de tillbaka,
	  de tjuta s†som hundar
	      och stryka omkring i staden.
059:016   De driva omkring efter rov;
	  om de icke bliva m„tta, s† stanna de kvar ”ver natten.

059:017   Men jag vill sjunga om din makt
	  och jubla var morgon ”ver din n†d;
	  ty du var f”r mig en borg
	  och en tillflykt, n„r jag var i n”d.
059:018   Min starkhet, dig vill jag lovsjunga,
	  ty Gud „r min borg,
	      min n†derike Gud.
060:001 F”r s†ngm„staren, efter ˝Vittnesb”rdets lilja˝; en s†ng, till
	att inl„ras; av David,
060:002 n„r han var i fejd med Aram-Naharaim och Aram-Soba, och Joab kom
	tillbaka och slog edom‚erna i Saltdalen, tolv tusen man.

060:003   Gud, du har f”rkastat och f”rskingrat oss,
	  du har varit vred; uppr„tta oss igen.
060:004   Du har kommit jorden att b„va och r„mna;
	  hela nu dess revor, ty den vacklar.
060:005   Du har l†tit ditt folk se h†rda ting,
	  du har isk„nkt †t oss rusande vin.

060:006   Men †t dem som frukta dig gav du ett baner,
	  dit de kunde samla sig f”r att undfly b†gen.  Sela.
060:007   P† det att dina v„nner m† varda r„ddade,
	  m† du giva seger med din h”gra hand och b”nh”ra oss.

060:008   Gud har talat i sin helgedom:
	  ˝Jag skall triumfera, jag skall utskifta Sikem
	  och skall avm„ta Suckots dal.
060:009   Mitt „r Gilead, och mitt „r Manasse,
	  Efraim „r mitt huvuds v„rn,
	  Juda min h„rskarstav;
060:010   Moab „r mitt tvagningsk„rl,
	  p† Edom kastar jag min sko;
	  h”j jubelrop till min „ra, du filist‚ernas land.˝

060:011   Vem skall f”ra mig till den fasta staden,
	  vem leder mig till Edom?
060:012   Har icke du, o Gud, f”rkastat oss,
	  s† att du ej drager ut med v†ra h„rar, o Gud?
060:013   Giv oss hj„lp mot ov„nnen;
	  ty m„nniskors hj„lp „r f†f„nglighet.
060:014   Med Gud kunna vi g”ra m„ktiga ting;
	  han skall f”rtrampa v†ra ov„nner.
061:001 F”r s†ngm„staren, till str„ngaspel; av David.

061:002   H”r, o Gud, mitt rop,
	  akta p† min b”n.
061:003   Fr†n jordens „nda
	      ropar jag till dig,
	      ty mitt hj„rta f”rsm„ktar;
	  f”r mig upp p† en klippa,
	      som „r mig alltf”r h”g.
061:004   Ty du „r min tillflykt,
	  ett starkt torn mot fienden.
061:005   L†t mig bo i din hydda evinnerligen;
	  under dina vingars besk„rm tager jag min tillflykt.  Sela.

061:006   Ty du, o Gud,
	      h”r mina l”ften,
	  †t dem som frukta ditt namn
	      giver du en arvedel.
061:007   Du f”r”kar konungens dagar;
	  hans †r skola vara fr†n sl„kte till sl„kte.
061:008   M† han sitta p† sin tron
	      inf”r Gud evinnerligen;
	  l†t n†d och trofasthet
	      bevara honom.
061:009   D† skall jag lovsjunga
	      ditt namn till evig tid,
	  i det jag f†r infria mina l”ften
	      dag efter dag.
062:001 F”r s†ngm„staren, till Jedutun; en psalm av David.

062:002   Allenast hos Gud s”ker min sj„l sin ro;
	      fr†n honom kommer min fr„lsning.
062:003   Allenast han „r min klippa och min fr„lsning,
	      min borg, jag skall ej mycket vackla.

062:004   Huru l„nge viljen I rasa mot denne man,
	      samf„llt sl† honom ned,
	  s†som vore han en lutande v„gg,
	      en s”nderbr„ckt mur?
062:005   De r†dsl† allenast om att st”ta honom ned fr†n hans h”jd,
	      de hava behag till l”gn;
	  med munnen v„lsigna de,
	      men i sitt innersta f”rbanna de.  Sela.

062:006   Allenast i Gud m† du hava din ro, min sj„l;
	      ty fr†n honom kommer mitt hopp.
062:007   Allenast han „r min klippa och min fr„lsning,
	      min borg, jag skall icke vackla.
062:008   Hos Gud „r min fr„lsning och min „ra;
	  min starka klippa,
	      min tillflykt har jag i Gud.
062:009   F”rtr”sta p† honom
	      alltid, du folk;
	  utgjuten f”r honom edra hj„rtan.
	  Gud „r v†r tillflykt.  Sela.

062:010   Allenast ett intet „ro m„nniskors barn,
	      myndiga herrar f†f„nglighet;
	  i v†gsk†len „ro de f”r l„tta,
	      mindre „n intet „ro de allasammans.
062:011   F”rliten eder icke p† or„tt vinning,
	      s„tten icke ett f†f„ngligt hopp till rov:
	  om ock eder rikedom v„xer,
	      s† akten icke d„rp†.

062:012   En g†ng har Gud sagt det,
	      ja, tv† g†nger har jag h”rt det,
	  att hos Gud „r makten;
062:013       och hos dig, Herre, „r n†d.
	  Ty du vederg„ller
	      var och en efter hans g„rningar.
063:001 En psalm av David, n„r han var i Juda ”ken.

063:002   Gud, du „r min Gud,
	      bittida s”ker jag dig;
	  min sj„l t”rstar efter dig,
	  min kropp l„ngtar efter dig,
	      i ett torrt land,
	      som f”rsm„ktar utan vatten.

063:003   S† sk†dar jag nu efter dig i helgedomen,
	  f”r att f† se din makt och „ra.
063:004   Ty din n†d „r b„ttre „n liv;
	  mina l„ppar skola prisa dig.

063:005   S† skall jag d† lova dig, s† l„nge jag lever;
	  i ditt namn skall jag upplyfta mina h„nder.

063:006   Min sj„l varder m„ttad
	      s†som av m„rg och fett;
	  och med jublande l„ppar
	      lovsjunger min mun,
063:007   n„r jag kommer ih†g dig p† mitt l„ger
	  och under nattens v„kter t„nker p† dig.

063:008   Ty du „r min hj„lp,
	  och under dina vingars skumma jublar jag.
063:009   Min sj„l h†ller sig intill dig;
	  din h”gra hand uppeh†ller mig.

063:010   Men dessa som st† efter mitt liv
	      och vilja f”rd„rva det,
	  de skola fara ned i jordens djup.
063:011   De skola givas till pris †t sv„rdet,
	  rovdjurs byte skola de varda.

063:012   Men konungen skall gl„dja sig i Gud;
	  ber”mma sig skall var och en som sv„r vid honom,
	  ty de l”gnaktigas mun skall varda tillstoppad.
064:001 F”r s†ngm„staren; en psalm av David.

064:002   H”r, o Gud,
	      min r”st, n„r jag klagar,
	  bevara mitt liv,
	      ty fienden f”rskr„cker mig.
064:003   F”rd”lj mig f”r de ondas hemliga r†d,
	  f”r og„rningsm„nnens larmande hop;
064:004   ty de v„ssa sina tungor likasom sv„rd,
	  med bittra ord l„gga de an s†som med pilar,
064:005   f”r att i l”nndom skjuta den ostrafflige;
	  pl”tsligt skjuta de p† honom, utan f”rsyn.

064:006   De bef„sta sig i sitt onda upps†t,
	  de orda om huru de skola l„gga ut snaror;
	  de s„ga: ˝Vem skulle se oss?˝
064:007   De t„nka ut onda anslag:
	  ˝Nu „ro vi redo med det r†d vi hava utt„nkt!˝
	  Ja, djupa „ro m„nnens tankar och hj„rtan.

064:008   D† skjuter Gud dem;
	  pl”tsligt s†rar dem hans pil.
064:009   De bringas p† fall och f† straff f”r sina tungors skull;
	  var och en som ser dem rister huvudet.

064:010   Och alla m„nniskor varda f”rskr„ckta;
	  de f”rkunna vad Gud har gjort
	  och f”rst† hans verk.
064:011   Den r„ttf„rdige skall gl„dja sig i HERREN
	      och taga sin tillflykt till honom,
	  och alla r„ttsinniga
	      skola ber”mma sig.
065:001 F”r s†ngm„staren; en psalm; en s†ng av David.

065:002   Gud, dig lovar man
	      i stillhet i Sion,
	  och till dig f†r man infria l”fte.
065:003   Du som h”r b”n,
	  till dig kommer allt k”tt.
065:004   Mina missg„rningar voro mig ”verm„ktiga;
	  men du f”rl†ter v†ra ”vertr„delser.
065:005   S„ll „r den som du utv„ljer och l†ter komma till dig,
	      s† att han f†r bo i dina g†rdar.
	  M† vi f† m„tta oss med det goda i ditt hus,
	      det heliga i ditt tempel.

065:006   Med underbara g„rningar b”nh”r du oss i r„ttf„rdighet,
	      du v†r fr„lsnings Gud,
	  du som „r en tillflykt f”r alla jordens „ndar
	      och f”r havet i fj„rran;
065:007   du som g”r bergen fasta genom din kraft,
	      ty du „r omgjordad med makt;
065:008   du som stillar havens brus,
	      deras b”ljors brus
	      och folkens larm.
065:009   De som bo vid jordens „ndar
	      h„pna f”r dina tecken;
	  ”sterland och v„sterland
	      uppfyller du med jubel.

065:010   Du l†ter dig v†rda om landet och giver det ”verfl”d,
	      rikedom i ymnigt m†tt;
	  Guds k„lla har vatten till fyllest.
	  Du bereder s„d †t m„nniskorna,
	      n„r du s† bereder jorden.
065:011   Dess f†ror vattnar du,
	      du j„mnar det som „r uppl”jt;
	  med regnskurar uppmjukar du den,
	      det som v„xer d„rp† v„lsignar du.
065:012   Du kr”ner †ret med ditt goda,
	  och dina sp†r drypa av fetma.
065:013   Betesmarkerna i ”knen drypa,
	  och h”jderna omgjorda sig med fr”jd.
065:014   Žngarna h”lja sig i hjordar,
	  och dalarna bet„ckas med s„d;
	  man h”jer jubelrop och sjunger.
066:001 F”r s†ngm„staren; en s†ng, en psalm.

	  H”jen jubel till Gud, alla l„nder;
066:002   lovsjungen hans namns „ra,
	  given honom „ra och pris.
066:003   S„gen till Gud:
	      Huru underbara „ro icke dina g„rningar!
	  F”r din stora makts skull
	      visa dina fiender dig underd†nighet.
066:004   Alla l„nder skola tillbedja och lovsjunga dig;
	  de skola lovsjunga ditt namn.  Sela.

066:005   Kommen och sen
	      vad Gud har gjort;
	  underbara „ro hans g„rningar
	      mot m„nniskors barn.
066:006   Han f”rvandlade havet till torrt land;
	  till fots gingo de genom floden;
	  d† gladdes vi ”ver honom.
066:007   Genom sin makt r†der han evinnerligen,
	  hans ”gon giva akt p† hedningarna;
	  de genstr„viga m† icke f”rh„va sig.  Sela.

066:008   Prisen, I folk, v†r Gud,
	  och l†ten hans lov ljuda h”gt;
066:009   ty han har besk„rt liv †t v†r sj„l
	  och har icke l†tit v†r fot vackla.
066:010   Ty v„l pr”vade de oss, o Gud,
	  du luttrade oss, s†som silver luttras;
066:011   du f”rde oss in i f„ngelse,
	  du lade en tung b”rda p† v†r rygg;
066:012   du l„t m„nniskor fara fram ”ver v†rt huvud,
	  vi m†ste g† genom eld och vatten.
	  Men du har f”rt oss ut och vederkvickt oss.

066:013   S† kommer jag d† till ditt hus med br„nnoffer,
	  jag vill infria mina l”ften till dig,
066:014   dem till vilka mina l†ppar ”ppnade sig,
	  och som min mun uttalade i min n”d.
066:015   Br„nnoffer av feta f†r vill jag framb„ra †t dig,
	  med offer†nga av v„durar;
	  jag vill offra b†de tjurar och bockar.  Sela.

066:016   Kommen och h”ren, s† vill jag f”rt„lja
	      f”r eder, I alla som frukten Gud,
	      vad han har gjort mot min sj„l.
066:017   Till honom ropade jag med min mun,
	  och lovs†ng var redan p† min tunga.
066:018   Om jag hade f”rehaft n†got or„tt i mitt hj„rta,
	  s† skulle Herren icke h”ra mig.
066:019   Men Gud har h”rt mig,
	  han har aktat p† mitt b”nerop.
066:020   Lovad vare Gud,
	      som icke har f”rkastat min b”n
	      eller v„nt ifr†n mig sin n†d!
067:001 F”r s†ngm„staren, med str„ngaspel; en psalm, en s†ng.

067:002   Gud vare oss n†dig och v„lsigne oss,
	  han l†te sitt ansikte lysa och ledsaga oss, Sela,
067:003   f”r att man p† jorden m† k„nna din v„g,
	  bland alla hedningar din fr„lsning.

067:004   Folken tacke dig, o Gud,
	  alla folk tacke dig.

067:005   Folkslagen gl„dje sig och juble,
	  ty du d”mer folken r„tt,
	  och du leder folkslagen p† jorden.  Sela.

067:006   Folken tacke dig, o Gud,
	  alla folk tacke dig.

067:007   Jorden har givit sin gr”da.
	  Gud, v†r Gud, v„lsigne oss.
067:008   Gud v„lsigne oss,
	  och alla jordens „ndar
	      frukte honom.
068:001 F”r s†ngm„staren; av David; en psalm, en s†ng.

068:002   Gud st†r upp;
	      hans fiender varda f”rskingrade,
	  och de som hata honom
	      fly f”r hans ansikte.
068:003   S†som r”k f”rdrives,
	      s† f”rdrivas de av dig;
	  likasom vaxet
	      sm„lter f”r eld,
	  s† f”rg†s de ogudaktiga
	      f”r Guds ansikte.
068:004   Men de r„ttf„rdiga „ro glada,
	      de fr”jda sig inf”r Gud
	      och jubla i gl„dje.

068:005   Sjungen till Guds „ra,
	      lovs„gen hans namn.
	  G”ren v„g f”r honom
	      som drager fram genom ”knarna.
	  Hans namn „r HERREN,
	      fr”jdens inf”r honom;
068:006   de faderl”sas fader
	      och „nkors f”rsvarare,
	  Gud i sin heliga boning,
068:007   en Gud som f”rhj„lper
	      de ensamma till ett hem,
	  och som f”r de f†ngna
	      ut till lycka;
	  allenast de genstr„viga
	      m†ste bo i en ”ken.

068:008   Gud, n„r du drog ut
	      i spetsen f”r ditt folk,
	      n„r du gick fram i ”demarken, Sela,
068:009   d† b„vade jorden,
	      d† utg”t himmelen sina fl”den
	      inf”r Guds ansikte;
	  ja, Sinai b„vade
	      f”r Guds ansikte;
	      Israels Guds.
068:010   Ett n†derikt regn
	      l„t du falla, o Gud;
	  ditt arvland, som f”rsm„ktade,
	      vederkvickte du.
068:011   Din skara fick bo d„ri;
	  genom din godhet beredde du det
	      †t de betryckta, o Gud.

068:012   Herren l†ter h”ra sitt ord,
	  stor „r skaran av kvinnor som b†da gl„dje:
068:013   ˝H„rskarornas konungar
	      fly, de fly,
	  och husmodern d„rhemma
	      f†r utskifta byte.
068:014   Viljen I d† ligga stilla
	      inom edra h„gnader?
	  Duvans vingar
	      „ro h”ljda i silver,
	  och hennes fj„drar
	      skimra av guld.
068:015   N„r den Allsm„ktige f”rstr”r
	      konungarna i landet,
	      faller sn” p† Salmon.˝

068:016   Ett Guds berg
	      „r Basans berg,
	  ett h”gtoppigt berg
	      „r Basans berg.
068:017   Men varf”r sen I s† avogt,
	      I h”ga berg,
	  p† det berg som Gud
	      har utkorat till sitt s„te,
	  det d„r ock HERREN
	      skall bo f”r alltid?
068:018   Guds vagnar „ro tiotusenden,
	      tusen och †ter tusen;
	  Herren drog fram med dem,
	      Sinai „r nu i helgedomen.
068:019   Du for upp i h”jden,
	      du tog f†ngar,
	  du undfick g†vor
	      bland m„nniskorna,
	  ja, ocks† de genstr„viga
	      skola bo hos HERREN Gud.

068:020   Lovad vare Herren!
	  Dag efter dag b„r han oss;
	      Gud „r v†r fr„lsning.  Sela.
068:021   Gud „r f”r oss
	      en Gud som fr„lsar,
	  och hos HERREN, Herren
	      finnes r„ddning fr†n d”den.
068:022   Men Gud s”nderkrossar
	      sina fienders huvuden,
	  krossar hj„ssan
	      p† den som g†r d„r med skuld.
068:023   Herren s„ger:
	      ˝Fr†n Basan skall jag h„mta dem,
	  fr†n havets djup
	      skall jag h„mta dem upp,
068:024   s† att du kan stampa
	      med din fot i blod
	  och l†ta dina hundars tunga
	      f† sin del av fienderna.˝

068:025   Man ser, o Gud,
	      ditt h”gtidst†g,
	  min Guds, min konungs, t†g
	      inne i helgedomen.
068:026   Fr„mst g† s†ngare,
	      harpospelare f”lja efter,
	  mitt ibland unga kvinnor
	      som sl† p† pukor.
068:027   Lova Gud i f”rsamlingarna,
	  loven Herren, I av Israels brunn.
068:028   D„r g†r Benjamin,
	      den yngste, han f”r dem an;
	  d„r g†r skaran
	      av Juda furstar,
	  Sebulons furstar,
	      Naftalis furstar.

068:029   Din Gud har besk„rt dig makt;
	      s† h†ll nu vid makt, o Gud,
	      vad du har gjort f”r oss.
068:030   I ditt tempel i Jerusalem
	      b„re konungar fram
	      sina sk„nker †t dig.
068:031   N„ps odjuret i vassen,
	      tjurarnas hop
	      med deras kalvar, folken,
	  m† de ”dmjukt hylla dig
	      med sina silverstycken.
	  Ja, han f”rstr”r de folk
	      som finna behag i krig.
068:032   De m„ktige skola komma
	      hit fr†n Egypten,
	  Etiopien skall skynda hit till Gud,
	      med g†vor i h„nderna.

068:033   I riken p† jorden,
	      sjungen till Guds „ra;
	  lovs„gen Herren, Sela,
068:034   honom som far fram
	      p† urtidshimlarnas himmel.
	  Ja, d„r l†ter han h”ra sin r”st,
	      en m„ktig r”st.
068:035   Given Gud makten;
	  ”ver Israel „r hans h„rlighet,
	      och hans makt „r i skyarna.
068:036   Fruktansv„rd „r du,
	      Gud, i din helgedom;
	  Israels Gud,
	      han giver makt
	      och styrka †t sitt folk.
	  Lovad vare Gud!
069:001 F”r s†ngm„staren, efter ˝Liljor˝; av David.

069:002   Fr„ls mig, Gud; ty vattnen
	      tr„nga mig inp† livet.
069:003   Jag har sjunkit ned i djup dy,
	      d„r ingen botten „r;
	  jag har kommit i djupa vatten,
	      och svallet vill f”rdr„nka mig.
069:004   Jag har ropat mig tr”tt,
	      min strupe „r f”rtorkad;
	  mina ”gon f”rsm„kta
	      av f”rbidan efter min Gud.
069:005   Flera „n h†ren p† mitt huvud
	      „ro de som hata mig utan sak;
	  m†nga „ro de som vilja f”rg”ra mig,
	      de som „ro mina fiender utan sk„l;
	  vad jag icke har r”vat,
	      det m†ste jag g„lda.
069:006   Du, o Gud,
	      k„nner min d†rskap,
	  och mina skulder „ro icke
	      f”rborgade f”r dig.
069:007   L†t icke i mig dem komma p† skam,
	      som f”rbida dig, Herre,
	      HERRE Sebaot;
	  L†t icke i mig dem varda till blygd,
	      som s”ka dig,
	      du Israels Gud.

069:008   Ty f”r din skull b„r jag sm„lek,
	  f”r din skull h”ljer blygsel mitt ansikte;
069:009   fr„mmande har jag blivit f”r mina br”der
	  och en fr„mling f”r min moders barn.
069:010   Ty nit„lskan f”r ditt hus har f”rt„rt mig,
	  och dina sm„dares sm„delser hava fallit ”ver mig.
069:011   Jag gr„t, ja, min sj„l gr„t under fasta,
	  men det blev mig till sm„lek.
069:012   Jag kl„dde mig i sorgdr„kt,
	  men jag blev f”r dem ett ordspr†k.
069:013   Om mig tassla de, n„r de sitta i porten;
	  i dryckeslag g”ra de visor om mig.

069:014   Men jag kommer med min b”n till dig,
	      HERRE, i behaglig tid,
	  genom din stora n†d, o Gud;
	  svara mig i din fr„lsande trofasthet.
069:015   R„dda mig ur dyn, s† att jag icke sjunker ned;
	  l†t mig bliva r„ddad fr†n dem som hata mig
	      och fr†n de djupa vattnen.
069:016   L†t icke vattensvallet f”rdr„nka mig
	  eller djupet uppsluka mig;
	  och l†t ej graven tillsluta sitt gap ”ver mig.
069:017   Svara mig, HERRE,
	      ty god „r din n†d;
	  v„nd dig till mig
	      efter din stora barmh„rtighet.
069:018   F”rd”lj icke ditt ansikte f”r din tj„nare,
	  ty jag „r i n”d; skynda att svara mig.
069:019   Kom till min sj„l och f”rlossa henne;
	  befria mig f”r mina fienders skull.
069:020   Du k„nner min sm„lek,
	      min skam och blygd;
	  du ser alla mina ov„nner.
069:021   Sm„lek har krossat mitt hj„rta,
	      s† att jag „r vanm„ktig;
	  jag v„ntade p† medlidande, men d„r var intet,
	  och p† tr”stare, men jag fann ingen.
069:022   De g†vo mig galla att „ta,
	  och „ttika att dricka, i min t”rst.

069:023   M† deras bord framf”r dem bliva till en snara
	  och till ett giller, b„st de g† d„r s„kra;
069:024   m† deras ”gon f”rm”rkas, s† att de icke se;
	  g”r deras l„nder vacklande alltid.
069:025   Gjut ut ”ver dem din ogunst,
	  och l†t din vredes gl”d hinna upp dem.
069:026   Deras g†rd blive ”de,
	  ingen m† finnas, som bor i deras hyddor,
069:027   eftersom de f”rf”lja dem som du sj„lv har slagit
	  och orda om huru de pl†gas, som du har stungit.
069:028   L†t dem g† fr†n missg„rning till missg„rning,
	  och l†t dem icke komma till din r„ttf„rdighet.
069:029   M† de utpl†nas ur de levandes bok
	  och icke varda uppskrivna bland de r„ttf„rdiga.

069:030   Men mig som „r betryckt och pl†gad,
	  mig skall din fr„lsning, o Gud, beskydda.
069:031   Jag vill lova Guds namn med s†ng
	  och upph”ja honom med tacks„gelse.
069:032   Det skall behaga HERREN b„ttre „n n†gon tjur,
	  n†got offerdjur med horn och kl”var.
069:033   N„r de ”dmjuka se det, skola de gl„dja sig;
	  I som s”ken Gud, edra hj„rtan skola leva.
069:034   Ty HERREN lyssnar till de fattiga
	  och f”raktar icke sina f†ngna.
069:035   Honom love himmelen och jorden,
	  havet och allt vad som r”r sig d„ri.
069:036   Ty Gud skall fr„lsa Sion,
	  han skall bygga upp Juda st„der;
	  man skall bo i dem och besitta landet.
069:037   Hans tj„nares barn skola f† det till arvedel,
	  och de som „lska hans namn skola bo d„ri.
070:001 F”r s†ngm„staren; av David, till †minnelse.

070:002   Gud, kom till min r„ddning;
	  HERRE, skynda till min hj„lp.
070:003   M† de komma p† skam och varda utsk„mda,
	      som st† efter mitt liv;
	  m† de vika tillbaka och blygas,
	      som ”nska min of„rd.
070:004   M† de v„nda tillbaka i sin skam,
	  som s„ga: ˝R„tt s†, r„tt s†!˝

070:005   Men alla de som s”ka dig m† fr”jdas
	      och vara glada i dig;
	  och de som †stunda din fr„lsning s„ge alltid:
	      ˝Lovad vare Gud!˝
070:006   Jag „r betryckt och fattig;
	      Gud, skynda till mig.
	  Min hj„lp och min befriare „r du;
	      HERRE, dr”j icke.
071:001   Till dig, HERRE, tager jag min tillflykt;
	  l†t mig aldrig komma p† skam.
071:002   R„dda mig och befria mig genom din r„ttf„rdighet;
	  b”j ditt ”ra till mig och fr„ls mig.
071:003   Var mig en klippa d„r jag f†r bo,
	      och dit jag alltid kan fly,
	      du som besk„r mig fr„lsning.
	  Ty du „r mitt bergf„ste och min borg.
071:004   Min Gud, befria mig ur den ogudaktiges v†ld,
	  ur den or„ttf„rdiges och f”rtryckarens hand.

071:005   Ty du „r mitt hopp, o Herre,
	  HERRE, du „r min f”rtr”stan allt ifr†n min ungdom.
071:006   Du har varit mitt st”d allt ifr†n moderlivet,
	  ja, du har f”rl”st mig ur min moders liv;
	  dig g„ller st„ndigt mitt lov.

071:007   Jag har blivit s†som ett vidunder f”r m†nga;
	  men du „r min starka tillflykt.
071:008   L†t min mun vara full av ditt lov,
	  hela dagen av din „ra.
071:009   F”rkasta mig icke i min †lderdoms tid,
	  ”vergiv mig ej, n„r min kraft f”rsvinner.

071:010   Ty mina fiender s„ga s† om mig,
	  och de som vakta p† min sj„l
	      r†dsl† s† med varandra:
071:011   ˝Gud har ”vergivit honom;
	  f”rf”ljen och gripen honom,
	      ty det finnes ingen som r„ddar.˝

071:012   Gud, var icke l†ngt ifr†n mig;
	  min Gud, skynda till min hj„lp.
071:013   M† de komma p† skam och f”rg†s,
	      som st† emot min sj„l;
	  m† de h”ljas med sm„lek och blygd,
	      som s”ka min of„rd.

071:014   Men jag skall alltid hoppas
	  och „n mer f”r”ka allt ditt lov.
071:015   Min mun skall f”rt„lja din r„ttf„rdighet,
	  hela dagen din fr„lsning,
	  ty jag k„nner intet m†tt d„rp†.
071:016   Jag skall framb„ra Herrens, HERRENS v„ldiga g„rningar;
	  jag skall prisa din r„ttf„rdighet, ja, din allenast.

071:017   Gud, du har undervisat mig allt ifr†n min ungdom;
	  och intill nu f”rkunnar jag dina under.
071:018   S† ”vergiv mig ej heller, o Gud,
	  i min †lderdom, n„r jag varder gr†,
	  till dess jag f†r f”rt„lja om din arm f”r ett annat sl„kte,
	  om din makt f”r alla dem som skola komma.

071:019   Din r„ttf„rdighet n†r till himmelen, o Gud.
	  Du som har gjort s† stora ting,
	      o Gud, vem „r dig lik?
071:020   Du som har l†tit oss pr”va
	      s† mycken n”d och olycka,
	  du skall †ter g”ra oss levande
	      och f”ra oss upp igen
	      du jordens djup.
071:021   Ja, l†t mig v„xa till alltmer;
	      och tr”sta mig igen.

071:022   S† vill ock jag tacka dig
	      med psaltarspel
	      f”r din trofasthet, min Gud;
	  jag vill lovsjunga dig till harpa,
	      du Israels Helige.
071:023   Mina l„ppar skola jubla,
	      ty jag vill lovsjunga dig;
	  ja, jubla skall min sj„l,
	      som du har f”rlossat.
071:024   Och min tunga skall hela dagen
	      tala om din r„ttf„rdighet;
	  ty de som s”kte min of„rd
	      hava kommit p† skam och m†st blygas.
072:001 Av Salomo.

	  Gud, giv †t konungen dina r„tter
	      och din r„ttf„rdighet †t konungasonen.
072:002   Han d”me ditt folk med r„ttf„rdighet
	      och dina betryckta med r„tt.
072:003   Bergen b„re frid †t folket,
	      s† ock h”jderna, genom r„ttf„rdighet.
072:004   Han skaffe r„tt †t de betryckta i folket,
	  han fr„lse de fattiga
	      och krosse f”rtryckaren.
072:005   Dig frukte man, s† l„nge solen varar,
	      och s† l„nge m†nen skiner,
	      fr†n sl„kte till sl„kte.
072:006   Han vare lik regnet som faller p† „ngen,
	  lik en regnskur som vattnar jorden.
072:007   I hans dagar blomstre den r„ttf„rdige,
	  och stor frid r†de,
	      till dess ingen m†ne mer finnes.

072:008   M† han h„rska fr†n hav till hav
	  och ifr†n floden intill jordens „ndar.
072:009   F”r honom buge sig ”knens inbyggare,
	  och hans fiender slicke stoftet.
072:010   Konungarna fr†n Tarsis och havsl„nderna
	      hemb„re sk„nker,
	  konungarna av Saba och Seba
	      b„re fram g†vor.
072:011   Ja, alla konungar falle ned f”r honom,
	      alla hedningar tj„ne honom.

072:012   Ty han skall r„dda den fattige som ropar
	  och den betryckte och den som ingen hj„lpare har.
072:013   Han skall vara mild mot den arme och fattige;
	  de fattigas sj„lar skall han fr„lsa.
072:014   Ifr†n f”rtryck och v†ld skall han f”rlossa deras sj„l,
	  och deras blod skall aktas dyrt i hans ”gon.

072:015   M† han leva; m† man f”ra till honom
	      guld fr†n Saba.
	  St„ndigt bedje man f”r honom,
	      alltid v„lsigne man honom.
072:016   Ymnigt v„xe s„den i landet,
	      „nda till bergens topp;
	  dess frukt m† susa
	      likasom Libanons skog;
	  och folk blomstre upp i st„derna
	      s†som ”rter p† marken.
072:017   Hans namn f”rblive evinnerligen;
	  s† l„nge solen skiner, fortplante sig hans namn.
	  Och i honom v„lsigne man sig;
	      alla hedningar prise honom s„ll.

072:018 Lovad vare HERREN Gud, Israels Gud, som allena g”r under!
072:019 Och lovat vare hans h„rliga namn evinnerligen, och hela jorden
	vare full av hans „ra!  Amen, Amen.

072:020 Slut p† Davids, Isais sons, b”ner.

	                       Tredje boken

073:001 En psalm av Asaf.
	  Sannerligen, Gud „r god mot Israel,
	  mot dem som hava rena hj„rtan.
073:002   Men jag hade s† n„r stapplat med mina f”tter,
	  mina steg voro n„ra att slinta;
073:003   ty jag uppt„ndes av avund mot de ”vermodiga,
	  n„r jag s†g att det gick dem v„l i deras ogudaktighet.

073:004   Ty fria ifr†n vederm”dor „ro de till sin d”d,
	  och deras hull „r frodigt.
073:005   De komma icke i olycka s†som andra d”dliga
	  och varda icke pl†gade s†som andra m„nniskor.
073:006   D„rf”r „r h”gmod deras halsprydnad,
	  v†ld den kl„dnad som h”ljer dem.
073:007   Ur fetma sk†da deras ”gon fram,
	  deras hj„rtans inbillningar hava intet m†tt.
073:008   De h†na och tala f”rtryck i sin ondska;
	  med h”ga †th„vor tala de.
073:009   Med sin mun stiga de upp i himmelen,
	  och deras tunga far fram p† jorden;
073:010   d„rf”r v„nder sig deras folk till dem
	  och super s† in vattnet i fulla drag.
073:011   Och de s„ga: ˝Huru skulle Gud kunna veta det?
	  Skulle s†dan kunskap finnas hos den H”gste?˝
073:012   Ja, s† „r det med de ogudaktiga;
	  det g†r dem alltid v„l, och de v„xa i makt.

073:013   Sannerligen, f”rg„ves bevarade jag mitt hj„rta rent
	  och tv†dde mina h„nder i oskuld;
073:014   jag vart dock pl†gad hela dagen,
	  och var morgon kom tuktan ”ver mig.
073:015   Om jag hade sagt: ˝S† vill jag l„ra˝,
	  d† hade jag svikit dina barns sl„kte.

073:016   N„r jag nu t„nkte efter f”r att begripa detta,
	  syntes det mig alltf”r sv†rt,
073:017   till dess jag tr„ngde in i Guds heliga r†dslut
	  och aktade p† dess „nde.
073:018   Sannerligen, p† slipprig mark st„ller du dem,
	  du st”rtar dem ned i f”rd„rv.
073:019   Huru varda de ej till intet i ett ”gonblick!
	  De f”rg†s och f† en „nde med f”rskr„ckelse.
073:020   S†som det „r med en dr”m, n„r man vaknar, o Herre,
	  s† aktar du dem f”r intet, s†som skuggbilder, n„r du vaknar.
073:021   N„r mitt hj„rta f”rbittrades
	  och jag k„nde styng i mitt inre,
073:022   d† var jag of”rnuftig och f”rstod intet;
	  s†som ett osk„ligt djur var jag inf”r dig.

073:023   Dock f”rbliver jag st„dse hos dig;
	  du h†ller mig vid min h”gra hand.
073:024   Du skall leda mig efter ditt r†d
	  och sedan upptaga mig med „ra.
073:025   Vem har jag i himmelen utom dig!
	  Och n„r jag har dig, d† fr†gar jag efter intet p† jorden.
073:026   Om „n min kropp och min sj„l f”rsm„kta,
	  s† „r dock Gud mitt hj„rtas klippa
	  och min del evinnerligen.
073:027   Ty se, de som hava vikit bort ifr†n dig skola f”rg†s;
	  du f”rg”r var och en som trol”st avfaller fr†n dig.
073:028   Men jag har min gl„dje i att h†lla mig intill Gud;
	  jag s”ker min tillflykt hos Herren, HERREN,
	  f”r att kunna f”rt„lja alla dina g„rningar.
074:001 En s†ng av Asaf.

	  Varf”r, o Gud,
	      har du s† alldeles f”rkastat oss,
	  varf”r ryker din vredes eld
	      mot f†ren i din hjord?
074:002   T„nk p† din menighet,
	      som du i fordom tid f”rv„rvade,
	  som du f”rlossade, till att bliva
	      din arvedels stam;
	  t„nk p† Sions berg,
	      d„r du har din boning.

074:003   V„nd dina steg till den plats
	      d„r evig f”r”delse r†der;
	  allt har ju fienden
	      f”rd„rvat i helgedomen.
074:004   Dina ov„nner hava skr„nat
	      inne i ditt f”rsamlingshus,
	  de hava satt upp sina tecken
	      s†som r„tta tecken.
074:005   Det var en syn, s†som n„r man h”jer
	      yxor mot en tjock skog.

074:006   Och alla dess snidverk hava de nu krossat
	      med yxa och bila.
074:007   De hava satt eld p† din helgedom
	  och osk„rat „nda till grunden
	      ditt namns boning.
074:008   De hava sagt i sina hj„rtan:
	      ˝Vi vilja alldeles kuva dem.˝
	  Alla Guds f”rsamlingshus
	      hava de br„nt upp h„r i landet.

074:009   V†ra tecken se vi icke;
	      ingen profet finnes mer,
	  och hos oss „r ingen
	      som vet f”r huru l„nge.
074:010   Huru l„nge, och Gud,
	      skall ov„nnen f† sm„da
	  och fienden oavl†tligen
	      f† f”rakta ditt namn?
074:011   Varf”r h†ller du tillbaka din hand,
	      din h”gra hand?
	  Drag den fram ur din barm
	      och f”rg”r dem.

074:012   Gud, du „r ju
	      min konung av †lder,
	  du „r den som skaffar
	      fr„lsning p† jorden.
074:013   Det var du som delade
	      havet genom din makt;
	  du krossade drakarnas
	      huvuden mot vattnet.
074:014   Det var du som br„ckte
	      Leviatans huvuden
	  och gav honom till mat
	      †t ”knens skaror.

074:015   Det var du som l„t k„lla
	      och b„ck bryta fram;
	  du l„t ock starka
	      str”mmar uttorka.
074:016   Din „r dagen,
	      din „r ock natten,
	  du har berett
	      ljuset och solen.
074:017   Det „r du som har fastst„llt
	      alla jordens gr„nser;
	  sommar och vinter
	      „ro skapade av dig.

074:018   S† t„nk nu p† huru fienden
	      sm„dar HERREN,
	  och huru ett d†raktigt folk
	      f”raktar ditt namn.
074:019   L„mna ej ut †t vilddjuren
	      din turturduvas sj„l;
	  f”rg„t icke f”r alltid
	      dina betrycktas liv.
074:020   T„nk p† f”rbundet;
	      ty i landets smygvr†r
	      finnes fullt upp av v†ldsn„sten.
074:021   L†t icke den f”rtryckte
	      vika tillbaka med blygd,
	  l†t den betryckte och den fattige
	      lova ditt namn.

074:022   St† upp, o Gud;
	      utf”r din sak.
	  Bet„nk huru du varder sm„dad
	      hela dagen av d†ren.
074:023   Gl”m icke bort
	      dina ov„nners rop,
	  dina motst†ndares larm,
	      som alltj„mt h”jes.
075:001 F”r s†ngm„staren; ˝F”rd„rva icke˝; en psalm, en s†ng av Asaf.

075:002   Vi tacka dig,
	      o Gud, vi tacka dig.
	  Ditt namn „r oss n„ra;
	      man f”rt„ljer dina under.

075:003   ˝Om jag „n bidar min tid,
	  s† d”mer jag dock r„tt.
075:004   Om „n jorden „r i uppl”sning med alla som bo d„rp†,
	  s† h†ller dock jag dess pelare stadiga.˝  Sela.

075:005   Jag s„ger till de ”vermodiga: ˝Varen icke ”vermodiga˝,
	  och till de ogudaktiga: ˝Upph”jen ej hornet.˝
075:006   Ja, upph”jen icke s† h”gt edert horn,
	  talen ej s† h†rdnackat vad fr„ckt „r.

075:007   Ty icke fr†n ”ster eller v„ster,
	  ej heller fr†n bergs”knen kommer hj„lpen;
075:008   nej, Gud „r den som d”mer;
	  den ene ”dmjukar han, den andre upph”jer han.

075:009   Ty en kalk „r i HERRENS hand,
	  den skummar av vin
	      och „r full av tillblandad dryck,
	  och han sk„nker i d„rav;
	  sannerligen, alla ogudaktiga p† jorden
	  m†ste dricka dess dr„gg i botten.

075:010   Men jag skall f”rkunna det evinnerligen,
	  jag skall lovsjunga Jakobs Gud.
075:011   Och de ogudaktigas alla horn skall jag f† hugga av;
	  men den r„ttf„rdiges horn skola varda upph”jda.
076:001 F”r s†ngm„staren, med str„ngaspel; en psalm, en s†ng av Asaf.

076:002   Gud „r k„nd i Juda,
	  i Israel „r hans namn stort;
076:003   i Salem vart hans hydda rest
	  och hans boning p† Sion.
076:004   D„r br”t han s”nder b†gens ljungeldar,
	  sk”ld och sv„rd och vad till kriget h”r.  Sela.

076:005   Full av ljus och h„rlighet
	  g†r du fram ifr†n segerbytenas berg.
076:006   De stormodiga „ro avv„pnade,
	  de hava slumrat in och sova;
	  alla stridsm„nnen hava m†st l†ta h„nderna falla.
076:007   F”r din n„pst, du Jakobs Gud,
	  ligga domnade b†de man och h„st.

076:008   Du, du „r fruktansv„rd;
	  vem kan best† inf”r dig, n„r du vredgas?
076:009   Fr†n himmelen l„t du h”ra din dom;
	  d† f”rskr„cktes jorden och vart stilla,
076:010   d† n„r Gud stod upp till dom,
	  till att fr„lsa alla ”dmjuka p† jorden.  Sela.

076:011   Ty m„nniskors vrede varder dig till pris;
	  du har vrede till ”vers att omgjorda dit med.
076:012   G”ren l”ften och infrien dem
	      †t HERREN, eder Gud;
	  alla de som „ro omkring honom
	      b„re fram sk„nker †t den Fruktansv„rde.
076:013   Ty han st„cker furstarnas ”vermod;
	  fruktansv„rd „r han f”r konungarna p† jorden.
077:001 F”r s†ngm„staren, till Jedutun; av Asaf; en psalm.

077:002   Jag vill h”ja min r”st till Gud och ropa;
	  jag vill h”ja min r”st till Gud,
	      f”r att han m† lyssna till mig.
077:003   P† min n”ds dag s”ker jag Herren;
	  min hand „r utstr„ckt om natten
	      och f”rtr”ttas icke;
	  min sj„l vill icke l†ta tr”sta sig.
077:004   Jag vill t„nka p† Gud och klaga;
	  jag vill utgjuta mitt bekymmer, ty min ande f”rsm„ktar.  Sela.

077:005   Mina ”gonlock h†ller du ”ppna;
	  jag „r full av oro och kan icke tala.
077:006   Jag t„nker p† forntidens dagar,
	  p† †r som l„ngesedan hava g†tt.
077:007   Jag vill om natten komma ih†g mitt str„ngaspel;
	  i mitt hj„rta vill jag utgjuta mitt bekymmer,
	  och min ande skall eftersinna.

077:008   Skall d† Herren f”rkasta evinnerligen
	  och ingen n†d mer bevisa?
077:009   Žr det d† ute med hans godhet f”r best„ndigt,
	  har hans ord blivit till intet f”r alla tider?
077:010   Har Gud f”rg„tit att vara n†dig
	  eller i vrede tillslutit sin barmh„rtighet?  Sela.

077:011   Jag svarar: Nej, detta „r min pl†gas tid,
	  den H”gstes h”gra hand „r ej s†som f”rr.
077:012   Jag vill prisa HERRENS g„rningar,
	  ja, jag vill t„nka p† dina fordomtima under;
077:013   jag vill begrunda alla dina g„rningar
	  och eftersinna dina verk.

077:014   Gud, i helighet g†r din v„g;
	  vem „r en gud s† stor som Gud?
077:015   Du „r Gud, en Gud som g”r under;
	  du har uppenbarat din makt bland folken.
077:016   Med v„ldig arm f”rlossade du ditt folk,
	  Jakobs och Josefs barn.  Sela.

077:017   Vattnen s†go dig, och Gud,
	  vattnen s†go dig och v†ndades,
	  sj„lva djupen darrade.
077:018   Molnen g”to ut str”mmar av vatten,
	  skyarna l„to h”ra sin r”st,
	  och dina pilar foro omkring.
077:019   Ditt dunder lj”d i stormvirveln,
	  ljungeldar lyste upp jordens krets,
	  jorden darrade och b„vade.
077:020   Genom havet gick din v„g,
	  din stig genom stora vatten,
	  och dina fotsp†r fann man icke.
077:021   S† f”rde du ditt folk s†som en hjord
	  genom Moses och Arons hand.
078:001 En s†ng av Asaf.

	  Lyssna, mitt folk, till min undervisning;
	  b”jen edra ”ron till min muns ord.
078:002   Jag vill ”ppna min mun till l„rorikt tal,
	  uppenbara f”rborgade ting ifr†n fordom.
078:003   Vad vi hava h”rt och k„nna,
	  och vad v†ra f„der hava f”rt„ljt f”r oss,
078:004   det vilja vi icke d”lja f”r deras barn;
	  f”r ett kommande sl„kte vilja vi f”rt„lja HERRENS lov
	  och hans makt och de under han har gjort.

078:005   Ty han uppr„ttade ett vittnesb”rd i Jakob
	  och stiftade en lag i Israel;
	  han p†bj”d den f”r v†ra f„der,
	  och de skulle kung”ra den f”r sina barn.
078:006   S† skulle det bliva kunnigt f”r ett kommande sl„kte,
	  f”r barn som en g†ng skulle f”das,
	  och dessa skulle st† upp och f”rt„lja det f”r sina barn.

078:007   D† skulle de s„tta sitt hopp till Gud
	  och icke f”rg„ta Guds verk,
	  utan taga hans bud i akt.
078:008   Och de skulle icke bliva, s†som deras f„der,
	  ett genstr„vigt och upproriskt sl„kte,
	  ett sl„kte som icke h”ll sitt hj„rta st†ndaktigt,
	  och vars ande icke var trofast mot Gud.

078:009   Efraims barn, v„lbev„pnade b†gskyttar,
	  v„nde om p† stridens dag.
078:010   De h”llo icke Guds f”rbund,
	  och efter hans lag ville de ej vandra.
078:011   De gl”mde hans g„rningar
	  och de under han hade l†tit dem se.

078:012   Ja, inf”r deras f„der hade han gjort under,
	  i Egyptens land, p† Soans mark.
078:013   Han kl”v havet och l„t dem g† d„rigenom
	  och l„t vattnet st† s†som en h”g.
078:014   Han ledde dem om dagen med molnskyn,
	  och hela natten med eldens sken.
078:015   Han kl”v s”nder klippor i ”knen
	  och gav dem rikligen att dricka, s†som ur v„ldiga hav.
078:016   Rinnande b„ckar l„t han framg† ur klippan
	  och vatten flyta ned s†som str”mmar.

078:017   Likv„l syndade de allt framgent mot honom
	  och voro genstr„viga mot den H”gste, i ”knen.
078:018   De frestade Gud i sina hj„rtan,
	  i det de beg„rde mat f”r sin lystnad.
078:019   Och de talade mot Gud, de sade:
	      ˝Kan v„l Gud
	      duka ett bord i ”knen?
078:020   Se, visst slog han klippan,
	      s† att vatten fl”dade
	      och b„ckar str”mmade fram,
	  men kan han ock giva br”d
	  eller skaffa k”tt †t sitt folk?˝

078:021   S† f”rgrymmades d† HERREN, n„r han h”rde det;
	  och eld uppt„ndes i Jakob,
	  jag, vrede kom ”ver Israel,
078:022   eftersom de icke trodde p† Gud
	  och ej f”rtr”stade p† hans fr„lsning.

078:023   Och han gav befallning †t skyarna i h”jden
	  och ”ppnade himmelens d”rrar;
078:024   han l„t manna regna ”ver dem till f”da,
	  och korn fr†n himmelen gav han dem.
078:025   Žnglabr”d fingo m„nniskor „ta;
	  han s„nde dem mat till fyllest.

078:026   Han l„t ”stanvinden fara ut p† himmelen,
	  och genom sin makt f”rde han sunnanvinden fram.
078:027   Och han l„t k”tt regna ”ver dem s†som stoft,
	  bevingade f†glar s†som havets sand;
078:028   han l„t det falla ned i sitt l„ger,
	  runt omkring sin boning.

078:029   D† †to de och blevo ”verm„tta;
	  han l„t dem f† vad de hade lystnad efter.
078:030   Men „nnu hade de icke stillat sin lystnad,
	  „nnu var maten i deras mun,
078:031   d† kom Guds vrede ”ver dem;
	  han s„nde d”d bland deras ypperste
	  och slog ned Israels unga m„n.

078:032   Likv„l syndade de alltj„mt
	  och trodde icke p† hans under.
078:033   D† l„t han deras dagar f”rsvinna i f”rg„ngelse
	  och deras †r i pl”tslig underg†ng.

078:034   N„r han dr„pte folket, fr†gade de efter honom
	  och v„nde om och s”kte Gud.
078:035   De t„nkte d† p† att Gud var deras klippa,
	  och att Gud den H”gste var deras f”rlossare;
078:036   och de talade inst„llsamt f”r honom med sin mun
	  och skrymtade f”r honom med sin tunga.
078:037   Men deras hj„rtan h”llo sig icke st†ndaktigt vid honom,
	  och de voro icke trogna i hans f”rbund.

078:038   Dock, han „r barmh„rtig, han f”rl†ter missg„rning,
	  och han vill icke f”rd„rva.
	  D„rf”r avv„nde han ofta sin vrede
	  och l„t ej hela sin f”rt”rnelse bryta fram.
078:039   Ty han t„nkte d„rp† att de voro k”tt,
	  en vind som far bort och icke kommer †ter.

078:040   Huru ofta voro de ej genstr„viga mot honom i ”knen
	  och bedr”vade honom i ”demarken!
078:041   Ja, de frestade Gud allt framgent
	  och f”rt”rnade Israels Helige.
078:042   De bet„nkte icke vad hans hand hade utr„ttat
	  p† den tid d† han f”rlossade dem fr†n ov„nnen,
078:043   d† han gjorde sina tecken i Egypten
	  och sina under p† Soans mark.

078:044   D„r f”rvandlade han deras str”mmar till blod,
	  s† att de ej kunde dricka ur sina rinnande vatten;
078:045   han s„nde bland dem flugsv„rmar, som †to dem,
	  och paddor, som voro dem till f”rd„rv.

078:046   Han gav deras gr”da †t gr„smaskar
	  och deras arbetes frukt †t gr„shoppor;
078:047   han slog deras vintr„d med hagel
	  och deras fikontr„d med hagelstenar;
078:048   han gav deras husdjur till pris †t hagel
	  och deras boskap †t ljungeldar.

078:049   Han s„nde ”ver dem sin vredes gl”d,
	  f”rgrymmelse och ogunst och n”d,
	  en skara av olycks„nglar.
078:050   Han gav fritt lopp †t sin vrede;
	  han skonade icke deras sj„l fr†n d”den,
	  utan gav deras liv till pris †t pesten.
078:051   Och han slog allt f”rstf”tt i Egypten,
	  kraftens f”rstling i Hams hyddor.

078:052   Och han l„t sitt folk bryta upp s†som en f†rhjord
	  och f”rde dem s†som en boskapshjord genom ”knen.
078:053   Han ledde dem s„kert, s† att de icke beh”vde frukta;
	  men deras fiender ”vert„cktes av havet.
078:054   Och han l„t dem komma till sitt heliga land,
	  till det berg som hans h”gra hand hade f”rv„rvat.
078:055   Han f”rjagade hedningarna f”r dem
	  och gav dem deras land till arvslott
	  och l„t Israels stammar bo i deras hyddor.

078:056   Men i sin genstr„vighet frestade de Gud den H”gste
	  och h”llo icke hans vittnesb”rd;
078:057   de veko trol”st tillbaka, de s†som deras f„der,
	  de v„nde om, lika en b†ge som sviker.
078:058   De f”rt”rnade honom med sina offerh”jder
	  och retade honom genom sina bel„ten.

078:059   Gud f”rnam det och vart f”rgrymmad
	  och f”rkastade Israel med harm.
078:060   Och han f”rsk”t sin boning i Silo,
	  det t„lt han hade slagit upp bland m„nniskorna;
078:061   han gav sin makt i f†ngenskap
	  och sin „ra i fiendehand.

078:062   Ja, han gav sitt folk till pris †t sv„rdet,
	  och p† sin arvedel f”rgrymmades han.
078:063   Deras unga m„n f”rt„rdes av eld,
	  och deras jungfrur blevo utan bruds†ng.
078:064   Deras pr„ster f”llo f”r sv„rd,
	  och inga „nkor kunde h†lla klagogr†t.

078:065   D† vaknade Herren s†som ur en s”mn,
	  han reste sig, lik en hj„lte som hade legat d”vad av vin.
078:066   Och han slog sina ov„nner tillbaka,
	  evig sm„lek l„t han komma ”ver dem.
078:067   Han f”rkastade ock Josefs hydda
	  och utvalde icke Efraims stam.

078:068   Men han utvalde Juda stam,
	  Sions berg, som han „lskade.
078:069   Och han byggde sin helgedom h”g s†som himmelen,
	  fast s†som jorden, som han har grundat f”r evigt.
078:070   Och han utvalde sin tj„nare David
	  och tog honom ifr†n f†rhjordens f†llor.

078:071   Ja, ifr†n f†ren h„mtade han honom
	  och satte honom till en herde f”r Jakob, sitt folk,
	  och f”r Israel, sin arvedel.
078:072   Och han var deras herde med redligt hj„rta
	  och ledde dem med f”rst†ndig hand.

079:001 En psalm av Asaf.

	  Gud, hedningarna hava fallit in i din arvedel,
	  de hava orenat ditt heliga tempel,
	  de hava gjort Jerusalem till en stenhop.
079:002   De hava givit dina tj„nares kroppar
	  till mat †t himmelens f†glar,
	  dina frommas k”tt †t markens djur.
079:003   De hava utgjutit deras blod s†som vatten,
	      runt omkring Jerusalem,
	  och ingen fanns, som begrov dem.
079:004   Vi hava blivit till sm„lek f”r v†ra grannar,
	  till spott och h†n f”r dem som bo omkring oss.

079:005   Huru l„nge, o HERRE,
	      skall du s† oavl†tligen vredgas,
	  huru l„nge skall din nit„lskan
	      brinna s†som eld?
079:006   Utgjut din f”rt”rnelse
	      ”ver hedningarna, som ej k„nna dig,
	  och ”ver de riken
	      som icke †kalla ditt namn.
079:007   Ty de hava upp„tit Jakob,
	      och hans boning hava de f”r”tt.

079:008   T„nk ej, oss till men,
	      p† f”rf„dernas missg„rningar,
	  l†t din barmh„rtighet snarligen
	      komma oss till m”tes,
	      ty vi „ro i stort el„nde.
079:009   Hj„lp oss, du v†r fr„lsnings Gud,
	      f”r ditt namns „ras skull;
	  r„dda oss och f”rl†t oss
	      v†ra synder f”r ditt namns skull.

079:010   Varf”r skulle hedningarna f† s„ga:
	      ˝Var „r nu deras Gud?˝
	  L†t det inf”r v†ra ”gon
	      bliva kunnigt p† hedningarna
	  huru du h„mnas dina tj„nares
	      utgjutna blod.
079:011   L†t de f†ngnas klagan
	      komma inf”r ditt ansikte,
	  l†t efter din arms v„ldighet
	      d”dens barn bliva vid liv.
079:012   Och giv v†ra grannar sjufalt
	      tillbaka i deras sk”te
	  den sm„delse varmed de hava
	      sm„dat dig, Herre.

079:013   Men vi som „ro ditt folk
	      och f†r i din hjord,
	  vi vilja tacka dig evinnerligen,
	  vi vilja f”rt„lja ditt lov
	      fr†n sl„kte till sl„kte.
080:001 F”r s†ngm„staren, efter ˝Liljor˝; ett vittnesb”rd; av Asaf; en
	psalm.

080:002   Lyssna, du Israels herde,
	  du som leder Josef s†som din hjord;
	  du som tronar p† keruberna, tr„d fram i glans.
080:003   L†t din makt vakna upp
	  till att g† framf”r Efraim och Benjamin och Manasse,
	  och kom till v†r fr„lsning.

080:004   Gud, uppr„tta oss,
	  och l†t ditt ansikte lysa, s† att vi varda fr„lsta.

080:005   HERRE Gud Sebaot,
	  huru l„nge skall du vredgas
	      vid ditt folks b”n?
080:006   Du har l†tit dem „ta t†rebr”d
	  och givit dem t†rar att dricka i fullt m†tt.
080:007   Du g”r oss till ett tr„to„mne f”r v†ra grannar,
	  och v†ra fiender bespotta oss.

080:008   Gud Sebaot, uppr„tta oss,
	  och l†t ditt ansikte lysa, s† att vi varda fr„lsta.

080:009   Ett vintr„d flyttade du fr†n Egypten,
	  du f”rjagade hedningarna och planterade det.
080:010   Du r”jde rum f”r det,
	  och det slog r”tter
	      och uppfyllde landet.
080:011   Bergen blevo bet„ckta av dess skugga
	  och Guds cedrar av dess rankor;
080:012   det utbredde sina revor „nda till havet
	  och sina telningar intill floden.

080:013   Varf”r har du d† brutit ned dess h„gnad,
	  s† att alla v„gfarande riva till sig d„rav?
080:014   Vildsvinet fr†n skogen frossar d„rp†,
	  och djuren p† marken „ta d„rav.

080:015   Gud Sebaot, v„nd †ter,
	  sk†da ned fr†n himmelen och se h„rtill,
	  och l†t dig v†rda om detta vintr„d.
080:016   Skydda tr„det som din h”gra hand har planterat,
	  och den son som du har fostrat †t dig.
080:017   Det „r f”rbr„nt av eld och kringhugget;
	  f”r ditt ansiktes n„pst f”rg†s de.
080:018   H†ll din hand ”ver din h”gra hands man,
	  ”ver den m„nniskoson som du har fostrat †t dig.
080:019   D† skola vi icke vika ifr†n dig;
	  beh†ll oss vid liv, s† skola vi †kalla ditt namn.

080:020   HERRE Gud Sebaot, uppr„tta oss;
	  l†t ditt ansikte lysa, s† att vi varda fr„lsta.
081:001 F”r s†ngm„staren, till Gittˇt; av Asaf.

081:002   H”jen gl„djerop till Gud, v†r starkhet,
	  h”jen jubel till Jakobs Gud.
081:003   St„mmen upp lovs†ng och l†ten pukor ljuda,
	  ljuvliga harpor tillsammans med psaltare.
081:004   St”ten i basun vid nym†naden,
	  vid fullm†nen, p† v†r h”gtidsdag.

081:005   Ty detta „r en stadga f”r Israel,
	  en Jakobs Guds r„tt.
081:006   Det best„mde han till ett vittnesb”rd i Josef,
	  n„r han drog ut mot Egyptens land.

	  Jag h”r ett tal som „r mig nytt:
081:007   ˝Jag lyfte b”rdan fr†n hans skuldra,
	  hans h„nder blevo fria ifr†n lastkorgen.
081:008   I n”den ropade du, och jag r„ddade dig;
	  jag svarade dig, h”ljd i tord”n,
	  jag pr”vade dig vid Meribas vatten.  Sela.

081:009   H”r, mitt folk, och l†t mig varna dig;
	  Israel, o att du ville h”ra mig!
081:010   Hos dig skall icke finnas n†gon annan gud,
	  och du skall ej tillbedja n†gon fr„mmande gud.
081:011   Jag „r HERREN, din Gud,
	  som har f”rt dig upp ur Egyptens land;
	  l†t din mun vitt upp, s† att jag f†r uppfylla den.

081:012   Men mitt folk ville ej h”ra min r”st,
	  och Israel var mig icke till viljes.
081:013   D† l„t jag dem g† i deras hj„rtans h†rdhet,
	  det fingo vandra efter sina egna r†dslag.

081:014   O att mitt folk ville h”ra mig,
	  och att Israel ville vandra p† mina v„gar!
081:015   D† skulle jag snart kuva deras fiender
	  och v„nda min hand mot deras ov„nner.

081:016   De som hata HERREN skulle d† visa honom underd†nighet,
	  och hans folks tid skulle vara evinnerligen.
081:017   Och han skulle bespisa det med b„sta vete;
	  ja, med honung ur klippan skulle jag m„tta dig.˝
082:001 En psalm av Asaf.

	  Gud st†r i gudaf”rsamlingen,
	  mitt ibland gudarna h†ller han dom:

082:002   ˝Huru l„nge skolen I d”ma or„tt
	  och vara partiska f”r de ogudaktiga?  Sela.
082:003   Skaffen den arme och faderl”se r„tt,
	  given den betryckte och torftige r„ttvisa.
082:004   Befrien den arme och fattige,
	  r„dden honom fr†n de ogudaktigas hand.

082:005   Men de veta intet och hava intet f”rst†nd,
	  de vandra i m”rker;
	  jordens alla grundvalar vackla.
082:006   Jag har v„l sagt att I „ren gudar
	  och allasammans den H”gstes s”ner;
082:007   men I m†sten dock d”, s†som m„nniskor d”,
	  och falla, likav„l som var furste faller.˝

082:008   Ja, st† upp, o Gud;
	      h†ll dom ”ver jorden,
	  ty med arvsr„tt r†der du
	      ”ver alla folk.

083:001 En s†ng, en psalm av Asaf.

083:002   Gud, var icke s† tyst,
	  tig icke och var icke s† stilla, o Gud.
083:003   Ty se, dina fiender larma,
	  och de som hata dig resa upp huvudet.
083:004   Mot ditt folk f”rehava de listiga anslag
	  och r†dsl† mot dem som du beskyddar.
083:005   De s„ga: ˝Kom, l†t oss utrota dem,
	      s† att de ej mer „ro ett folk,
	  och s† att ingen mer t„nker
	      p† Israels namn.˝

083:006   Ty endr„ktigt r†dsl† dem med varandra,
	  de sluta mot dig ett f”rbund:
083:007   Edoms t„lt och ismaeliterna,
	  Moab och hagariterna,
083:008   Gebal och Ammon och Amalek,
	  filist‚erna tillika med dem som bo i Tyrus;
083:009   Assur har ock slutit sig till dem,
	  han har l†nat sin arm †t Lots barn.  Sela.

083:010   G”r med dem s†som du gjorde med Midjan,
	  s†som med Sisera och Jabin vid Kisons b„ck,
083:011   dem som f”rgjordes vid En-Dor
	  och blevo till g”dning †t marken.
083:012   L†t det g† deras „dlingar
	      s†som det gick Oreb och Seeb,
	  och alla deras furstar
	      s†som det gick Seba och Salmunna,
083:013   eftersom de s„ga: ˝Guds „ngder
	      vilja vi intaga †t oss.˝

083:014   Min Gud, l†t dem bliva s†som virvlande l”v,
	  s†som str† f”r vinden.
083:015   Lik en eld som f”rbr„nner skog
	  och lik en l†ga som avsvedjar berg
083:016   f”rf”lje du dem med ditt ov„der,
	  och f”rskr„cke du dem med din storm.
083:017   G”r deras ansikten fulla med skam,
	  s† att de s”ka ditt namn, o HERRE.

083:018   Ja, m† de komma p† skam och f”rskr„ckas till evig tid,
	  m† de f† blygas och f”rg†s.
083:019   Och m† de f”rnimma att du allena
	      b„r namnet ˝HERREN˝,
	  den H”gste ”ver hela jorden.
084:001 F”r s†ngm„staren, till Gittˇt; av Koras s”ner; en psalm.

084:002   Huru ljuvliga „ro icke dina boningar,
	      HERRE Sebaot!
084:003   Min sj„l l„ngtar och tr„ngtar
	      efter HERRENS g†rdar,
	  min sj„l och min kropp
	      jubla mot levande Gud.
084:004   Ty sparven har funnit ett hus
	      och svalan ett bo †t sig,
	  d„r hon kan l„gga sina ungar:
	  dina altaren, HERRE Sebaot,
	      min konung och min Gud.

084:005   Saliga „ro de som bo i ditt hus;
	  de lova dig best„ndigt.  Sela.

084:006   Saliga „ro de m„nniskor
	      som i dig hava sin starkhet,
	      de vilkas h†g st†r till dina v„gar.
084:007   N„r de vandra genom T†redalen,
	      g”ra de den rik p† k„llor,
	  och h”stregnet h”ljer den med v„lsignelser.
084:008   De g† fr†n kraft till kraft;
	  s† tr„da de fram inf”r Gud p† Sion.

084:009   HERRE Gud Sebaot,
	      h”r min b”n,
	  lyssna, du Jakobs Gud.  Sela.
084:010   Gud, v†r sk”ld, ser h„rtill,
	  och akta p† din smordes ansikte.

084:011   Ty en dag i dina g†rdar „r b„ttre
	      „n eljest tusen.
	  Jag vill hellre vakta d”rren
	      i min Guds hus
	  „n dv„ljas i de ogudaktigas hyddor.
084:012   Ty HERREN Gud
	      „r sol och sk”ld;
	  HERREN giver
	      n†d och „ra;
	  han v„grar icke dem n†got gott,
	      som vandra i ostrafflighet.
084:013   HERRE Sebaot,
	  salig „r den m„nniska
	      som f”rtr”star p† dig.

085:001 F”r s†ngm„staren; av Koras s”ner; en psalm.

085:002   HERRE, du var f”rr ditt land n†dig,
	  du uppr„ttade †ter Jakobs hus.
085:003   Du f”rl„t ditt folks missg„rning,
	  du ”verskylde all dess synd.  Sela.
085:004   Du l„t all din f”rgrymmelse fara
	  och v„nde dig ifr†n din vredes gl”d.

085:005   S† v„nd dig nu †ter till oss, du v†r fr„lsnings Gud,
	  och upph”r med din f”rt”rnelse mot oss.
085:006   Vill du d† vredgas p† oss evinnerligen
	  och l†ta din vrede vara fr†n sl„kte till sl„kte?
085:007   Vill du icke †ter giva oss liv,
	  s† att ditt folk f†r gl„djas i dig?
085:008   HERRE, l†t oss se din n†d,
	  och giv oss din fr„lsning.

085:009   Jag vill h”ra vad Gud, HERREN, talar:
	  se, han talar frid till sitt folk
	      och till sina fromma;
	  m† de blott icke v„nda †ter till d†rskap.
085:010   Ja, hans fr„lsning „r n„ra dem som frukta honom,
	  och s† skall „ra bo i v†rt land.
085:011   Godhet och trofasthet skola d„r m”tas,
	  r„ttf„rdighet och frid kyssas;
085:012   trofasthet skall v„xa upp ur jorden
	  och r„ttf„rdighet blicka ned fr†n himmelen.
085:013   HERREN skall giva oss vad gott „r,
	  och v†rt land skall giva sin gr”da.
085:014   R„ttf„rdighet skall g† framf”r honom,
	  den skall ock stadigt f”lja i hans sp†r.
086:001 En b”n av David.

	  HERRE, b”j till mig ditt ”ra
	      och svara mig,
	  ty jag „r betryckt och fattig.
086:002   Bevara min sj„l,
	      ty jag „r from;
	  du min Gud,
	      fr„ls din tj„nare,
	      som f”rtr”star p† dig.
086:003   Var mig n†dig, o Herre,
	      ty hela dagen
	      ropar jag till dig.
086:004   Gl„d din tj„nares sj„l,
	      ty till dig, Herre,
	      upplyfter jag min sj„l.
086:005   Ty du, o Herre,
	      „r god och f”rl†tande
	  och stor i n†d mot alla
	      som †kalla dig.
086:006   Lyssna, HERRE, till mitt bedjande,
	  och akta p† mina b”ners ljud.
086:007   P† min n”ds dag †kallar jag dig,
	  ty du skall svara mig.

086:008   Ingen „r dig lik bland gudarna, Herre,
	  och intet „r s†som dina verk.
086:009   Hedningarna, som du har gjort,
	      skola alla komma
	      och tillbedja inf”r dig, Herre,
	  och skola „ra ditt namn.
086:010   Ty du „r stor,
	      och du g”r stora under;
	  du allena „r Gud.

086:011   Visa mig, HERRE, din v„g;
	  jag vill vandra i din sanning.
	  Beh†ll mitt hj„rta vid det ena
	      att jag fruktar ditt namn.
086:012   D† vill jag tacka dig, Herre, min Gud,
	      av allt mitt hj„rta
	  och „ra ditt namn evinnerligen;
086:013   ty din n†d „r stor ”ver mig,
	  och du r„ddar min sj„l
	      ur d”dsrikets djup.

086:014   Gud, fr„cka m„nniskor
	      hava rest sig upp mot mig,
	  och v†ldsverkarnas hop
	      st†r efter mitt liv;
	  de hava icke dig f”r ”gonen.
086:015   Men du, Herre,
	      „r en barmh„rtig och n†dig Gud,
	  l†ngmodig och stor
	      i mildhet och trofasthet.

086:016   V„nd dig till mig och var mig n†dig,
	  giv †t din tj„nare din makt,
	  och fr„ls din tj„narinnas son.
086:017   G”r ett tecken med mig, s† att det g†r mig v„l;
	  och m† de som hata mig se med blygd
	  att du, o HERRE,
	      hj„lper mig och tr”star mig.
087:001 Av Koras s”ner; en psalm, en s†ng.

	  Den stad han har grundat st†r p† de heliga bergen;
087:002   HERREN „lskar Sions portar
	  mest bland alla Jakobs boningar.
087:003   H„rliga ting „ro talade om dig,
	  du Guds stad.  Sela.

087:004   ˝Rahab och Babel
	      skall jag n„mna bland mina bek„nnare;
	  s† ock Filisteen och Tyrus och Kus,
	  dessa „ro f”dda d„r.˝

087:005   Ja, om Sion skall det s„gas:
	  ˝Den ene som den andre „r f”dd d„rinne.˝
	  Och han, den H”gste, skall h†lla det vid makt.

087:006   Ja, n„r HERREN tecknar upp folken,
	      d† skall han r„kna s†:
	  ˝Dessa „ro f”dda d„r.˝  Sela.
087:007   Och under s†ng och dans skall man s„ga:
	  ˝Alla mina k„llor „ro i dig.˝
088:001 En s†ng, en psalm av Koras s”ner; f”r s†ngm„staren, till
	Mahalat-leann˘t; en s†ng av esraiten Heman.

088:002   HERRE, min fr„lsnings Gud,
	  dag och natt ropar jag inf”r dig.
088:003   L†t min b”n komma inf”r ditt ansikte,
	  b”j ditt ”ra till mitt rop.

088:004   Ty min sj„l „r m„ttad med lidanden,
	  och mitt liv har kommit n„ra d”dsriket.
088:005   Jag „r aktad lik dem som hava farit ned i graven,
	  jag „r s†som en man utan livskraft.
088:006   Jag „r ”vergiven bland de d”da,
	  lik de slagna som ligga i graven,
	  dem p† vilka du icke mer t„nker,
	  och som „ro avskilda fr†n din hand.
088:007   Ja, du har s„nkt mig ned underst i graven,
	  ned i m”rkret, ned i djupet.
088:008   Den vrede vilar tung p† mig,
	  och alla dina b”ljors svall l†ter du g† ”ver mig.  Sela.

088:009   Du har drivit mina f”rtrogna l†ngt bort ifr†n mig;
	  du har gjort mig till en styggelse f”r dem;
	  jag ligger f†ngen och kan icke komma ut.
088:010   Mitt ”ga f”rtvinar av lidande;
	  HERRE, jag †kallar dig dagligen,
	  jag utr„cker mina h„nder till dig.

088:011   G”r du v„l under f”r de d”da,
	  eller kunna skuggorna st† upp och tacka dig?  Sela.
088:012   F”rt„ljer man i graven om din n†d,
	  i avgrunden om din trofasthet?
088:013   K„nner man i m”rkret dina under,
	  och din r„ttf„rdighet i gl”mskans land?

088:014   Men jag ropar till dig, HERRE,
	  och bittida kommer min b”n dig till m”tes.
088:015   Varf”r f”rkastar du, HERRE, min sj„l,
	  varf”r d”ljer du ditt ansikte f”r mig?

088:016   Betryckt „r jag och d”ende allt ifr†n min ungdom;
	  jag m†ste b„ra dina f”rskr„ckelser, s† att jag „r n„ra att f”rtvivla.
088:017   Din vredes l†gor g† ”ver mig,
	  dina fasor f”rg”ra mig.
088:018   De omgiva mig best„ndigt s†som vatten,
	  de kringr„nna mig allasammans.
088:019   Du har drivit v„n och fr„nde l†ngt bort ifr†n mig;
	  i mina f”rtrognas st„lle har jag nu m”rkret.
089:001 En s†ng av esraiten Etan.

089:002   Jag vill sjunga om HERRENS
	      n†deg„rningar evinnerligen;
	  jag vill l†ta min mun f”rkunna din trofasthet,
	      fr†n sl„kte till sl„kte.
089:003   Ja, jag s„ger: F”r evig tid
	      skall n†d byggas upp;
	  i himmelen, d„r bef„ster du
	      din trofasthet.

089:004   ˝Jag har slutit ett f”rbund med min utvalde,
	  med ed har jag lovat min tj„nare David:
089:005   'Jag skall bef„sta din s„d f”r evig tid
	  och bygga din tron fr†n sl„kte till sl„kte.'˝  Sela.

089:006   Av himlarna prisas
	      dina under, o HERRE,
	  och i de heligas f”rsamling
	      din trofasthet.
089:007   Ty vilken i skyn
	      kan liknas vid HERREN,
	  vilken bland Guds s”ner
	      kan aktas lik HERREN?

089:008   Ja, Gud „r mycket f”rskr„cklig
	      i de heligas r†d
	  och fruktansv„rd ut”ver alla
	      som „ro omkring honom.
089:009   HERRE, h„rskarornas Gud,
	      vem „r dig lik?
	  Stark „r HERREN;
	      och din trofasthet „r runt omkring dig.

089:010   Du „r den som r†der
	      ”ver havets uppror;
	  n„r dess b”ljor resa sig,
	      stillar du dem.
089:011   Du krossade Rahab,
	      s† att han l†g lik en slagen;
	  med din m„ktiga arm
	      f”rstr”dde du dina fiender.

089:012   Din „r himmelen,
	      din „r ock jorden;
	  du har grundat jordens krets
	      med allt vad d„rp† „r.
089:013   Norr och s”der,
	      dem har du skapat;
	  Tabor och Hermon
	      jubla i ditt namn.

089:014   Du har en arm
	      med hj„ltekraft,
	  m„ktig „r din hand,
	      h”g „r din h”gra hand.
089:015   R„ttf„rdighet och r„tt
	      „ro din trons f„ste,
	  n†d och sanning
	      st† inf”r ditt ansikte.

089:016   Saligt „r det folk
	      som vet vad jubel „r,
	  de som vandra, o HERRE,
	      i ditt ansiktes ljus.

089:017   I ditt namn fr”jda de sig alltid,
	  och genom din r„ttf„rdighet upph”jas de.

089:018   Ty du „r deras starkhet och prydnad,
	  och genom din n†d upph”jer du v†rt horn.
089:019   Ty han som „r v†r sk”ld tillh”r HERREN,
	  v†r konung tillh”r Israels Helige.

089:020   P† den tiden talade du i en syn
	      till dina fromma och sade:
	  ˝Jag har lagt hj„lp i en hj„ltes hans,
	  jag har upph”jt en yngling ur folket.

089:021   Jag har funnit min tj„nare David
	  och smort honom med min helig olja.
089:022   Min hand skall stadigt vara med honom,
	  och min arm skall styrka honom.

089:023   Ingen fiende skall of”rt„nkt komma ”ver honom,
	  och ingen or„ttf„rdig skall f”rtrycka honom;
089:024   nej, jag skall krossa hans ov„nner framf”r honom,
	  och jag skall hems”ka dem som hata honom.

089:025   Min trofasthet och min n†d skola vara med honom,
	  och i mitt namn skall hans horn varda upph”jt.
089:026   Jag skall l„gga havet under hans hand
	  och str”mmarna under hans h”gra hand.

089:027   Han skall kalla mig s†: 'Du min fader,
	  min Gud och min fr„lsnings klippa.'
089:028   Ja, jag skall g”ra honom till den f”rstf”dde,
	  till den h”gste bland konungarna p† jorden.

089:029   Jag skall bevara min n†d †t honom evinnerligen,
	  och mitt f”rbund med honom skall f”rbliva fast.
089:030   Jag skall l†ta hans s„d best† till evig tid,
	  och hans tron, s† l„nge himmelen varar.

089:031   Om hans barn ”vergiva min lag
	  och icke vandra efter mina r„tter,
089:032   om de bryta mot mina stadgar
	  och icke h†lla mina bud,
089:033   d† skall jag v„l hems”ka deras ”vertr„delse med ris
	  och deras missg„rning med pl†gor,
089:034   men min n†d skall jag ej taga ifr†n honom,
	  och jag skall icke svika i trofasthet.

089:035   Jag skall icke bryta mitt f”rbund,
	  och vad mina l„ppar hava talat skall jag ej f”r„ndra.
089:036   En g†ng har jag svurit det vid min helighet,
	  och mitt l”fte till David skall jag icke bryta.

089:037   Hans s„d skall f”rbliva evinnerligen
	  och hans tron inf”r mig s† l„nge som solen;
089:038   s†som m†nen skall den best† evinnerligen.
	  Och trofast „r vittnet i skyn.˝  Sela.

089:039   Men nu har du f”rkastat och f”rskjutit din smorde
	  och handlat i vrede mot honom.
089:040   Du har uppl”st f”rbundet med din tj„nare,
	  du har osk„rat hans krona
	      och kastat den ned till jorden.

089:041   Du har brutit ned alla hans murar,
	  du har gjort hans f„sten till spillror.
089:042   Alla som g† v„gen fram plundra honom,
	  han har blivit till sm„lek f”r sina grannar.

089:043   Du har upph”jt hans ov„nners h”gra hand
	  och berett alla hans fiender gl„dje.
089:044   Ja, du har l†tit hans sv„rdsegg vika tillbaka
	  och icke h†llit honom uppe i striden.

089:045   Du har gjort slut p† hans glans
	  och slagit hans tron till jorden.
089:046   Du har f”rkortat hans ungdoms dagar,
	  du har h”ljt honom med skam.  Sela.

089:047   Huru l„nge, o HERRE,
	      skall du s† alldeles f”rd”lja dig?
	  Huru l„nge skall din vrede
	      brinna s†som eld?
089:048   T„nk p† huru kort
	      mitt liv varar,
	  och huru f”rg„ngliga du har skapat
	      alla m„nniskors barn.

089:049   Ty vilken „r den man som f†r leva
	      och undg†r att se d”den?
	  Vem r„ddar din sj„l
	      fr†n d”dsrikets v†ld?  Sela.
089:050   Herre, var „ro
	      din forna n†deg„rningar,
	  vad du lovade David med ed
	      i din trofasthet.

089:051   T„nk, Herre,
	      p† dina tj„nares sm„lek,
	  p† vad jag m†ste f”rdraga
	      av alla de m†nga folken;
089:052   t„nk p† huru dina fiender
	      sm„da, o HERRE,
	  huru de sm„da
	      din smordes fotsp†r.
	               ----

089:053 Lovad vare HERREN evinnerligen!  Amen, Amen.
	                       Fj„rde boken

090:001 En b”n av gudsmannen Mose.

	  Herre, du har varit v†r tillflykt fr†n sl„kte till sl„kte.
090:002   F”rr„n bergen blevo till
	  och du frambragte jorden och v„rlden,
	  ja, fr†n evighet till evighet
	      „r du, o Gud.

090:003   Du l†ter m„nniskorna v„nda †ter till stoft,
	  du s„ger: ˝V„nden †ter, I m„nniskors barn.˝
090:004   Ty tusen †r „ro i dina ”gon
	  s†som den dag som f”rgick i g†r;
	  ja, de „ro s†som en nattv„kt.

090:005   Du sk”ljer dem bort; de „ro s†som en s”mn.
	  Om morgonen likna de gr„set som frodas;
090:006   det blomstrar upp och frodas om morgonen,
	  men om aftonen torkar det bort och f”rvissnar.

090:007   Ty vi f”rg†s genom din vrede,
	  och genom din f”rt”rnelse ryckas vi pl”tsligt bort.
090:008   Du st„ller v†ra missg„rningar inf”r dig,
	  v†ra f”rborgade synder i ditt ansiktes ljus.

090:009   Ja, alla v†ra dagar f”rsvinna genom din f”rgrymmelse,
	  vi lykta v†ra †r s†som en suck.
090:010   V†rt liv varar sjuttio †r
	  eller †ttio †r, om det bliver l†ngt;
	  och n„r det „r som b„st, „r det m”da och f†f„nglighet,
	  ty det g†r snart f”rbi, likasom fl”ge vi bort.

090:011   Vem besinnar din vredes makt
	  och din f”rgrymmelse, s† att han fruktar dig?
090:012   L„r oss bet„nka huru f† v†ra dagar „ro,
	  f”r att vi m† undf† visa hj„rtan.

090:013   HERRE, v„nd †ter.  Huru l„nge dr”jer du?
	  F”rbarma dig ”ver dina tj„nare.
090:014   M„tta oss med din n†d, n„r morgonen gryr,
	  s† att vi f† jubla och vara glada i alla v†ra livsdagar.

090:015   Giv oss gl„dje s† m†nga dagar som du har pl†gat oss,
	  s† m†nga †r som vi hava lidit olycka.
090:016   L†t dina g„rningar uppenbaras f”r dina tj„nare
	  och din h„rlighet ”ver deras barn.

090:017   Och HERRENS, v†r Guds, ljuvlighet
	      komme ”ver oss.
	  M† du fr„mja f”r oss
	      v†ra h„nders verk;
	  ja, v†ra h„nders verk fr„mje du.
091:001   Den som sitter under den H”gstes besk„rm
	  och vilar under den Allsm„ktiges skugga,
091:002   han s„ger: ˝I HERREN har jag min tillflykt och min borg,
	  min Gud, p† vilken jag f”rtr”star.˝

091:003   Ja, han skall r„dda dig ifr†n f†gelf„ngarens snara
	  och ifr†n pesten, som f”rd„rvar.
091:004   Med sina fj„drar skall han bet„cka dig,
	  och under hans vingar skall du finna tillflykt;
	  hans trofasthet „r sk”ld och sk„rm.

091:005   Du skall icke beh”va frukta nattens fasor,
	  icke pilen, som flyger om dagen,
091:006   icke pesten, som g†r fram i m”rkret,
	  eller farsoten, som ”del„gger vid middagens ljus.

091:007   Om ock tusen falla vid din sida,
	  ja, tio tusen vid din h”gra sida,
	  s† skall det dock icke drabba dig.
091:008   Dina ”gon skola blott sk†da d„rp† med lust,
	  och du skall se de ogudaktigas l”n.
091:009   Ty du har sagt: ˝Du, HERRE, „r mitt skygd˝,
	  och du har gjort den H”gste till din tillflykt.

091:010   Ingen olycka skall vederfaras dig,
	  och ingen pl†ga skall nalkas din hydda.
091:011   Ty han skall giva sina „nglar befallning om dig,
	  att de skola bevara dig p† alla dina v„gar.
091:012   De skola b„ra dig p† h„nderna,
	  s† att du icke st”ter din fot mot n†gon sten.
091:013   ™ver lejon och huggormar skall du g† fram,
	  du skall trampa ned unga lejon och drakar.

091:014   ˝Han h†ller sig intill mig, d„rf”r skall jag befria honom;
	  jag skall beskydda honom, d„rf”r att han k„nner mitt namn.
091:015   Han †kallar mig, och jag skall svara honom;
	  jag „r med honom i n”den,
	  jag skall r„dda honom och l†ta honom komma till „ra.
091:016   Jag skall m„tta honom med l†ngt liv
	  och l†ta honom se min fr„lsning.˝
092:001 En psalm, en s†ng f”r sabbatsdagen.

092:002   Det „r gott att tacka HERREN
	  och att lovsjunga ditt namn, du den H”gste,
092:003   att om morgonen f”rkunna din n†d,
	  och n„r natten har kommit din trofasthet,
092:004   med tiostr„ngat instrument och psaltare,
	  med spel p† harpa.

092:005   Ty du gl„der mig, HERRE, med dina g„rningar;
	  jag vill jubla ”ver dina h„nders verk.
092:006   Huru stora „ro icke dina verk, o HERRE!
	  Ja, ”verm†ttan djupa „ro dina tankar.
092:007   En of”rnuftig man besinnar det ej,
	  och en d†re f”rst†r icke s†dant.

092:008   Om ock de ogudaktiga gr”nska s†som gr„s
	  och og„rningsm„nnen blomstra allasammans,
	  s† sker det till f”rd„rv f”r evig tid.
092:009   Men du, HERRE, „r h”g evinnerligen.
092:010   Ty se, dina fiender, HERRE,
	  se, dina fiender f”rg†s,
	  alla og„rningsm„nnen bliva f”rstr”dda.

092:011   Men mitt horn g”r du h”gt s†som vildoxens;
	  jag varder ”vergjuten med frisk olja.
092:012   Och med lust f†r mitt ”ga sk†da p† mina f”rf”ljare
	  och mina ”ron h”ra om de onda
	      som resa sig upp mot mig.
092:013   Den r„ttf„rdige gr”nskar s†som ett palmtr„d,
	  s†som en ceder p† Libanon v„xer han till.

092:014   Ja, s†dana „ro planterade i HERRENS hus;
	  de gr”nska i v†r Guds g†rdar.
092:015   Žnnu n„r de bliva gamla, skjuta de skott,
	  de frodas och gr”nska;
092:016   s† f”r att de skola f”rkunna att HERREN „r r„ttf„rdig,
	  min klippa, han i vilken or„tt icke finnes.
093:001   HERREN „r min konung!
	      Han har kl„tt sig i h„rlighet.
	  HERREN har kl„tt sig,
	      omgjordat sig med makt;
	  d„rf”r st†r jordkretsen fast
	      och vacklar icke.
093:002   Din tron st†r fast ifr†n fordom tid,
	      du „r fr†n evighet.

093:003   HERRE, str”mmarna hava upph„vt,
	  str”mmarna hava upph„vt sin r”st,
	  ja, str”mmarna upph„va sitt d†n.

093:004   Men v„ldig „r HERREN i h”jden,
	  mer „n bruset av stora vatten,
	  v„ldiga vatten, havets br„nningar.

093:005   Dina vittnesb”rd „ro fasta alltigenom;
	  helighet h”ves ditt hus,
	  HERRE, evinnerligen.
094:001   Du h„mndens Gud, o HERRE,
	  du h„mndens Gud, tr„d fram i glans.
094:002   Res dig, du jordens domare,
	  vederg„ll de h”gmodiga vad de hava gjort.

094:003   Huru l„nge skola de ogudaktiga, o HERRE,
	  huru l„nge skola de ogudaktiga triumfera?
094:004   Deras mun fl”dar ”ver av fr„ckt tal;
	  de f”rh„va sig, alla og„rningsm„nnen.

094:005   Ditt folk, o HERRE, krossa de,
	  och din arvedel f”rtrycka de.
094:006   Žnkor och fr„mlingar dr„pa de,
	  och faderl”sa m”rda de.
094:007   Och de s„ga: ˝HERREN ser det icke,
	  Jakobs Gud m„rker det icke.˝

094:008   M„rken sj„lva, I of”rnuftiga bland folket;
	  I d†rar, n„r kommen I till f”rst†nd?

094:009   Den som har planterat ”rat,
	      skulle han icke h”ra?
	  Den som har danat ”gat,
	      skulle han icke se?
094:010   Den som h†ller hedningarna i tukt,
	      skulle han icke straffa,
	  han som l„r m„nniskorna f”rst†nd?
094:011   HERREN k„nner
	      m„nniskornas tankar,
	  han vet att de sj„lva „ro f†f„nglighet.

094:012   S„ll „r den man
	      som du, HERRE, undervisar,
	  och som du l„r genom din lag,
094:013   f”r att skaffa honom ro f”r olyckans dagar,
	  till dess de ogudaktigas grav varder gr„vd.

094:014   Ty HERREN f”rskjuter icke sitt folk,
	  och sin arvedel ”vergiver han icke.
094:015   Nej, r„ttf„rdighet skall †ter g„lla i r„tten,
	  och alla r„ttsinniga skola h†lla sig d„rtill.

094:016   Vem st†r upp till att f”rsvara mig mot de onda,
	  vem bist†r mig mot og„rningsm„nnen?
094:017   Om HERREN icke vore min hj„lp,
	  s† bodde min sj„l snart i det tysta.

094:018   N„r jag t„nkte: ˝Min fot vacklar˝,
	  d† st”dde mig din n†r, o HERRE:
094:019   N„r jag hade mycket bekymmer i mitt hj„rta,
	  d† gladde din tr”st min sj„l.

094:020   Kan f”rd„rvets domars„te hava gemenskap med dig,
	  det s„te d„r man ”ver v†ld i lagens namn,
094:021   d„r de tr„nga den r„ttf„rdiges sj„l
	  och f”rd”ma oskyldigt blod?

094:022   Men HERREN bliver f”r mig en borg,
	  min Gud bliver min tillflykts klippa.
094:023   Och han l†ter deras f”rd„rv v„nda tillbaka ”ver dem
	  och f”rg”r dem f”r deras ondskas skull.
	  Ja, HERREN, v†r Gud, f”rg”r dem.
095:001   Kommen, l†tom oss h”ja gl„djerop till HERREN,
	  jubel till v†r fr„lsnings klippa.
095:002   L†tom oss tr„da fram f”r hans ansikte med tacks„gelse
	  och h”ja jubel till honom med lovs†nger.

095:003   Ty HERREN „r en stor Gud,
	  en stor konung ”ver alla gudar.
095:004   Han har jordens djup i sin hand,
	  och bergens h”jder „ro hans;
095:005   hans „r havet, ty han har gjort det,
	  och hans h„nder hava danat det torra.

095:006   Kommen, l†tom oss tillbedja och nedfalla,
	  l†tom oss kn„b”ja f”r HERREN, v†r skapare.
095:007   Ty han „r v†r Gud,
	  och vi „ro det folk som han har till sin hjord,
	  vi „ro f†r som st† under hans v†rd.
095:008   O att I villen i dag h”ra hans r”st!

	  F”rh„rden icke edra hj„rtan s†som i Meriba,
	  s†som p† Massas dag i ”knen,
095:009   d„r edra f„der frestade mig,
	  d„r de pr”vade mig, fast„n de hade sett mina verk.
095:010   I fyrtio †r var det sl„ktet mig till leda,
	  och jag sade: ˝De „ro ett folk som far vilse med sitt hj„rta,
	  och de vilja icke veta av mina v„gar.˝
095:011   S† svor jag d† i min vrede:
	  ˝De skola icke komma in i min vila.˝
096:001   Sjungen till HERRENS „ra
	      en ny s†ng,
	  sjungen till HERRENS „ra,
	      alla l„nder.
096:002   Sjungen till HERRENS „ra,
	      loven hans namn.
	  B†den gl„dje var dag,
	      f”rkunnen hans fr„lsning.
096:003   F”rt„ljen bland hedningarna hans „ra,
	  bland alla folk hans under.

096:004   Ty stor „r HERREN
	      och h”gt lovad,
	  fruktansv„rd „r han
	      mer „n alla gudar.
096:005   Ty folkens alla gudar „ro avgudar,
	  men HERREN „r den som har gjort himmelen.
096:006   Majest„t och h„rlighet „ro inf”r hans ansikte,
	  makt och glans i hans helgedom.

096:007   Given †t HERREN,
	      I folkens sl„kter,
	  given †t HERREN
	      „ra och makt;
096:008   given †t HERREN
	      hans namns „ra,
	  b„ren fram sk„nker,
	      och kommen i hans g†rdar.
096:009   Tillbedjen HERREN
	      i helig skrud,
	  b„ven f”r hans ansikte,
	      alla l„nder.
096:010   S„gen bland hedningarna:
	      ˝HERREN „r nu konung!
	  D„rf”r st†r jordkretsen fast och vacklar icke;
	  han d”mer folken med r„ttvisa.˝

096:011   Himmelen vare glad,
	      och jorden fr”jde sig;
	  havet bruse
	      och allt vad d„ri „r.
096:012   Marken gl„dje sig
	      och allt som „r d„rp†,
	  ja, d† juble
	      alla skogens tr„d.
096:013   inf”r HERREN, ty han kommer,
	  ty han kommer f”r att d”ma jorden.
	  Han skall d”ma jordens krets med r„ttf„rdighet
	  och folken med sin trofasthet.
097:001   HERREN „r nu konung!
	      D„rf”r fr”jde sig jorden;
	  havsl„nderna gl„dje sig, s† m†nga som de „ro.
097:002   Moln och t”cken omgiva honom,
	  r„ttf„rdighet och r„tt
	      „ro hans trons f„ste.
097:003   Eld g†r framf”r honom
	  och f”rbr„nner hans ov„nner runt omkring.

097:004   Hans ljungeldar lysa upp jordens krets;
	  jorden ser det och b„var.
097:005   Bergen sm„lta
	      s†som vax f”r HERREN,
	  f”r hela jordens Herre.
097:006   Himlarna f”rkunna hans r„ttf„rdighet,
	  och alla folk se hans „ra.

097:007   Alla de skola komma p† skam, som dyrka bel„ten,
	  de som ber”mma sig av avgudar.
	  Alla gudar skola tillbedja honom.
097:008   Sion h”r det och gl„der sig,
	  och Juda d”ttrar fr”jda sig
	  f”r dina domars skull, HERRE.
097:009   Ty du, HERRE, „r den H”gste
	      ”ver hela jorden;
	  du „r h”gt upph”jd
	      ”ver alla gudar.

097:010   I som „lsken HERREN, haten det onda.
	  Han bevarar sina frommas sj„lar,
	  ur de ogudaktigas hand r„ddar han dem.
097:011   Ljus „r uts†tt f”r den r„ttf„rdige
	  och gl„dje f”r de r„ttsinniga.
097:012   Gl„djens, I r„ttf„rdige, i HERREN,
	  och prisen hans heliga namn.
098:001 En psalm.

	  Sjungen till HERREN „ra
	      en ny s†ng,
	  ty han har gjort under.
	  Han har vunnit seger med sin h”gra hand
	  och med sin v„ldiga arm.
098:002   HERREN har l†tit sin fr„lsning bliva kunnig,
	  han har uppenbarat sin r„ttf„rdighet
	      f”r hedningarnas ”gon.
098:003   Han har t„nkt p† sin n†d och trofasthet
	      mot Israels hus;
	  alla jordens „ndar hava sett
	      huru v†r Gud fr„lsar.

098:004   H”jen jubel till HERREN, alla l„nder;
	  bristen ut i gl„djerop och lovsjungen.
098:005   Lovsjungen HERREN med harpa,
	  med harpa och med lovs†ngs ljud.
098:006   H”jen jubel med trumpeter och med basuners ljud
	  inf”r HERREN, konungen.

098:007   Havet bruse och allt vad d„ri „r,
	  jordens krets och de som bo d„rp†.
098:008   Str”mmarna klappe i h„nderna,
	  bergen juble med varandra,
098:009   inf”r HERREN, ty han kommer
	      f”r att d”ma jorden.
	  Han skall d”ma jordens krets med r„ttf„rdighet
	  och folken med r„ttvisa.
099:001   HERREN „r nu konung!
	      D„rf”r darra folken.
	  Han som tronar p† keruberna!
	      D„rf”r sk„lver jorden.
099:002   HERREN „r stor i Sion,
	  och upph”jd „r han
	      ”ver alla folk.
099:003   D„rf”r prisar man ditt namn,
	      det stora och fruktansv„rda.
	  Helig „r han.

099:004   Och konungen i sin makt
	      „lskar vad r„tt „r.
	  Ja, du h†ller r„ttvisa vid makt,
	  r„tt och r„ttf„rdighet
	      ”var du i Jakob.
099:005   Upph”jen HERREN, v†r Gud,
	  och tillbedjen vid hans fotapall.
	  Helig „r han.

099:006   Mose och Aron voro bland hans pr„ster,
	  och Samuel bland dem som †kallade hans namn;
	  de ropade till HERREN,
	      och han svarade dem.
099:007   I molnstoden talade
	      han d† till dem;
	  de h”llo hans vittnesb”rd
	      och den lag som han gav dem.

099:008   Ja, HERRE, v†r Gud,
	      du svarade dem;
	  du var mot dem
	      en f”rl†tande Gud --
	  och en h„mnare ”ver deras g„rningar.
099:009   Upph”jen HERREN, v†r Gud,
	  och tillbedjen inf”r hans heliga berg.
	  Ty helig „r HERREN, v†r Gud.
100:001 En tacks„gelsepsalm.

	  H”jen jubel till HERREN, alla l„nder.
100:002   Tj„nen HERREN med gl„dje,
	  kommen inf”r hans ansikte med fr”jderop.
100:003   F”rnimmen att HERREN „r Gud.
	  Han har gjort oss, och icke vi sj„lva,
	  till sitt folk och till f†r i sin hjord.
100:004   G†n in i hans portar med tacks„gelse,
	  i hans g†rdar med lov;
	  tacken honom, loven hans namn.
100:005   Ty HERREN „r god,
	      hans n†d varar evinnerligen
	  och hans trofasthet fr†n sl„kte till sl„kte.
101:001 Av David; en psalm.

	  Om n†d och r„tt vill jag sjunga,
	      dig, HERRE, lovs„ga.
101:002   Jag vill akta p† ostrafflighetens v„g --
	      n„r kommer du till mig?

	  Jag vill f”ra en ostrafflig vandel,
	      d„r jag bor i mitt hus.
101:003   Jag v„nder mitt ”ga ej till det
	      som f”rd„rvligt „r.

	  Att ”va or„ttf„rdighet hatar jag;
	      s†dant skall ej l†da vid mig.
101:004   Ett vr†ngt hj„rta vare fj„rran ifr†n mig;
	      vad ont „r vill jag ej veta av.

101:005   Den som i hemlighet f”rtalar sin n„sta,
	      honom vill jag f”rg”ra;
	  den som har stolta ”gon och h”gmodigt hj„rta,
	      honom lider jag icke.

101:006   Mina ”gon se efter de trogna i landet,
	      f”r att de m† bo hos mig;
	  den som vandrar p† ostrafflighetens v„g,
	      han f†r vara min tj„nare.

101:007   Den f†r icke bo i mitt hus,
	      som ”var svek;
	  den som talar l”gn skall ej best†
	      inf”r mina ”gon.

101:008   Morgon efter morgon skall jag f”rg”ra
	      alla ogudaktiga i landet
	  och utrota alla og„rningsm„n
	      ur HERRENS stad.
102:001 B”n av en betryckt, n„r han f”rsm„ktar och utgjuter sitt
	bekymmer inf”r HERREN.

102:002   HERRE, h”r min b”n,
	  och l†t mitt rop komma inf”r dig.
102:003   D”lj icke ditt ansikte f”r mig,
	      n„r jag „r i n”d.
	  B”j ditt ”ra till mig;
	  n„r jag ropar,
	      s† skynda att svara mig.

102:004   Ty mina dagar hava f”rsvunnit s†som r”k,
	  benen i min kropp „ro f”rtorkade s†som av eld.
102:005   Mitt hj„rta „r f”rbr„nt s†som gr„s och f”rvissnat;
	  ty jag f”rg„ter att „ta mitt br”d.
102:006   F”r min h”gljudda suckans skull
	  tr„nga benen i min kropp ut till huden.

102:007   Jag „r lik en pelikan i ”knen,
	  jag „r s†som en uggla bland ruiner.
102:008   Jag f†r ingen s”mn och har blivit lik
	      en ensam f†gel p† taket.
102:009   Hela dagen sm„da mig mina fiender;
	  de som rasa mot mig f”rbanna med mitt namn.

102:010   Ty jag „ter aska s†som br”d
	  och blandar min dryck med gr†t,
102:011   f”r din vredes och f”rt”rnelses skull,
	  d„rf”r att du har gripit mig och kastat mig bort.
102:012   Mina dagar „ro s†som skuggan, n„r den f”rl„nges,
	  och jag sj„lv f”rvissnar s†som gr„s.

102:013   Men du, o HERRE,
	      tronar evinnerligen,
	  och din †minnelse varar fr†n sl„kte till sl„kte.
102:014   Du skall st† upp
	      och f”rbarma dig ”ver Sion;
	  se, det „r tid att du bevisar det n†d;
	      ja, stunden har kommit.
102:015   Ty dina tj„nare hava dess stenar k„ra
	  och ”mka sig ”ver dess grus.

102:016   D† skola hedningarna frukta HERRENS namn
	  och alla jordens konungar din h„rlighet,
102:017   n„r en g†ng HERREN har byggt upp Sion
	  och uppenbarat sig i sin h„rlighet;
102:018   n„r han har v„nt sig till de utblottades b”n
	  och upph”rt att f”rakta deras b”n.

102:019   Det skall tecknas upp
	      f”r ett kommande sl„kte,
	  och det folk som varder skapat
	      skall lova HERREN,
102:020   att han har blickat ned
	      fr†n sin heliga h”jd,
	  att HERREN har sk†dat
	      fr†n himmelen ned till jorden,
102:021   f”r att h”ra den f†ngnes klagan,
	  f”r att befria d”dens barn,
102:022   p† det att man i Sion
	      m† f”rkunna HERRENS namn
	  och hans lov i Jerusalem,
102:023   n„r alla folk f”rsamlas,
	  och alla riken, f”r att tj„na HERREN.

102:024   Han har p† v„gen nedb”jt min kraft,
	  han har f”rkortat mina dagar.
102:025   Jag s„ger: Min Gud,
	      tag mig icke bort i mina halva dagar,
	  du vilkens †r vara fr†n sl„kte till sl„kte.
102:026   I urtiden lade du jordens grund,
	  och himlarna „ro dina h„nder verk:
102:027   de skola f”rg†s, men du f”rbliver,
	  de skola alla n”tas ut s†som en kl„dnad;
	  du skall f”rvanda dem s†som man byter om sin dr„kt, och de fara h„n.

102:028   Men du „r densamme,
	  och dina †r skola icke hava n†gon „nde.
102:029   Dina tj„nares barn skola f† bo i landet,
	  och deras avkomma skall best† inf”r dig.
103:001 Av David.

	  Lova HERREN, min sj„l,
	  och allt det i mig „r hans heliga namn.
103:002   Lova HERREN, min sj„l,
	  och f”rg„t icke vad gott han har gjort,
103:003   han som f”rl†ter dig alla dina missg„rningar
	  och helar alla dina brister,
103:004   han som f”rlossar ditt liv fr†n graven
	  och kr”ner dig med n†d och barmh„rtighet,
103:005   han som m„ttar ditt beg„r med sitt goda,
	  s† att du bliver ung p† nytt s†som en ”rn.

103:006   HERREN g”r r„ttf„rdighetens verk
	  och skaffar r„tt †t alla f”rtryckta.
103:007   Han l„t Mose se sina v„gar,
	  Israels barn sina g„rningar.
103:008   Barmh„rtig och n†dig „r HERREN,
	  l†ngmodig och stor i mildhet.
103:009   Han g†r icke st„ndigt till r„tta
	  och beh†ller ej vrede evinnerligen.
103:010   Han handlar icke med oss efter v†ra synder
	  och vederg„ller oss icke efter v†ra missg„rningar.

103:011   Ty s† h”g som himmelen „r ”ver jorden,
	  s† v„ldig „r hans n†d ”ver dem som frukta honom.
103:012   S† l†ngt som ”ster „r fr†n v„ster
	  l†ter han v†ra ”vertr„delser vara fr†n oss.
103:013   S†som en fader f”rbarmar sig ”ver barnen,
	  s† f”rbarmar sig HERREN ”ver dem som frukta honom.
103:014   Ty han vet vad f”r ett verk vi „ro,
	  han t„nker d„rp† att vi „ro stoft.

103:015   En m„nniskas dagar „ro s†som gr„set,
	  hon blomstrar s†som ett blomster p† marken.
103:016   N„r vinden g†r d„r”ver, d† „r det icke mer,
	  och dess plats vet icke mer d„rav.
103:017   Men HERRENS n†d varar fr†n evighet till evighet
	  ”ver dem som frukta honom,
	  och hans r„ttf„rdighet intill barnbarn,
103:018   n„r man h†ller hans f”rbund
	  och t„nker p† hans befallningar och g”r efter dem.

103:019   HERREN har st„llt sin tron i himmelen,
	  och hans konungav„lde omfattar allt.
103:020   Loven HERREN, I hans „nglar,
	  I starke hj„ltar, som utr„tten hans befallning,
	  s† snart I h”ren ljudet av hans befallning.
103:021   Loven HERREN, I alla hans h„rskaror,
	  I hans tj„nare, som utr„tten hans vilja.
103:022   Loven HERREN, I alla hans verk,
	  varhelst hans herrad”me „r.
	  Min sj„l, lova HERREN.
104:001   Lova HERREN, min sj„l.
	  HERRE, min Gud, du „r h”g och stor,
	  i majest„t och h„rlighet „r du kl„dd.
104:002   Du h”ljer dig i ljus s†som i en mantel,
	  du sp„nner ut himmelen s†som ett t„lt;
104:003   du timrar p† vattnen dina salar,
	  molnen g”r du till din vagn,
	  och du far fram p† vindens vingar.
104:004   Du g”r vindar till dina s„ndebud,
	  eldsl†gor till dina tj„nare.

104:005   Du grundade jorden p† hennes f„sten,
	  s† att hon icke vacklar till evig tid.
104:006   Med djupet bet„ckte du henne s†som med en kl„dnad;
	  upp”ver bergen stodo vattnen.
104:007   Men f”r din n„pst flydde de;
	  f”r ljudet av ditt dunder hastade de undan.
104:008   Berg h”jde sig, och dalar s„nkte sig,
	  p† den plats som du hade best„mt f”r dem.
104:009   En gr„ns satte du, som vattnen ej fingo ”verskrida,
	  s† att de icke †ter skulle bet„cka jorden.

104:010   Du l„t k„llor flyta fram i dalarna,
	  mellan bergen togo de sin v„g.
104:011   De vattna alla markens djur,
	  vild†snorna sl„cka i dem sin t”rst.
104:012   Vid dem bo himmelens f†glar,
	  fr†n tr„dens grenar h”ja de sin r”st.

104:013   Du vattnar bergen fr†n dina salar,
	  jorden m„ttas av den frukt du skapar.
104:014   Du l†ter gr„s skjuta upp f”r djuren
	  och ”rter till m„nniskans tj„nst.
	  S† framalstrar du br”d ur jorden
104:015   och vin, som gl„der m„nniskans hj„rta;
	  s† g”r du hennes ansikte gl„nsande av olja,
	  och br”det styrker m„nniskans hj„rta.
104:016   HERRENS tr„d varda ock m„ttade,
	  Libanons cedrar, som han har planterat;
104:017   f†glarna bygga d„r sina n„sten,
	  h„gern g”r sitt bo i cypresserna.
104:018   Stenbockarna hava f†tt de h”ga bergen,
	  klyftorna „r klippdassarnas tillflykt.

104:019   Du gjorde m†nen till att best„mma tiderna;
	  solen vet stunden d† den skall g† ned.
104:020   Du s„nder m”rker, och det bliver natt;
	  d† komma alla skogens djur i r”relse,
104:021   de unga lejonen ryta efter rov
	  och beg„ra sin f”da av Gud.
104:022   Solen g†r upp; d† draga de sig tillbaka
	  och l„gga sig ned i sina kulor.
104:023   M„nniskan g†r d† ut till sin g„rning
	  och till sitt arbete intill aftonen.

104:024   Huru m†ngfaldiga „ro icke dina verk, o HERRE!
	  Med vishet har du gjort dem alla.
	  Jorden „r full av vad du har skapat.
104:025   Se ock havet, det stora ock vida:
	  ett tall”st vimmel r”r sig d„ri,
	  djur b†de stora och sm†.
104:026   D„r g† skeppen sin v„g fram,
	  Leviatan, som du har skapat att leka d„ri.

104:027   Alla v„nta de efter dig,
	  att du skall giva dem deras mat i r„tt tid.
104:028   Du giver dem, d† samla de in;
	  du uppl†ter din hand,
	      d† varda de m„ttade med goda h†vor.
104:029   Du f”rd”ljer ditt ansikte, d† f”rskr„ckas de;
	  du tager bort deras ande, d† f”rg†s de
	  och v„nda †ter till sitt stoft igen.
104:030   Du s„nder ut din ande, d† varda de skapade,
	  och du f”rnyar jordens anlete.

104:031   HERRENS „ra f”rblive evinnerligen;
	  m† HERREN gl„dja sig ”ver sina verk,
104:032   han som sk†dar p† jorden, och hon b„var,
	  han som r”r vid bergen, och de ryka.
104:033   Jag vill sjunga till HERRENS „ra, s† l„nge jag lever;
	  jag vill lovsjunga min Gud, s† l„nge jag „r till.
104:034   Mitt tal behage honom v„l;
	  m† jag sj„lv f† gl„dja mig i HERREN.
104:035   Men m† syndare f”rsvinna ifr†n jorden
	  och inga ogudaktiga mer vara till.
	  Lova HERREN, min sj„l

	  Halleluja!
105:001   Tacken HERREN,
	      †kallen hans namn,
	  g”ren hans g„rningar kunniga bland folken.
105:002   Sjungen till hans „ra,
	      lovs„gen honom,
	  talen om alla hans under.
105:003   Ber”mmen eder av hans heliga namn;
	  gl„dje sig av hj„rtat
	      de som s”ka HERREN.

105:004   Fr†gen efter HERREN och hans makt,
	  s”ken hans ansikte best„ndigt.
105:005   T„nken p† de underbara verk som han har gjort,
	  p† hans under och hans muns domar,
105:006   I Abrahams, hans tj„nares, s„d,
	  I Jakobs barn, hans utvalda.

105:007   Han „r HERREN, v†r Gud;
	  ”ver hela jorden g† hans domar.
105:008   Han t„nker evinnerligen p† sitt f”rbund,
	  intill tusen sl„kten p† vad han har stadgat,
105:009   p† det f”rbund han sl”t med Abraham
	  och p† sin ed till Isak.

105:010   Han fastst„llde det f”r Jakob till en stadga,
	  f”r Israel till ett evigt f”rbund;
105:011   han sade: ˝Źt dig vill jag giva Kanaans land,
	  det skall bliva eder arvedels lott.˝
105:012   D† voro de „nnu en liten hop,
	  de voro ringa och fr„mlingar d„rinne.

105:013   Och de vandrade †stad ifr†n folk till folk,
	  ifr†n ett rike bort till ett annat.
105:014   Han tillstadde ingen att g”ra dem skada,
	  han straffade konungar f”r deras skull:
105:015   ˝Kommen icke vid mina smorda,
	  och g”ren ej mina profeter n†got ont.˝

105:016   Och n„r han bj”d hungersn”d komma ”ver landet
	  och f”rd„rvade allt deras livsuppeh„lle,
105:017   d† s„nde han †stad en man framf”r dem:
	  Josef blev s†ld till tr„l.
105:018   Man slog hans f”tter i bojor,
	  i j„rn fick han ligga fj„ttrad,
105:019   till den tid d† hans ord uppfylldes,
	  d† HERRENS tal bevisade hans oskuld.

105:020   D† s„nde konungen och l„t sl„ppa honom l”s,
	  folkens beh„rskare gav honom fri.
105:021   Han satte honom till herre ”ver sitt hus,
	  till att r†da ”ver all hans egendom;
105:022   han skulle binda hans furstar efter sin vilja
	  och l„ra hans „ldste vishet.

105:023   Och Israel kom till Egypten,
	  Jakob blev en g„st i Hams land.
105:024   Och HERREN gjorde sitt folk mycket fruktsamt
	  och m„ktigare „n dess ov„nner voro,
105:025   de vilkas hj„rtan han v„nde till att hata hans folk,
	  till att l„gga onda r†d mot hans tj„nare.

105:026   Han s„nde Mose, sin tj„nare,
	  och Aron, som han hade utvalt.
105:027   De gjorde hans tecken ibland dem
	  och under i Hams land.
105:028   Han s„nde m”rker och l„t allt bliva m”rkt;
	  och de stodo icke emot hans ord.

105:029   Han f”rvandlade deras vatten till blod
	  och l„t s† deras fiskar d”.
105:030   Deras land kom att vimla av paddor,
	  „nda in i deras konungars kamrar.
105:031   Han bj”d, och flugsv„rmar kommo,
	  mygg i hela deras land.

105:032   Han gav dem hagel f”r regn,
	  eldsl†gor s„nde han i deras land.
105:033   Och han slog deras vintr„d och fikontr„d
	  och br”t s”nder tr„den i deras land.

105:034   Han bj”d, och gr„shoppor kommo,
	  och gr„smaskar i tall”s m„ngd.
105:035   De †to upp alla ”rter i deras land,
	  de †to upp frukten p† deras mark.
105:036   Och han slog allt f”rstf”tt i deras land,
	  f”rstlingen av all deras kraft.

105:037   S† f”rde han dem ut, med silver och guld,
	  och i hans stammar var ingen som stapplade.
105:038   Egyptierna gladde sig, n„r de drogo ut;
	  ty f”rskr„ckelse f”r Israel hade fallit ”ver dem.
105:039   Han bredde ut ett moln till skygd,
	  och en eld f”r att lysa om natten.

105:040   De beg„rde, d† l„t han vaktlar komma,
	  och med br”d fr†n himmelen m„ttade han dem.
105:041   Han ”ppnade klippan, och vatten fl”dade;
	  det gick genom ”knen s†som en str”m.
105:042   Ty han t„nkte p† sitt heliga ord,
	  p† sin tj„nare Abraham.

105:043   S† f”rde han ut sitt folk med fr”jd,
	  med jubel dem som han hade utvalt.
105:044   Han gav †t dem hedningarnas l„nder,
	  och folkens f”rv„rv fingo de till besittning,
105:045   f”r att de skulle h†lla hans stadgar
	  och taga hans lagar i akt.

	  Halleluja!
106:001   Halleluja!
	  Tacken HERREN, ty han „r god,
	  ty hans n†d varar evinnerligen.
106:002   Vem kan uttala HERRENS v„ldiga g„rningar
	  och f”rkunna allt hans lov?
106:003   Saliga „ro de som akta p† vad r„tt „r,
	  de som alltid ”va r„ttf„rdighet.

106:004   T„nk p† mig, HERRE, efter din n†d mot ditt folk,
	  bes”k mig med din fr„lsning,
106:005   s† att jag med lust f†r se dina utvaldas lycka,
	  gl„dja mig med ditt folks gl„dje,
	  ber”mma mig med din arvedel.

106:006   Vi hava syndat likasom v†ra f„der,
	  vi hava gjort illa, vi hava varit ogudaktiga.
106:007   V†ra f„der i Egypten aktade icke p† dina under;
	  de t„nkte icke p† dina m†nga n†deg„rningar,
	  utan voro genstr„viga vid havet, invid R”da havet.

106:008   Men han fr„lste dem f”r sitt namns skull,
	  f”r att g”ra sin makt kunnig.
106:009   Han n„pste R”da havet, s† att det blev torrt,
	  och f”rde dem genom djupen s†som genom en ”ken.

106:010   Han fr„lste dem fr†n deras motst†ndares hand
	  och f”rlossade dem ifr†n fiendens hand.
106:011   Vattnet ”vert„ckte deras ov„nner;
	  icke en enda av dem blev kvar.

106:012   D† trodde de p† hans ord,
	  d† sj”ngo de hans lov.
106:013   Men snart gl”mde de hans g„rningar,
	  de f”rbidade icke hans r†d.

106:014   De grepos av lystnad i ”knen
	  och frestade Gud i ”demarken.
106:015   D† gav han dem vad de beg„rde,
	  men s„nde t„rande sjukdom ”ver dem.

106:016   Och de uppt„ndes av avund mot Mose i l„gret,
	  mot Aron, HERRENS helige.
106:017   Men jorden ”ppnade sig och uppslukade Datan
	  och ”vert„ckte Abirams hop.
106:018   Och eld begynte brinna i deras hop,
	  en l†ga br„nde upp de ogudaktiga.

106:019   De gjorde en kalv vid Horeb
	  och tillb†do ett gjutet bel„te;
106:020   sin „ra bytte de bort
	  mot bilden av en oxe, som „ter gr„s.

106:021   De gl”mde Gud, sin fr„lsare,
	  som hade gjort s† stora ting i Egypten,
106:022   s† underbara verk i Hams land,
	  s† fruktansv„rda g„rningar vid R”da havet.

106:023   D† hotade han att f”rg”ra dem;
	  men Mose, den man som han hade utvalt,
	  tr„dde fram s†som medlare inf”r honom
	  till att avv„nda hans vrede, s† att den icke skulle f”rd„rva.

106:024   De f”raktade det ljuvliga landet
	  och trodde icke p† hans ord.
106:025   De knorrade i sina t„lt
	  och lyssnade icke till HERRENS r”st.

106:026   D† lyfte han upp sin hand mot dem
	  och svor att sl† ned dem i ”knen,
106:027   att sl† ned deras barn ibland hedningarna
	  och f”rstr” dem i l„nderna.

106:028   Och de sl”to sig till Baal-Peor
	  och †to det som var offrat †t d”da.
106:029   De f”rt”rnade Gud med sina g„rningar,
	  och en hems”kelse br”t in ”ver dem.

106:030   Men Pinehas tr„dde fram och skipade r„tt,
	  och s† upph”rde hems”kelsen;
106:031   det vart honom r„knat till r„ttf„rdighet
	  fr†n sl„kte till sl„kte, f”r evig tid.

106:032   De f”rt”rnade honom ock vid Meribas vatten,
	  och det gick Mose illa f”r deras skull.
106:033   Ty de voro genstr„viga mot hans Ande,
	  och han talade obet„nksamt med sina l„ppar.

106:034   De f”rgjorde icke de folk
	  om vilka HERREN hade givit dem befallning,
106:035   utan beblandade sig med hedningarna
	  och l„rde sig deras g„rningar.
106:036   De tj„nade deras avgudar,
	  och dessa blevo dem till en snara.

106:037   Och de offrade sina s”ner och d”ttrar
	  till offer †t onda andar.
106:038   Ja, de utg”to oskyldigt blod,
	  sina s”ners och d”ttrars blod
	  och offrade dessa †t Kanaans avgudar;
	  och landet vart ohelgat genom blodskulder.
106:039   S† blevo de orena genom sina g„rningar
	  och betedde sig trol”st i sina verk.

106:040   D† uppt„ndes HERRENS vrede mot hans folk,
	  och hans arvedel blev honom en styggelse.
106:041   Och han gav dem i hedningars hand,
	  s† att de som hatade dem fingo r†da ”ver dem.

106:042   Deras fiender tr„ngde dem,
	  och de blevo kuvade under deras hand.
106:043   M†nga g†nger r„ddade han dem,
	  men de voro genstr„viga i sin egenvilja
	  och f”rgingos s† genom sin missg„rning.

106:044   Men han s†g till dem i deras n”d,
	  n„r han h”rde deras rop.
106:045   Och han t„nkte, dem till fromma, p† sitt f”rbund
	  och ”mkade sig efter sin stora n†d.
106:046   Och han l„t dem finna barmh„rtighet
	  inf”r alla dem som hade f”rt dem i f†ngenskap.

106:047   Fr„ls oss, HERRE, v†r Gud,
	  och f”rsamla oss fr†n hedningarna,
	  s† att vi f† prisa ditt heliga namn
	  och ber”mma oss av ditt lov.
	               ----

106:048 Lovad vare HERREN, Israels Gud, fr†n evighet till evighet!  Och
	allt folket s„ge: ˝Amen, Halleluja!˝
	                       Femte boken

107:001   Tacken HERREN, ty han „r god,
	  ty hans n†d varar evinnerligen.
107:002   S† s„ge HERRENS f”rlossade,
	  de som han har f”rlossat ur n”den,
107:003   de som han har f”rsamlat ifr†n l„nderna,
	  fr†n ”ster och fr†n v„ster,
	  fr†n norr och fr†n havssidan.

107:004   De irrade omkring i ”knen p† ”de stigar,
	  de funno ingen stad d„r de kunde bo;
107:005   de hungrade och t”rstade,
	  deras sj„l f”rsm„ktade i dem.
107:006   Men de ropade till HERREN i sin n”d,
	  och han r„ddade dem ur deras tr†ngm†l.
107:007   Och han ledde dem p† en r„tt v„g,
	  s† att de kommo till en stad d„r de kunde bo.
107:008   De m† tacka HERREN f”r hans n†d
	  och f”r hans under med m„nniskors barn,
107:009   att han m„ttade den f”rsm„ktande sj„len
	  och uppfyllde den hungrande sj„len med sitt goda.

107:010   De sutto i m”rker och d”dsskugga,
	  f†ngna i el„nde och j„rnbojor,
107:011   d„rf”r att de hade varit genstr„viga mot Guds ord
	  och hade f”raktat den H”gstes r†d.
107:012   Han kuvade deras hj„rtan med olycka;
	  de kommo p† fall och hade ingen hj„lpare.
107:013   Men de ropade till HERREN i sin n”d,
	  och han fr„lste dem ur deras tr†ngm†l;
107:014   han f”rde dem ut ur m”rkret och d”dsskuggan,
	  och deras bojor slet han s”nder.
107:015   De m† tacka HERREN f”r hans n†d
	  och f”r hans under med m„nniskors barn,
107:016   att han krossade kopparportarna
	  och br”t s”nder j„rnbommarna.

107:017   De voro of”rnuftiga, ty de vandrade i ”vertr„delse,
	  och blevo nu pl†gade f”r sina missg„rningars skull;
107:018   deras sj„l v„mjdes vid all mat,
	  och de voro n„ra d”dens portar.
107:019   Men de ropade till HERREN i sin n”d,
	  och han fr„lste dem ur deras tr†ngm†l.
107:020   Han s„nde sitt ord och botade dem
	  och r„ddade dem fr†n graven.
107:021   De m† tacka HERREN f”r hans n†d
	  och f”r hans under med m„nniskors barn;
107:022   de m† offra lovets offer
	  och f”rt„lja hans verk med jubel.

107:023   De foro p† havet med skepp
	  och drevo sin handel p† stora vatten;
107:024   d„r fingo de se HERRENS g„rningar
	  och hans under p† havsdjupet.
107:025   Med sitt ord uppv„ckte han stormvinden,
	  s† att den h„vde upp dess b”ljor.
107:026   De foro upp mot himmelen, ned i djupen;
	  deras sj„l uppl”stes av †ngest.
107:027   De raglade och stapplade s†som druckna,
	  och all deras vishet blev till intet.
107:028   Men de ropade till HERREN i sin n”d,
	  och han f”rde dem ut ur deras tr†ngm†l.
107:029   Han f”rbytte stormen i lugn,
	  s† att b”ljorna omkring dem tystnade.
107:030   Och de blevo glada att det vart stilla,
	  och han f”rde dem till den hamn dit de ville.
107:031   De m† tacka HERREN f”r hans n†d
	  och f”r hans under med m„nniskors barn;
107:032   de m† upph”ja honom i folkets f”rsamling
	  och lova honom d„r de „ldste sitta.

107:033   Han gjorde str”mmar till ”ken,
	  k„llspr†ng till torr mark,
107:034   b”rdigt land till salthed,
	  f”r dess inbyggares ondskas skull.
107:035   Han gjorde ”knen till en vattenrik sj”
	  och torrt land till k„llspr†ng.
107:036   Och han l„t de hungrande bo d„r,
	  och de byggde en stad d„r de kunde bo.
107:037   De bes†dde †krar och planterade ving†rdar,
	  som g†vo dem sin frukt i avkastning.
107:038   Han v„lsignade dem, och de f”r”kades storligen,
	  och deras boskapshjordar l„t han icke f”rminskas.
107:039   V„l blevo de sedan ringa och nedb”jda,
	  i det olycka och bedr”velse tryckte dem,
107:040   men han som utgjuter f”rakt ”ver furstar
	  och l†ter dem irra omkring i v„gl”sa ”demarker,
107:041   han upph”jde d† den fattige ur el„ndet
	  och l„t sl„kterna v„xa till s†som f†rhjordar.
107:042   De redliga se det och gl„dja sig,
	  och all or„ttf„rdighet m†ste tillsluta sin mun.

107:043   Den som „r vis, han akte h„rp†
	  och besinne HERRENS n†deg„rningar.
108:001 En s†ng, en psalm av David.

108:002   Mitt hj„rta „r frimodigt, o Gud,
	  jag vill sjunga och lova; ja, s† vill min „ra.
108:003   Vakna upp, psaltare och harpa;
	      jag vill v„cka morgonrodnaden.

108:004   Jag vill tacka dig bland folken, HERREN,
	      och lovsjunga dig bland folkslagen.
108:005   Ty din n†d „r stor „nda upp”ver himmelen,
	      och din trofasthet allt upp till skyarna.

108:006   Upph”jd vare du, Gud, ”ver himmelen,
	      och ”ver hela jorden str„cke sig din „ra.

108:007   P† det att dina v„nner m† varda r„ddade,
	  m† du giva seger med din h”gra hand och b”nh”ra mig.

108:008   Gud har talat i sin helgedom:
	  ˝Jag skall triumfera, jag skall utskifta Sikem
	  och skall avm„ta Suckots dal.
108:009   Mitt „r Gilead, mitt „r Manasse,
	  Efraim „r mitt huvuds v„rn,
108:010   Juda min h„rskarstav;
	  Moab „r mitt tvagningsk„rl,
	  p† Edom kastar jag min sko;
	  ”ver filist‚ernas land h”jer jag jubelrop.˝

108:011   Vem skall f”ra mig till den fasta staden,
	  vem leder mig till Edom?
108:012   Har icke du, o Gud, f”rkastat oss,
	  s† att du ej drager ut med v†ra h„rar, o Gud?
108:013   Giv oss hj„lp mot ov„nnen;
	  ty m„nniskors hj„lp „r f†f„nglighet.
108:014   Med Gud kunna vi g”ra m„ktiga ting;
	  han skall f”rtrampa v†ra ov„nner.

109:001 F”r s†ngm„staren; av David; en psalm.

	  Min lovs†ngs Gud, tig icke.
109:002   Ty sin ogudaktiga mun,
	      sin falska mun
	      hava de uppl†tit mot mig,
	  de hava talat mot mig
	      med l”gnaktig tunga.
109:003   Med h„tska ord
	      hava de omgivit mig,
	  de hava begynt strid
	      mot mig utan sak.
109:004   Till l”n f”r min k„rlek
	      st† de mig emot,
	  men jag beder allenast.
109:005   De hava bevisat mig
	      ont f”r gott
	  och hat f”r min k„rlek.

109:006   L†t en ogudaktig man tr„da upp emot honom,
	  och l†t en †klagare st† p† hans h”gra sida.
109:007   N„r han kommer inf”r r„tta, m† han d”mas skyldig,
	  och hans b”n vare synd.
109:008   Blive hans dagar f†,
	  hans „mbete tage en annan.
109:009   Varde hans barn faderl”sa
	  och hans hustru „nka.
109:010   M† hans barn alltid
	      g† husvilla och tigga
	  och s”ka sitt br”d fj„rran ifr†n ”delagda hem.
109:011   M† ockraren f† i sin snara
	      allt vad han „ger,
	  och m† fr„mmande plundra hans gods.
109:012   M† ingen finnas,
	      som hyser misskund med honom,
	  och ingen, som f”rbarmar sig
	      ”ver hans faderl”sa.
109:013   Hans framtid varde avskuren,
	  i n„sta led vare s†danas
	      namn utpl†nat.
109:014   Hans f„ders missg„rning
	      varde ih†gkommen inf”r HERREN,
	  och hans moders synd
	      varde icke utpl†nad.
109:015   M† den alltid st†
	      inf”r HERRENS ”gon;
	  ja, s†dana m„ns †minnelse
	      m† utrotas fr†n jorden.
109:016   Ty han t„nkte ju icke
	      p† att ”va misskund,
	  utan f”rf”ljde den
	      som var betryckt och fattig
	  och den vilkens hj„rta var bedr”vat,
	      f”r att d”da dem.
109:017   Han „lskade f”rbannelse,
	      och den kom ”ver honom;
	  han hade icke behag till v„lsignelse,
	      och den blev fj„rran ifr†n honom.
109:018   Han kl„dde sig i f”rbannelse s†som i en kl„dnad,
	  och s†som vatten tr„ngde den in i hans liv
	  och s†som olja in i hans ben.
109:019   Den varde honom s†som en mantel att h”lja sig i,
	  och s†som en g”rdel att alltid omgjorda sig med.
109:020   Detta vare mina motst†ndares
	      l”n fr†n HERREN,
	  och deras som tala ont mot min sj„l.

109:021   Men du, HERRE, Herre,
	  st† mig bi f”r ditt namn skull;
	  god „r ju din n†d, s† m† du d† r„dda mig.
109:022   Ty jag „r betryckt och fattig,
	  och mitt hj„rta „r genomborrat i mitt br”st.
109:023   S†som skuggan, n„r den f”rl„nges, g†r jag bort;
	  jag ryckes bort s†som en gr„shoppssv„rm.
109:024   Mina kn„n „ro vacklande av fasta,
	  och min kropp f”rlorar sitt hull.
109:025   Till sm„lek har jag blivit inf”r dem;
	  n„r de se mig, skaka de huvudet.

109:026   Hj„lp mig, HERRE, min Gud;
	  fr„ls mig efter din n†d;
109:027   och m† de f”rnimma att det „r din hand,
	  att du, HERRE, har gjort det.
109:028   Om de f”rbanna,
	      s† v„lsigna du;
	  om de resa sig upp,
	      s† komme de p† skam,
	  men m† din tj„nare f† gl„dja sig.
109:029   Mina motst†ndare varde kl„dda i blygd
	  och h”ljda i skam s†som i en mantel.

109:030   Min mun skall storligen
	  tacka HERREN;
	  mitt ibland m†nga vill jag lova honom.
109:031   Ty han st†r p† den fattiges h”gra sida
	  f”r att fr„lsa honom fr†n dem som f”rd”ma hans sj„l.
110:001 Av David; en psalm.

	  HERREN sade till min herre:
	  ˝S„tt dig p† min h”gra sida,
	  till dess jag har lagt dina fiender
	      dig till en fotapall.˝
110:002   Din makts spira skall HERREN
	      utstr„cka fr†n Sion;
	  du skall h„rska mitt ibland dina fiender.
110:003   Villigt kommer ditt folk,
	      n„r du samlar din h„r;
	  i helig skrud kommer
	      din unga skara inf”r dig,
	  s†som daggen kommer
	      ur morgonrodnadens sk”te.

110:004   HERREN har svurit
	  och skall icke †ngra sig:
	  ˝Du „r en pr„st till evig tid
	  efter Melki-Sedeks s„tt.˝
110:005   Herren „r p† din h”gra sida,
	  han skall krossa konungar
	      p† sin vredes dag.
110:006   Han skall h†lla dom bland hedningarna,
	      ”verallt skola d”da ligga;
	  han skall s”nderkrossa huvuden
	      vida omkring p† jorden.
110:007   Ur b„cken skall han dricka p† v„gen;
	  d„rf”r skall han upplyfta huvudet.
111:001   Halleluja!
	  Jag vill tacka HERREN av allt hj„rta
	  i de r„ttsinnigas r†d och f”rsamling.
111:002   Stora „ro HERRENS verk,
	  de begrundas av alla som hava sin lust i dem.
111:003   Majest„t och h„rlighet „r vad han g”r,
	  och hans r„ttf„rdighet f”rbliver evinnerligen.
111:004   Han har s† gjort, att hans under „ro i †minnelse;
	  n†dig och barmh„rtig „r HERREN.
111:005   Han giver mat †t dem som frukta honom,
	  han t„nker evinnerligen p† sitt f”rbund.
111:006   Sina g„rningars kraft har han gjort kunnig f”r sitt folk,
	  i det han gav dem hedningarnas arvedel.
111:007   Hans h„nders verk „ro trofasthet och r„tt,
	  oryggliga „ro alla hans ordningar.
111:008   De st† fasta f”r alltid och f”r evigt,
	  de fullbordas med trofasthet och r„ttvisa.
111:009   Han har s„nt sitt folk f”rlossning,
	  han har stadgat sitt f”rbund f”r evig tid;
	  heligt och fruktansv„rt „r hans namn.
111:010   HERRENS fruktan „r vishetens begynnelse,
	  ett gott f”rst†nd f† alla de som g”ra d„refter.
	  Hans lov f”rbliver evinnerligen.

112:001   Halleluja!
	  S„ll „r den man som fruktar HERREN
	  och har sin stora lust i hans bud.
112:002   Hans efterkommande skola bliva v„ldiga p† jorden;
	  de redligas sl„kte skall varda v„lsignat.
112:003   Gods och rikedom skall finnas i hans hus,
	  och hans r„ttf„rdighet best†r evinnerligen.
112:004   F”r de redliga g†r han upp s†som ett ljus i m”rkret,
	  n†dig och barmh„rtig och r„ttf„rdig.
112:005   V„l den som „r barmh„rtig och giver l†n,
	  den som st”der all sin sak p† r„tt!
112:006   Ty han skall icke vackla till evig tid;
	  den r„ttf„rdige skall vara i evig †minnelse.
112:007   F”r ont budskap fruktar han icke;
	  hans hj„rta „r frimodigt, det f”rtr”star p† HERREN.
112:008   Hans hj„rta „r fast, det fruktar icke,
	  till dess han f†r se med lust p† sina ov„nner.
112:009   Han utstr”r, han giver †t de fattiga,
	  hans r„ttf„rdighet f”rbliver evinnerligen;
	  hans horn skall varda upph”jt med „ra.
112:010   Den ogudaktige skall se det och harmas;
	  han skall bita sina t„nder samman och t„ras bort.
	  Vad de ogudaktiga ”nska bliver till intet.

113:001   Halleluja!
	  Loven, I HERRENS tj„nare,
	  loven HERRENS namn.
113:002   V„lsignat vare HERRENS namn
	  fr†n nu och till evig tid.
113:003   Fr†n solens uppg†ng „nda till dess nedg†ng
	  vare HERRENS namn h”gtlovat.
113:004   HERREN „r h”g ”ver alla folk,
	  hans „ra n†r ”ver himmelen.
113:005   Ja, vem „r s†som HERREN, v†r Gud,
	  han som sitter s† h”gt,
113:006   han som ser ned s† djupt --
	  ja, vem i himmelen och p† jorden?
113:007   Han som uppr„ttar den ringe ur stoftet,
	  han som lyfter den fattige ur dyn,
113:008   f”r att s„tta honom bredvid furstar,
	  bredvid sitt folks furstar;
113:009   han som l†ter den ofruktsamma hustrun
	  sitta med gl„dje s†som moder, omgiven av barn!

	  Halleluja!
114:001   N„r Israel drog ut ur Egypten,
	  Jakobs hus ut ifr†n folket med fr„mmande tunga,
114:002   d† vart Juda hans helgedom,
	  Israel hans herrad”me.

114:003   Havet s†g det och flydde,
	  Jordan v„nde tillbaka.
114:004   Bergen hoppade s†som v„durar,
	  h”jderna s†som lamm.

114:005   Varf”r flyr du undan, du hav?
	  Du Jordan, varf”r v„nder du tillbaka?
114:006   I berg, varf”r hoppen I s†som v„durar,
	  I h”jder, s†som lamm?

114:007   F”r Herren m† du v„l b„va, du jord,
	  f”r Jakobs Guds ansikte,
114:008   f”r honom som f”rvandlar klippan till en vattenrik sj”,
	  h†rda stenen till en vattenk„lla.
115:001   Icke †t oss, HERRE, icke †t oss,
	  utan †t ditt namn giv „ran,
	  f”r din n†ds, f”r din sannings skull.
115:002   Varf”r skulle hedningarna f† s„ga:
	  ˝Var „r nu deras Gud?˝

115:003   V†r Gud „r ju i himmelen;
	  han kan g”ra allt vad han vill.
115:004   Men deras avgudar „ro silver och guld,
	  verk av m„nniskoh„nder.

115:005   De hava mun och tala icke,
	  de hava ”gon och se icke,
115:006   de hava ”ron och h”ra icke,
	  de hava n„sa och lukta icke.
115:007   Med sina h„nder taga de icke,
	  med sina f”tter g† de icke;
	  de hava intet ljud i sin strupe.
115:008   De som hava gjort dem skola bliva dem lika,
	  ja, alla som f”rtr”sta p† dem.

115:009   I av Israel, f”rtr”sten p† HERREN.
	  Ja, han „r deras hj„lp och sk”ld.
115:010   I av Arons hus, f”rtr”sten p† HERREN.
	  Ja, han „r deras hj„lp och sk”ld.
115:011   I som frukten HERREN, f”rtr”sten p† HERREN.
	  Ja, han „r deras hj„lp och sk”ld.

115:012   HERREN har t„nkt p† oss, han skall v„lsigna,
	  han skall v„lsigna Israels hus,
	  han skall v„lsigna Arons hus,
115:013   han skall v„lsigna dem som frukta HERREN,
	  de sm† s†v„l som de stora.

115:014   Ja, HERREN f”r”ke eder,
	  seder sj„lva och edra barn.
115:015   Varen v„lsignade av HERREN,
	  av honom som har gjort himmel och jord.
115:016   Himmelen „r HERRENS himmel,
	  och jorden har han givit †t m„nniskors barn.

115:017   De d”da prisa icke HERREN,
	  ingen som har farit ned i det tysta.
115:018   Men vi, vi skola lova HERREN
	  fr†n nu och till evig tid.

	  Halleluja!

116:001   Jag har HERREN k„r, ty han h”r
	  min r”st och mina b”ner.
116:002   Ja, han har b”jt sitt ”ra till mig;
	  i hela mitt liv skall jag †kalla honom.

116:003   D”dens band omv„rvde mig,
	  och d”dsrikets †ngest grep mig;
	  jag kom i n”d och bedr”velse.
116:004   Men jag †kallade HERRENS namn:
	  ˝Ack HERRE, r„dda min sj„l.˝
116:005   HERREN „r n†dig och r„ttf„rdig,
	  v†r Gud „r barmh„rtig.
116:006   HERREN bevarar de enfaldiga;
	  jag var i el„nde, och han fr„lste mig.
116:007   V„nd nu †ter till din ro, min sj„l,
	  ty HERREN har gjort v„l mot dig.

116:008   Ja, du har r„ddat min sj„l fr†n d”den,
	  mitt ”ga fr†n t†rar, min fot ifr†n fall;
116:009   jag skall f† vandra inf”r HERREN
	  i de levandes land.

116:010   Jag tror, ty d„rf”r talar jag,
	  jag som var storligen pl†gad,
116:011   jag som m†ste s„ga i min †ngest:
	  ˝Alla m„nniskor „ro l”gnaktiga.˝

116:012   Huru skall jag vederg„lla HERREN
	  alla hans v„lg„rningar mot mig?
116:013   Jag vill taga fr„lsningens b„gare
	  och †kalla HERRENS namn.
116:014   Jag vill infria †t HERREN mina l”ften,
	  ja, i hela hans folks †syn.

116:015   Dyrt aktad i HERRENS ”gon
	  „r hans frommas d”d.
116:016   Ack HERRE, jag „r ju din tj„nare,
	  jag „r din tj„nare, din tj„narinnas son;
	  du har lossat mina band.

116:017   Dig vill jag offra lovets offer,
	  och HERRENS namn vill jag †kalla.
116:018   Jag vill infria †t HERREN mina l”ften,
	  ja, i hela hans folks †syn,
116:019   i g†rdarna till HERRENS hus,
	  mitt i dig, Jerusalem.

	  Halleluja!
117:001   Loven HERREN, alla hedningar,
	  prisen honom, alla folk.
117:002   Ty hans n†d „r v„ldig ”ver oss,
	  och HERRENS sanning varar i evighet.

	  Halleluja!
118:001   Tacken HERREN, ty han „r god,
	  ty hans n†d varar evinnerligen.

118:002   S† s„ge Israel,
	  ty hans n†d varar evinnerligen.
118:003   S† s„ge Arons hus,
	  ty hans n†d varar evinnerligen.
118:004   S† s„ge de som frukta HERREN,
	  ty hans n†d varar evinnerligen.

118:005   I mitt tr†ngm†l †kallade jag HERREN,
	  och HERREN svarade mig och st„llde mig p† rymlig plats.
118:006   HERREN st†r mig bi, jag skall icke frukta;
	  vad kunna m„nniskor g”ra mig?
118:007   HERREN st†r mig bi, han „r min hj„lpare,
	  och jag skall f† se med lust p† dem som hata mig.

118:008   B„ttre „r att taga sin tillflykt till HERREN
	  „n att f”rlita sig p† m„nniskor.
118:009   B„ttre „r att taga sin tillflykt till HERREN
	  „n att f”rlita sig p† furstar.

118:010   Alla hedningar omringa mig,
	  men i HERRENS namn skall jag f”rg”ra dem.
118:011   De omringa mig, ja, de omringa mig,
	  men i HERRENS namn skall jag f”rg”ra dem.
118:012   De omringa mig s†som bin,
	  men de slockna s†som eld i t”rne;
	  i HERRENS namn skall jag f”rg”ra dem.

118:013   Man st”ter mig h†rdeligen, f”r att jag skall falla,
	  men HERREN hj„lper mig.
118:014   HERREN „r min starkhet och min lovs†ng,
	  och han blev mig till fr„lsning.

118:015   Man sjunger med jubel om fr„lsning
	  i de r„ttf„rdigas hyddor:
	  ˝HERRENS h”gra hand g”r m„ktiga ting.
118:016   HERRENS h”gra han upph”jer,
	  HERRENS h”gra hand g”r m„ktiga ting.˝

118:017   Jag skall icke d”, utan leva
	  och f”rt„lja HERRENS g„rningar.
118:018   V„l tuktade mig HERREN,
	  men han gav mig icke †t d”den.

118:019   ™ppnen f”r mig r„ttf„rdighetens portar;
	  jag vill g† in genom dem och tacka HERREN.
118:020   Detta „r HERRENS port,
	  de r„ttf„rdiga skola g† in genom den.
118:021   Jag tackar dig f”r att du svarade mig
	  och blev mig till fr„lsning.

118:022   Den sten som byggningsm„nnen f”rkastade
	  har blivit en h”rnsten.
118:023   Av HERREN har den blivit detta;
	  underbart „r det i v†ra ”gon.

118:024   Detta „r den dag som HERREN har gjort;
	  l†tom oss p† den fr”jdas och vara glada.
118:025   Ack HERRE, fr„ls!
	  Ack HERRE, l†t v„l g†!

118:026   V„lsignad vare han som kommer,
	      i HERRENS namn.
	  Vi v„lsigna eder
	      fr†n HERRENS hus.
118:027   HERREN „r Gud,
	      och han gav oss ljus.
	  Ordnen eder i h”gtidsled,
	      med l”vrika kvistar i h„nderna,
	      fram till altarets horn.
118:028   Du „r min Gud, och jag vill tacka dig;
	  min Gud, jag vill upph”ja dig.
118:029   Tacka HERREN, ty han „r god,
	  ty hans n†d varar evinnerligen.

119:001   Saliga „ro de vilkas v„g „r ostrafflig,
	  de som vandra efter HERRENS lag.
119:002   Saliga „ro de som taga hans vittnesb”rd i akt,
	  de som av allt hj„rta s”ka honom,
119:003   de som icke g”ra vad or„tt „r,
	  utan vandra p† hans v„gar.
119:004   Du har givit befallningar,
	  f”r att de skola h†llas med all flit.
119:005   O att mina v„gar vore r„tta,
	  s† att jag h”lle dina stadgar!
119:006   D† skulle jag icke komma p† skam,
	  n„r jag sk†dade p† alla dina bud.
119:007   Jag vill tacka dig av uppriktigt hj„rta,
	  n„r jag f†r l„ra din r„ttf„rdighets r„tter.
119:008   Dina stadgar vill jag h†lla;
	  ”vergiv mig icke s† helt och h†llet.

119:009   Huru skall en yngling bevara sin v„g obesmittad?
	  N„r han h†ller sig efter ditt ord.
119:010   Jag s”ker dig av allt mitt hj„rta;
	  l†t mig icke fara vilse fr†n dina bud.
119:011   Jag g”mmer ditt tal i mitt hj„rta,
	  f”r att jag icke skall synda mot dig.
119:012   Lovad vare du, HERRE!
	  L„r mig dina stadgar.
119:013   Med mina l„ppar f”rt„ljer jag
	  alla din muns r„tter.
119:014   Jag fr”jdar mig ”ver dina vittnesb”rds v„g
	  s†som ”ver alla skatter.
119:015   Jag vill begrunda dina befallningar
	  och sk†da p† dina stigar.
119:016   Jag har min lust i dina stadgar,
	  jag f”rg„ter icke ditt ord.

119:017   G”r v„l mot din tj„nare, s† att jag f†r leva,
	  d† vill jag h†lla ditt ord.
119:018   ™ppna mina ”gon, s† att jag kan sk†da
	  undren i din lag.
119:019   Jag „r en fr„mling p† jorden;
	  f”rd”lj icke dina bud f”r mig.
119:020   Min sj„l „r s”nderkrossad
	  av st„ndig tr„ngtan efter dina r„tter.
119:021   Du n„pser de fr„cka, de f”rbannade,
	  dem som fara vilse fr†n dina bud.
119:022   Tag bort ifr†n mig sm„lek och f”rakt,
	  ty jag tager i akt dina vittnesb”rd.
119:023   Ja, furstar sitta och l„gga r†d mot mig,
	  men din tj„nare begrundar dina stadgar;
119:024   ja, dina vittnesb”rd „ro min lust,
	  de „ro mina r†dgivare.

119:025   Min sj„l ligger nedtryckt i stoftet;
	  beh†ll mig vid liv efter ditt ord.
119:026   Jag f”rt„ljde om mina v„gar, och du svarade mig;
	  l„r mig dina stadgar.
119:027   L„r mig att f”rst† dina befallningars v„g,
	  s† vill jag begrunda dina under.
119:028   Min sj„l gr†ter av bedr”velse;
	  uppr„tta mig efter ditt ord.
119:029   L†t l”gnens v„g vara fj„rran ifr†n mig,
	  och f”runna mig din undervisning.
119:030   Jag har utvalt sanningens v„g,
	  dina r„tter har jag st„llt framf”r mig.
119:031   Jag h†ller mig till dina vittnesb”rd;
	  HERRE, l†t mig icke komma p† skam.
119:032   Jag vill l”pa dina buds v„g,
	  ty du tr”star mitt hj„rta.

119:033   Visa mig, HERRE, dina stadgars v„g,
	  s† vill jag taga den i akt intill „nden.
119:034   Giv mig f”rst†nd, s† vill jag taga din lag i akt
	  och h†lla den av allt hj„rta.
119:035   Led mig p† dina buds stig,
	  ty till den har jag behag.
119:036   B”j mitt hj„rta till dina vittnesb”rd,
	  och l†t det icke vika av till or„tt vinning.
119:037   V„nd bort mina ”gon, s† att de icke se efter f†f„nglighet;
	  beh†ll mig vid liv p† dina v„gar.
119:038   Uppfyll p† din tj„nare ditt tal,
	  ty det leder till din fruktan.
119:039   V„nd bort ifr†n mig den sm„lek som jag fruktar;
	  ty dina r„tter „ro goda.
119:040   Se, jag l„ngtar efter dina befallningar;
	  beh†ll mig vid liv genom din r„ttf„rdighet.

119:041   Din n†d komme ”ver mig, HERRE,
	  din fr„lsning efter ditt tal;
119:042   S† kan jag giva den svar, som sm„dar mig;
	  ty jag f”rtr”star p† ditt ord.
119:043   Ryck icke sanningens ord
	      s† helt och h†llet bort ifr†n min mun,
	  ty jag hoppas p† dina domar.
119:044   S† vill jag h†lla din lag best„ndigt,
	  ja, alltid och evinnerligen.
119:045   L†t mig g† fram p† rymlig plats,
	  ty jag begrundar dina befallningar.
119:046   Jag vill tala om dina vittnesb”rd inf”r konungar,
	  och jag skall icke komma p† skam.
119:047   Jag vill hava min lust i dina bud,
	  ty de „ro mig k„ra;
119:048   jag vill lyfta mina h„nder upp till dina bud,
	      ty de „ro mig k„ra,
	  och jag vill begrunda dina stadgar.

119:049   T„nk p† ordet till din tj„nare,
	  eftersom du har givit mig hopp.
119:050   Det „r min tr”st i mitt lidande
	  att ditt tal beh†ller mig vid liv.
119:051   De fr„cka bespotta mig ”verm†ttan;
	  likv„l viker jag icke ifr†n din lag.
119:052   Jag t„nker p† dina domar i forna tider,
	  HERRE, och jag varder tr”star.
119:053   Gl”dande harm griper mig f”r de ogudaktigas skull,
	  d„rf”r att de ”vergiva din lag.
119:054   Dina stadgar „ro lovs†nger f”r mig
	  i det hus d„r jag dv„ljes.
119:055   Jag t„nker om natten p† ditt namn,
	  HERRE, och jag h†ller din lag.
119:056   Detta har blivit mig besk„rt:
	  att jag f†r taga dina befallningar i akt.

119:057   Min del „r HERREN;
	  jag har beslutit att h†lla dina ord.
119:058   Jag b”nfaller inf”r dig av allt hj„rta;
	  var mig n†dig efter ditt tal.
119:059   Jag bet„nker mina v„gar
	  och v„nder mina f”tter till dina vittnesb”rd.
119:060   Jag skyndar mig och dr”jer icke
	  att h†lla dina bud.
119:061   De ogudaktigas snaror omgiva mig,
	  men jag f”rg„ter icke din lag.
119:062   Mitt i natten st†r jag upp f”r att tacka dig
	  f”r din r„ttf„rdighets r„tter.
119:063   Jag sluter mig till alla dem som frukta dig
	  och till dem som h†lla dina befallningar.
119:064   Jorden „r full av din n†d, o HERRE;
	  l„r mig dina stadgar.

119:065   Du g”r din tj„nare gott,
	  HERRE, efter ditt ord.
119:066   L„r mig gott f”rst†nd och kunskap,
	  ty jag tror p† dina bud.
119:067   F”rr„n jag fick lida, for jag vilse,
	  men nu h†ller jag mig vid ditt tal.
119:068   Du „r god och g”r vad gott „r;
	  l„r mig dina stadgar.
119:069   De fr„cka hopspinna l”gn mot mig,
	  men jag vill av allt hj„rta taga dina befallningar i akt.
119:070   Deras hj„rtan „ro ok„nsliga s†som fett,
	  men jag har min lust i din lag.
119:071   Det var mig gott att jag vart tuktad,
	  s† att jag fick l„ra mig dina stadgar.
119:072   Din muns lag „r mig b„ttre
	  „n tusentals stycken guld och silver.

119:073   Dina h„nder hava gjort och berett mig;
	  giv mig f”rst†nd, s† att jag kan l„ra dina bud.
119:074   De som frukta dig skola se mig och gl„djas,
	  ty jag hoppas p† ditt ord.
119:075   HERRE, jag vet att dina domar „ro r„ttf„rdiga,
	  och att du har tuktat mig i trofasthet.
119:076   Din n†d vare min tr”st,
	  s†som du har lovat din tj„nare.
119:077   Din barmh„rtighet komme ”ver mig, s† att jag f†r leva;
	  ty din lag „r min lust.
119:078   P† skam komme de fr„cka,
	      ty de hava gjort mig or„tt utan sak;
	  men jag vill begrunda dina befallningar.
119:079   Till mig m† de v„nda sig, som frukta dig,
	  och de om k„nna dina vittnesb”rd.
119:080   Mitt hj„rta vare ostraffligt i dina stadgar,
	  s† att jag icke kommer p† skam.

119:081   Min sj„l tr„ngtar efter din fr„lsning,
	  jag hoppas p† ditt ord.
119:082   Mina ”gon tr„ngta efter ditt tal,
	  och jag s„ger: ˝N„r vill du tr”sta mig?˝
119:083   Ty jag „r s†som en vinl„gel i r”k,
	  men jag f”rg„ter icke dina stadgar.
119:084   Huru f† „ro icke din tj„nares dagar!
	  N„r vill du h†lla dom ”ver mina f”rf”ljare?
119:085   De fr„cka gr„va gropar f”r mig,
	  de som icke leva efter din lag.
119:086   Alla dina bud „ro sanning;
	  utan sak f”rf”ljer man mig; hj„lp mig.
119:087   De hava s† n„r f”rd„rvat mig p† jorden,
	  fast„n jag icke har ”vergivit dina befallningar.
119:088   Beh†ll mig vid liv efter din n†d,
	  s† vill jag h†lla din muns vittnesb”rd.

119:089   Evinnerligen, HERRE,
	  st†r ditt ord fast i himmelen.
119:090   Fr†n sl„kte till sl„kte varar din trofasthet;
	  du har grundat jorden, och den best†r.
119:091   Till att utf”ra dina r„tter best†r allt „n i dag,
	  ty allting m†ste tj„na dig.
119:092   Om din lag icke hade varit min lust,
	  s† hade jag f”rg†tts i mitt el„nde.
119:093   Aldrig skall jag f”rg„ta dina befallningar,
	  ty genom dem har du beh†llit mig vid liv.
119:094   Jag „r din, fr„ls mig;
	  ty jag begrundar dina befallningar.
119:095   P† mig vakta de ogudaktiga f”r att f”rg”ra mig;
	  men jag aktar p† dina vittnesb”rd.
119:096   P† all annan fullkomlighet har jag sett en „nde,
	  men ditt bud „r om„tligt i vidd.

119:097   Huru k„r har jag icke din lag!
	  Hela dagen begrundar jag den.
119:098   Visare „n mina fiender „ro, g”ra mig dina bud,
	  ty de tillh”ra mig f”r evig tid.
119:099   Jag „r klokare „n alla mina l„rare,
	  ty jag begrundar dina vittnesb”rd.
119:100   Jag „r f”rst†ndigare „n de gamle,
	  ty jag tager dina befallningar i akt.
119:101   Jag avh†ller mina f”tter ifr†n alla onda v„gar,
	  f”r att jag m† h†lla ditt ord.
119:102   Jag viker icke ifr†n dina r„tter,
	  ty du undervisar mig.
119:103   Huru ljuvt f”r min tunga „r icke ditt tal!
	  Det „r ljuvare „n honung f”r min mun.
119:104   Av dina befallningar f†r jag f”rst†nd;
	  d„rf”r hatar jag alla l”gnens v„gar.

119:105   Ditt ord „r mina f”tters lykta
	  och ett ljus p† min stig.
119:106   Jag har svurit och h†llit det:
	  att taga din r„ttf„rdighets r„tter i akt.
119:107   Jag „r storligen pl†gad;
	  HERRE, beh†ll mig vid liv efter ditt ord.
119:108   L†t min muns frivilliga offer behaga dig, HERRE,
	  och l„r mig dina r„tter.
119:109   Jag b„r min sj„l alltid i min hand,
	  men jag f”rg„ter icke din lag.
119:110   De ogudaktiga l„gga ut snaror f”r mig,
	  men jag far icke vilse fr†n dina befallningar.
119:111   Jag har dina vittnesb”rd till min eviga arvedel,
	  ty de „ro mitt hj„rtas fr”jd.
119:112   Jag har b”jt mitt hj„rta till att g”ra efter dina stadgar,
	  alltid och intill „nden.

119:113   Jag hatar dem som halta p† b†da sidor,
	  men din lag har jag k„r.
119:114   Du „r mitt besk„rm och min sk”ld;
	  jag hoppas p† ditt ord.
119:115   Viken bort ifr†n mig, I onde;
	  jag vill taga min Guds bud i akt.
119:116   Uppeh†ll mig efter ditt tal, s† att jag f†r leva,
	  och l†t mig icke komma p† skam med mitt hopp.
119:117   St”d mig, s† att jag varder fr„lst,
	  s† vill jag alltid se med lust p† dina stadgar.
119:118   Du aktar f”r intet alla som fara vilse fr†n dina stadgar,
	  ty f”rg„ves „r deras svek.
119:119   Du f”rkastar s†som slagg alla ogudaktiga p† jorden;
	  d„rf”r har jag dina vittnesb”rd k„ra.
119:120   Av fruktan f”r dig ryser mitt k”tt,
	  och jag r„des f”r dina domar.

119:121   Jag ”var r„tt och r„ttf„rdighet;
	  du skall icke ”verl„mna mig †t mina f”rtryckare.
119:122   Tag dig an din tj„nares sak, och l†t det g† honom v„l;
	  l†t icke de fr„cka f”rtrycka mig.
119:123   Mina ”gon tr„ngta efter din fr„lsning
	  och efter din r„ttf„rdighets tal.
119:124   G”r med din tj„nare efter din n†d,
	  och l„r mig dina stadgar.
119:125   Jag „r din tj„nare; giv mig f”rst†nd,
	  s† att jag kan k„nna dina vittnesb”rd.
119:126   Det „r tid f”r HERREN att handla,
	  ty de hava gjort din lag om intet.
119:127   D„rf”r har jag dina bud k„ra
	  mer „n guld, jag, mer „n fint guld.
119:128   D„rf”r h†ller jag alla dina befallningar i allo f”r r„tta,
	  men alla l”gnens v„gar hatar jag.

119:129   Underbara „ro dina vittnesb”rd,
	  d„rf”r tager min sj„l dem i akt.
119:130   N„r dina ord uppl†tas, giva de ljus
	  och sk„nka f”rst†nd †t de enfaldiga.
119:131   Jag sp„rrar upp min mun och fl„mtar,
	  ty jag l„ngtar ivrigt efter dina bud.
119:132   V„nd dig till mig och var mig n†dig,
	  s†som r„tt „r mot dem som hava ditt namn k„rt.
119:133   G”r mina steg fasta genom ditt tal,
	  och l†t ingen or„tt varda mig ”verm„ktig.
119:134   F”rlossa mig fr†n m„nniskors f”rtryck,
	  s† vill jag h†lla dina befallningar.
119:135   L†t ditt ansikte lysa ”ver din tj„nare,
	  och l„r mig dina stadgar.
119:136   Vattenb„ckar rinna ned fr†n mina ”gon,
	  d„rf”r att man icke h†ller din lag.

119:137   HERRE, du „r r„ttf„rdig,
	  och dina domar „ro r„ttvisa.
119:138   Du har p†bjudit dina vittnesb”rd i r„ttf„rdighet
	  och i stor trofasthet.
119:139   Jag f”rt„res av nit„lskan,
	  d„rf”r att mina ov„nner f”rg„ta dina ord.
119:140   Ditt tal „r v„l luttrat,
	  och din tj„nare har det k„rt.
119:141   Jag „r ringa och f”raktad,
	  men jag f”rg„ter icke dina befallningar.
119:142   Din r„ttf„rdighet „r en evig r„ttf„rdighet,
	  och din lag „r sanning.
119:143   N”d och tr†ngm†l hava tr„ffat mig,
	  men dina bud „ro min lust.
119:144   Dina vittnesb”rd „ro r„ttf„rdiga evinnerligen;
	  giv mig f”rst†nd, s† att jag f†r leva.

119:145   Jag ropar av allt hj„rta, svara mig, HERRE;
	  jag vill taga dina stadgar i akt.
119:146   Jag ropar till dig, fr„ls mig,
	  s† vill jag h†lla dina vittnesb”rd.
119:147   Jag kommer tidigt i morgongryningen och ropar;
	  jag hoppas p† dina ord.
119:148   Mina ”gon hasta f”re nattens v„kter
	  till att begrunda ditt tal.
119:149   H”r min r”st efter din n†d;
	  HERRE, beh†ll mig vid liv efter dina r„tter.
119:150   N„ra „ro de som jaga efter sk„ndlighet,
	  de som „ro l†ngt ifr†n din lag.
119:151   N„ra „r ock du, HERRE,
	  och alla dina bud „ro sanning.
119:152   L„ngesedan vet jag genom dina vittnesb”rd
	  att du har stadgat dem f”r evig tid.

119:153   Se till mitt lidande och r„dda mig,
	  ty jag f”rg„ter icke din lag.
119:154   Utf”r min sak och f”rlossa mig;
	  beh†ll mig vid liv efter ditt tal.
119:155   Fr„lsning „r l†ngt borta fr†n de ogudaktiga,
	  ty de fr†ga icke efter dina stadgar.
119:156   HERRE, din barmh„rtighet „r stor;
	  beh†ll mig vid liv efter dina r„tter.
119:157   Mina f”rf”ljare och ov„nner „ro m†nga,
	  men jag viker icke ifr†n dina vittnesb”rd.
119:158   N„r jag ser de trol”sa, k„nner jag leda vid dem,
	  d„rf”r att de icke h†lla sig vid ditt tal.
119:159   Se d„rtill att jag har dina befallningar k„ra;
	  HERRE, beh†ll mig vid liv efter din n†d.
119:160   Summan av ditt ord „r sanning,
	  och alla din r„ttf„rdighets r„tter vara evinnerligen.

119:161   Furstar f”rf”lja mig utan sak,
	  men mitt hj„rta fruktar f”r dina ord.
119:162   Jag fr”jdar mig ”ver ditt tal
	  s†som den som vinner stort byte.
119:163   Jag hatar l”gnen, den skall vara mig en styggelse;
	  men din lag har jag k„r.
119:164   Jag lovar dig sju g†nger om dagen
	  f”r din r„ttf„rdighets r„tter.
119:165   Stor frid „ga de som hava din lag k„r,
	  och intet finnes, som bringar dem p† fall.
119:166   Jag v„ntar efter din fr„lsning, HERRE,
	  och jag g”r efter dina bud.
119:167   Min sj„l h†ller dina vittnesb”rd,
	  och jag har dem storligen k„ra.
119:168   Jag h†ller dina befallningar och vittnesb”rd,
	  ty du k„nner alla mina v„gar.

119:169   HERRE, mitt rop komme inf”r ditt ansikte;
	  giv mig f”rst†nd efter ditt ord.
119:170   Min b”n komme inf”r ditt ansikte;
	  r„dda mig efter ditt tal.
119:171   Mina l„ppar m† fl”da ”ver av lov,
	  ty du l„r mig dina stadgar.
119:172   Min tunga sjunge om ditt ord,
	  ty alla dina bud „ro r„ttf„rdiga.
119:173   Din hand vare mig till hj„lp,
	  ty jag har utvalt dina befallningar.
119:174   Jag l„ngtar efter din fr„lsning, HERRE,
	  och din lag „r min lust.
119:175   L†t min sj„l leva, s† skall hon lova dig;
	  och l†t dina r„tter hj„lpa mig.
119:176   Om jag far vilse, s† upps”k din tj„nare
	      s†som ett f”rlorat f†r,
	  ty jag f”rg„ter icke dina bud.

120:001 En vallfartss†ng.

	  Jag ropar till HERREN i min n”d,
	  och han svarar mig.
120:002   HERRE, r„dda min sj„l
	      fr†n l”gnaktiga l„ppar,
	      fr†n en falsk tunga.
120:003   Varmed bliver du l”nad,
	      b†de nu och allt framgent,
	      du falska tunga?
120:004   Jo, med en v†ldsverkares skarpa pilar
	      och med gl”dande ginstkol.

120:005   Ve mig, att jag m†ste dv„ljas i Meseks land
	  och bo ibland Kedars hyddor!
120:006   L„nge nog har min sj„l m†st bo
	      ibland dem som hata friden.
120:007   Jag sj„lv h†ller frid, men s„ger jag blott ett ord,
	      „ro de redo till strid.
121:001 En vallfartss†ng.

	  Jag lyfter mina ”gon upp till bergen:
	  varifr†n skall min hj„lp komma?
121:002   Min hj„lp kommer fr†n HERREN,
	  som har gjort himmel och jord.

121:003   Icke skall han l†ta din fot vackla,
	  icke slumrar han som bevarar dig!
121:004   Nej, han som bevarar Israel,
	      han slumrar icke,
	      han sover icke.

121:005   HERREN „r den som bevarar dig,
	      HERREN „r ditt skygd
	      p† din h”gra sida.
121:006   Solen skall icke
	      skada dig om dagen,
	      ej heller m†nen om natten.

121:007   HERREN skall bevara dig
	      f”r allt ont,
	      han skall bevara din sj„l.
121:008   HERREN skall bevara
	      din utg†ng och din ing†ng,
	      fr†n nu och till evig tid.
122:001 En vallfartss†ng; av David.

	  Jag gladdes, n„r man sade till mig:
	  ˝Vi skola g† till HERRENS hus.˝

122:002   V†ra f”tter fingo tr„da in
	  i dina portar, Jerusalem,
122:003   Jerusalem, du nyuppbyggda stad,
	  d„r hus sluter sig v„l till hus,
122:004   dit stammarna draga upp,
	      HERRENS stammar,
	      efter lagen f”r Israel,
	  till att prisa HERRENS namn.
122:005   Ty d„r „ro st„llda
	      domarstolar,
	  stolar f”r Davids hus.

122:006   ™nsken Jerusalem frid;
	  ja, dem g†nge v„l, som „lska dig.
122:007   Frid vare inom dina murar,
	  v„lg†ng i dina palats!
122:008   F”r mina br”ders och v„nners skull
	  vill jag tills„ga dig frid.
122:009   F”r HERRENS, v†r Guds, hus' skull
	  vill jag s”ka din v„lf„rd.
123:001 En vallfartss†ng.

	  Jag lyfter mina ”gon upp till dig,
	      du som bor i himmelen.
123:002   Ja, s†som tj„nares ”gon sk†da
	      p† deras herres hand,
	  s†som en tj„narinnas ”gon
	      p† hennes frus hand,
	  s† sk†da v†ra ”gon
	      upp till HERREN, v†r Gud,
	      till dess han varder oss n†dig.

123:003   Var oss n†dig, HERRE, var oss n†dig,
	  ty vi „ro rikligen m„ttade med f”rakt.
123:004   Rikligen m„ttad „r v†r sj„l
	      med de s„kras bespottelse,
	      med de h”gmodigas f”rakt.
124:001 En vallfartss†ng; av David.

	  Om HERREN icke hade varit med oss
	  -- s† s„ge Israel --
124:002   om HERREN icke hade varit med oss,
	  n„r m„nniskorna reste sig upp emot oss,
124:003   d† hade de uppslukat oss levande,
	  n„r deras vrede uppt„ndes mot oss;
124:004   d† hade vattnen f”rdr„nkt oss,
	  str”mmen g†tt ”ver v†r sj„l;
124:005   ja, d† hade de g†tt ”ver v†r sj„l,
	  de svallande vattnen.

124:006   Lovad vare HERREN
	  f”r att han ej gav oss
	      till rov †t deras t„nder!
124:007   V†r sj„l kom undan s†som en f†gel
	      ur f†gelf„ngarnas snara;
	  snaran gick s”nder,
	      och vi kommo undan.

124:008   V†r hj„lp „r i HERRENS namn,
	  hans som har gjort himmel och jord.
125:001 En vallfartss†ng.

	  De som f”rtr”sta p† HERREN,
	  de likna Sions berg, som icke vacklar,
	      utan f”rbliver evinnerligen.
125:002   Jerusalem omh„gnas av berg,
	  och HERREN omh„gnar sitt folk,
	      ifr†n nu och till evig tid.
125:003   Ty ogudaktighetens spira skall icke f”rbliva
	      ”ver de r„ttf„rdigas arvslott,
	  p† det att de r„ttf„rdiga ej m† utr„cka
	      sina h„nder till or„ttf„rdighet.

125:004   G”r gott, o HERRE, mot de goda
	  och mot dem som hava redliga hj„rtan.
125:005   Men dem som vika av p† vr†nga v„gar,
	  dem rycke HERREN bort
	      tillika med og„rningsm„nnen.
	  Frid vare ”ver Israel!
126:001 En vallfartss†ng.

	  N„r HERREN †ter
	      uppr„ttade Sion,
	  d† voro vi s†som dr”mmande.
126:002   D† blev v†r mun
	      uppfylld med l”je
	  och v†r tunga med jubel;
	  d† sade man bland hedningarna:
	      ˝HERREN har gjort
	      stora ting med dem.˝
126:003   Ja, HERREN hade gjort
	      stora ting med oss;
	  d„r”ver voro vi glada.

126:004   HERRE, uppr„tta oss igen,
	  s†som du †terf”r
	      b„ckarna i Sydlandet.
126:005   De som s† med t†rar
	      skola sk”rda med jubel.
126:006   De g† †stad gr†tande
	      och b„ra sitt uts„de;
	  de komma †ter med jubel
	      och b„ra sina k„rvar.
127:001 En vallfartss†ng; av Salomo.

	  Om HERREN icke bygger huset,
	  s† arbeta de f†f„ngt, som bygga d„rp†.
	  Om HERREN icke bevarar staden,
	  s† vakar v„ktaren f†f„ngt.
127:002   Det „r f†f„ngt att I bittida st†n upp
	  och sent g†n till vila,
	  och „ten eder br”d med vederm”da;
	  detsamma giver han †t sina v„nner,
	      medan de sova.

127:003   Se, barn „ro en HERRENS g†va,
	      livsfrukt en l”n.
127:004   Likasom pilar i en hj„ltes hand,
	      s† „ro s”ner som man f†r vid unga †r.
127:005   S„ll „r den man som har sitt koger
	      fyllt av s†dana.
	  De komma icke p† skam, n„r de mot fiender
	      f”ra sin talan i porten.
128:001 En vallfartss†ng.

	  S„ll „r envar som fruktar HERREN
	      och vandrar p† hans v„gar.
128:002   Ja, av dina h„nders arbete
	      f†r du njuta frukten;
	      s„ll „r du, och v„l dig!
128:003   Lik ett fruktsamt vintr„d varder din hustru,
	      d„rinne i ditt hus,
	  lika olivtelningar dina barn,
	      omkring ditt bord.
128:004   Ty se, s† varder den man v„lsignad,
	      som fruktar HERREN.

128:005   HERREN v„lsigne dig fr†n Sion;
	  m† du f† se Jerusalems v„lg†ng
	      i alla dina livsdagar,
128:006   och m† du f† se barn av dina barn.
	      Frid ”ver Israel!
129:001 En vallfartss†ng.

	  Mycken n”d hava de v†llat mig allt ifr†n min ungdom
	      -- s† s„ge Israel --
129:002   mycken n”d hava de v†llat mig allt ifr†n min ungdom,
	      dock blevo de mig ej ”verm„ktiga.
129:003   P† min rygg hava pl”jare pl”jt
	      och dragit upp l†nga f†ror.
129:004   Men HERREN „r r„ttf„rdig och har huggit av
	      de ogudaktigas band.

129:005   De skola komma p† skam och vika tillbaka,
	      s† m†nga som hata Sion.
129:006   De skola bliva lika gr„s p† taken,
	  som vissnar, f”rr„n det har vuxit upp;
129:007   ingen sk”rdeman fyller d„rmed sin hand,
	      ingen k„rvbindare sin famn,
129:008   och de som g† d„r fram kunna icke s„ga:
	  ˝HERRENS v„lsignelse vare ”ver eder!
	  Vi v„lsigna eder
	      i HERRENS namn.˝
130:001 En vallfartss†ng.

	  Ur djupen ropar jag till dig, HERRE.
130:002   Herre, h”r min r”st,
	  l†t dina ”ron akta p†
	      mina b”ners ljud.

130:003   Om du, HERRE, vill tillr„kna missg„rningar,
	      Herre, vem kan d† best†?
130:004   Dock, hos dig „r ju f”rl†telse,
	      p† det att man m† frukta dig.

130:005   Jag v„ntar efter HERREN,
	      min sj„l v„ntar,
	      och jag hoppas p† hans ord.
130:006   Min sj„l v„ntar efter Herren
	      mer „n v„ktarna efter morgonen,
	      ja, mer „n v„ktarna efter morgonen.

130:007   Hoppas p† HERREN, Israel;
	      ty hos HERREN „r n†d,
	  och mycken f”rlossning „r hos honom.
130:008   Och han skall f”rlossa Israel
	      fr†n alla dess missg„rningar.
131:001 En vallfartss†ng; av David.

	  HERRE, mitt hj„rta st†r icke efter vad h”gt „r,
	  och mina ”gon se ej efter vad upph”jt „r,
	  och jag umg†s icke med stora ting,
	  med ting som „ro mig f”r sv†ra.
131:002   Nej, jag har lugnat och stillat min sj„l;
	  s†som ett avvant barn i sin moders famn,
	  ja, s†som ett avvant barn, s† „r min sj„l i mig.

131:003   Hoppas p† HERREN, Israel,
	  fr†n nu och till evig tid.
132:001 En vallfartss†ng.

	  T„nk, HERRE, David till godo,
	  p† allt vad han fick lida,
132:002   han som svor HERREN en ed
	  och gjorde ett l”fte †t den Starke i Jakob;
132:003   ˝Jag skall icke g† in i den hydda d„r jag bor,
	  ej heller bestiga mitt vilol„ger,
132:004   jag skall icke unna mina ”gon s”mn
	  eller mina ”gonlock slummer,
132:005   f”rr„n jag har funnit en plats †t HERREN,
	  en boning †t den Starke i Jakob.˝

132:006   Ja, vi h”rde d„rom i Efrata,
	  vi f”rnummo det i skogsbygden.
132:007   L†tom oss g† in i hans boning,
	  tillbedja vid hans fotapall.

132:008   St† upp, HERRE, och kom till din vilostad,
	  du och din makts ark.
132:009   Dina pr„ster vare kl„dda i r„ttf„rdighet,
	  och dina fromma juble.
132:010   F”r din tj„nare Davids skull
	  m† du icke visa tillbaka din smorde.

132:011   HERREN har svurit David
	  en osviklig ed, som han icke skall rygga:
	  ˝Av ditt livs frukt skall jag s„tta konungar p† din tron.
132:012   Om dina barn h†lla mitt f”rbund
	  och h†lla mitt vittnesb”rd, som jag skall l„ra dem,
	  s† skola ock deras barn till evig tid
	  f† sitta p† din tron.
132:013   Ty HERREN har utvalt Sion,
	  d„r vill han hava sin boning.
132:014   Detta „r min vilostad till evig tid;
	  h„r skall jag bo, ty till detta st„lle har jag lust.
132:015   Dess f”rr†d skall jag rikligen v„lsigna,
	  †t dess fattiga skall jag giva br”d till fyllest.
132:016   Dess pr„ster skall jag kl„da i fr„lsning,
	  och dess fromma skola jubla h”gt.
132:017   D„r skall jag l†ta ett horn skjuta upp †t David;
	  d„r har jag rett till en lampa †t min smorde.
132:018   Hans fiender skall jag kl„da i skam,
	  men p† honom skall hans krona gl„nsa.˝

133:001 En vallfartss†ng; av David.

	  Se huru gott och ljuvligt det „r
	  att br”der bo endr„ktigt tillsammans.
133:002   Det „r likt den dyrbara oljan p† huvudet,
	      som flyter ned i sk„gget,
	  ned i Arons sk„gg, som flyter ned
	      ”ver linningen p† hans kl„der.
133:003   Det „r likt Hermons dagg, som faller ned
	      p† Sions-bergen.
	  Ty d„r besk„r HERREN v„lsignelse,
	      liv till evig tid.
134:001 En vallfartss†ng.

	  Upp, v„lsignen HERREN,
	      alla I HERRENS tj„nare,
	  I som st†n om natten
	      i HERRENS hus.
134:002   Lyften edra h„nder upp mot helgedomen
	      och v„lsignen HERREN.

134:003   HERREN v„lsigne dig fr†n Sion,
	  han som har gjort himmel och jord.
135:001   Halleluja!
	  Loven HERRENS namn,
	  loven det, i HERRENS tj„nare,
135:002   I som st†n i HERRENS hus,
	  i g†rdarna till v†r Guds hus.
135:003   Loven HERREN, ty HERREN „r god,
	  lovsjungen hans namn, ty det „r ljuvligt.

135:004   Se, HERREN har utvalt Jakob †t sig,
	  Israel till sin egendom.
135:005   Ty jag vet att HERREN „r stor,
	  att v†r Herre „r f”rmer „n alla gudar.

135:006   HERREN kan g”ra
	      allt vad han vill,
	  i himmelen och p† jorden,
	  i haven och i alla djup;
135:007   han som l†ter regnskyar stiga upp
	      fr†n jordens „nda,
	  han som l†ter ljungeldar komma med regn
	  och f”r vinden ut ur dess f”rvaringsrum;
135:008   han som slog de f”rstf”dda i Egypten,
	  b†de m„nniskor och boskap;
135:009   han som s„nde tecken och under
	      ”ver dig, Egypten,
	  ”ver Farao och alla hans tj„nare;
135:010   han som slog stora folk
	  och dr„pte m„ktiga konungar:
135:011   Sihon, amor‚ernas konung,
	  och Og, konungen i Basan,
	  med alla Kanaans riken,
135:012   och gav deras land till arvedel,
	  till arvedel †t sitt folk Israel.

135:013   HERRE, ditt namn varar evinnerligen,
	  HERRE, din †minnelse fr†n sl„kte till sl„kte.
135:014   Ty HERREN skaffar r„tt †t sitt folk,
	  och ”ver sina tj„nare f”rbarmar han sig.

135:015   Hedningarnas avgudar „ro silver och guld,
	  verk av m„nniskoh„nder.
135:016   De hava mun och tala icke,
	  de hava ”gon och se icke,
135:017   de hava ”ron och lyssna icke till,
	  och ingen ande „r i deras mun.
135:018   De som hava gjort dem skola bliva dem lika,
	  ja, alla som f”rtr”sta p† dem.

135:019   I av Israels hus, loven HERREN;
	  I av Arons hus, loven HERREN;
135:020   I av Levis hus, loven HERREN;
	  I som frukten HERREN, loven HERREN.
135:021   Lovad vare HERREN fr†n Sion,
	  han som bor i Jerusalem!

	  Halleluja!

136:001   Tacken HERREN, ty han „r god,
	      ty hans n†d varar evinnerligen.
136:002   Tacken gudarnas Gud,
	      ty hans n†d varar evinnerligen.
136:003   Tacken herrarnas HERRE,
	      ty hans n†d varar evinnerligen;
136:004   honom som allena g”r stora under,
	      ty hans n†d varar evinnerligen;
136:005   honom som har gjort himmelen med f”rst†nd,
	      ty hans n†d varar evinnerligen;
136:006   honom som har utbrett jorden ”ver vattnen,
	      ty hans n†d varar evinnerligen;
136:007   honom som har gjort de stora ljusen,
	      ty hans n†d varar evinnerligen:
136:008   solen till att r†da ”ver dagen,
	      ty hans n†d varar evinnerligen,
136:009   m†nen och stj„rnorna till att r†da ”ver natten,
	      ty hans n†d varar evinnerligen;
136:010   honom som slog Egypten i dess f”rstf”dda,
	      ty hans n†d varar evinnerligen,
136:011   och som f”rde Israel ut d„rifr†n,
	      ty hans n†d varar evinnerligen,
136:012   med stark hand och utr„ckt arm,
	      ty hans n†d varar evinnerligen;
136:013   honom som delade R”da havet itu,
	      ty hans n†d varar evinnerligen,
136:014   och l„t Israel g† mitt d„rigenom,
	      ty hans n†d varar evinnerligen,
136:015   och kringstr”dde Farao och hans h„r i R”da havet,
	      ty hans n†d varar evinnerligen;
136:016   honom som f”rde sitt folk genom ”knen,
	      ty hans n†d varar evinnerligen,
136:017   honom som slog stora konungar,
	      ty hans n†d varar evinnerligen,
136:018   och dr„pte v„ldiga konungar,
	      ty hans n†d varar evinnerligen:
136:019   Sihon, amor‚ernas konung,
	      ty hans n†d varar evinnerligen,
136:020   och Og, konungen i Basan,
	      ty hans n†d varar evinnerligen;
136:021   och som gav deras land till arvedel,
	      ty hans n†d varar evinnerligen,
136:022   till arvedel †t sin tj„nare Israel,
	      ty hans n†d varar evinnerligen;
136:023   honom som t„nkte p† oss i v†r f”rnedring,
	      ty hans n†d varar evinnerligen,
136:024   och som ryckte oss ur v†ra ov„nners v†ld,
	      ty hans n†d varar evinnerligen;
136:025   honom som giver mat †t allt levande,
	      ty hans n†d varar evinnerligen.
136:026   Tacken himmelens Gud,
	      ty hans n†d varar evinnerligen.
137:001   Vid Babels floder,
	      d„r sutto vi och gr„to,
	  n„r vi t„nkte p† Sion.
137:002   I piltr„den som d„r voro
	      h„ngde vi upp v†ra harpor.

137:003   Ty de som h”llo oss f†ngna
	      b†do oss d„r att sjunga,
	  och v†ra pl†gare
	      b†do oss vara glada:
	  ˝Sjungen f”r oss
	      en av Sions s†nger.˝

137:004   Huru skulle vi kunna sjunga
	      HERRENS s†ng
	      i fr„mmande land?
137:005   Nej, om jag f”rg„ter dig, Jerusalem,
	      s† f”rg„te min h”gra hand sin tj„nst.

137:006   Min tunga l†de vid min gom,
	      om jag upph”r att t„nka p† dig,
	  om jag icke l†ter Jerusalem
	      vara min allra h”gsta gl„dje.

137:007   T„nk, HERRE, p† Jerusalems dag,
	      och straffa Edoms barn,
	  dem som ropade: ˝Riven ned, riven ned det
	      „nda till grunden.˝

137:008   Dotter Babel, du ”del„ggelsens stad,
	  s„ll „r den som f†r vederg„lla dig
	  allt vad du har gjort oss.
137:009   S„ll „r den som f†r gripa dina sp„da barn
	  och krossa dem mot klippan.
138:001 Av David.

	  Jag vill tacka dig av allt mitt hj„rta;
	  inf”r gudarna vill jag lovsjunga dig.
138:002   Jag vill tillbedja, v„nd mot ditt heliga tempel,
	  och prisa ditt namn
	      f”r din n†d och sanning,
	  ty du har gjort ditt l”ftesord stort
	  ut”ver allt vad ditt namn hade sagt.
138:003   N„r jag ropade, svarade du mig;
	  du gav mig frimodighet, och min sj„l fick kraft.

138:004   HERRE, alla jordens konungar skola tacka dig,
	  n„r de f† h”ra din muns tal.
138:005   De skola sjunga om HERRENS v„gar,
	  ty HERRENS „ra „r stor.
138:006   Ja, HERREN „r h”g, men han ser till det l†ga,
	  och han k„nner den h”gmodige fj„rran ifr†n.

138:007   Om ock min v„g g†r genom n”d,
	      s† beh†ller du mig vid liv;
	  du r„cker ut din hand till v„rn
	      mot mina fienders vrede,
	  och din h”gra hand fr„lsar mig.
138:008   HERREN skall fullborda sitt verk f”r mig.
	  HERRE, din n†d varar evinnerligen;
	  ”vergiv icke dina h„nders verk.
139:001 F”r s†ngm„staren; av David; en psalm.

	  HERRE, du utrannsakar mig och k„nner mig.
139:002   Evad jag sitter eller uppst†r, vet du det;
	  du f”rst†r mina tankar fj„rran ifr†n.
139:003   Evad jag g†r eller ligger, utforskar du det,
	  och med alla mina v„gar „r du f”rtrogen.
139:004   Ty f”rr„n ett ord „r p† min tunga,
	  se, s† k„nner du, HERRE, det till fullo.
139:005   Du omsluter mig p† alla sidor
	  och h†ller mig i din hand.
139:006   En s†dan kunskap „r mig alltf”r underbar;
	  den „r mig f”r h”g, jag kan icke begripa den.

139:007   Vart skall jag g† f”r din Ande,
	  och vart skall jag fly f”r ditt ansikte?
139:008   Fore jag upp till himmelen, s† „r du d„r,
	  och b„ddade jag †t mig i d”dsriket, se, s† „r du ock d„r.

139:009   Toge jag morgonrodnadens vingar,
	  gjorde jag mig en boning ytterst i havet,
139:010   s† skulle ocks† d„r din hand leda mig
	  och din h”gra hand fatta mig.
139:011   Och om jag sade: ˝M”rker m† bet„cka mig
	  och ljuset bliva natt omkring mig˝,
139:012   s† skulle sj„lva m”rkret icke vara m”rkt f”r dig,
	  natten skulle lysa s†som dagen:
	  ja, m”rkret skulle vara s†som ljuset.

139:013   Ty du har skapat mina njurar,
	  du sammanv„vde mig i min moders liv.
139:014   Jag tackar dig f”r att jag „r danad s† ”verm†ttan underbart;
	  ja, underbara „ro dina verk,
	  min sj„l vet det v„l.
139:015   Benen i min kropp voro icke f”rborgade f”r dig,
	  n„r jag bereddes i det f”rdolda,
	  n„r jag bildades i jordens djup.
139:016   Dina ”gon s†go mig, n„r jag „nnu knappast var formad;
	  alla mina dagar blevo uppskrivna i din bok,
	  de voro best„mda, f”rr„n n†gon av dem hade kommit.

139:017   Huru outgrundliga „ro icke f”r mig dina tankar, o Gud,
	  huru stor „r icke deras m†ngfald!
139:018   Skulle jag r„kna dem, s† vore de flera „n sanden;
	  n„r jag uppvaknade, vore jag „nnu hos dig.

139:019   Gud, o att du ville dr„pa de ogudaktiga!
	  Ja, m†tte de blodgiriga vika bort ifr†n mig,
139:020   de som tala om dig med r„nker i sinnet,
	  de som hava bragt dina st„der i f”rd„rv!
139:021   Skulle jag icke hata dem som hata dig, HERRE?
	  Skulle jag icke k„nna leda vid dem som st† dig emot?
139:022   Jag hatar dem med starkaste hat;
	  ja, mina fiender hava de blivit.

139:023   Utrannsaka mig, Gud, och k„nn mitt hj„rta;
	  pr”va mig och k„nn mina tankar,
139:024   och se till, om jag „r stadd p† en olycksv„g,
	  och led mig p† den eviga v„gen.
140:001 F”r s†ngm„staren; en psalm av David.

140:002   R„dda mig, HERRE,
	      fr†n onda m„nniskor,
	  bevara mig fr†n v†ldets m„n,
140:003   f”r dem som utt„nka
	      ont i sina hj„rtan
	  och dagligen rota sig samman till strid.
140:004   De v„ssa sina tungor
	      likasom ormar,
	  huggormsgift „r inom deras l„ppar.  Sela.

140:005   Bevara mig, HERRE,
	      f”r de ogudaktigas h„nder,
	  beskydda mig f”r v†ldets m„n,
	  som utt„nka planer
	      f”r att bringa mig p† fall.
140:006   Stolta m„nniskor l„gga ut f”r mig
	      snaror och garn;
	  de breda ut n„t
	      invid v„gens rand,
	  giller s„tta de f”r mig.  Sela.

140:007   Jag s„ger till HERREN:
	      ˝Du „r min Gud.˝
	  Lyssna, o HERRE,
	      till mina b”ners ljud.
140:008   HERRE, Herre,
	      du min starka hj„lp,
	  du besk„rmar mitt huvud,
	      p† stridens dag.
140:009   Tillst„d icke, HERRE;
	      vad de ogudaktiga beg„ra;
	  l†t deras anslag ej lyckas,
	      de skulle eljest f”rh„va sig.  Sela.

140:010   ™ver de m„ns huvuden,
	      som omringa mig,
	  m† den olycka komma,
	      som deras l„ppar bereda.
140:011   Eldsgl”d m† regna ”ver dem;
	  m† de kastas i eld,
	  i djup som de ej komma upp ur.
140:012   En f”rtalets man
	      skall ej best† i landet;
	  en ond v†ldsman skall jagas,
	      med slag p† slag.

140:013   Jag vet att HERREN skall utf”ra
	      den betrycktes sak
	      och skaffa de fattiga r„tt.
140:014   Ja, de r„ttf„rdiga skola prisa ditt namn
	  och de redliga bo inf”r ditt ansikte.
141:001 En psalm av David.

	  HERRE, jag ropar till dig,
	      skynda till mig;
	  lyssna till min r”st,
	      d† jag nu ropar till dig.
141:002   Min b”n g„lle inf”r dig
	      s†som ett r”koffer,
	  mina h„nders upplyftande
	      s†som ett aftonoffer.

141:003   S„tt, o HERRE,
	      en vakt f”r min mun,
	  bevaka mina l„ppars d”rr.
141:004   L†t icke mitt hj„rta
	      vika av till n†got ont,
	  till att ”va ogudaktighetens g„rningar
	  tillsammans med m„n som g”ra vad or„tt „r;
	  av deras l„ckerheter vill jag icke „ta.

141:005   M† den r„ttf„rdige sl† mig
	      i k„rlek och straffa mig;
	  det „r s†som olja p† huvudet,
	      och mitt huvud skall icke f”rsm† det.

	  Ty „nnu en tid, s† skall min b”n uppfyllas,
	  genom att det g†r dem illa;
141:006   deras ledare skola st”rtas
	      ned utf”r klippan,
	  och man skall d† h”ra
	      att mina ord „ro ljuvliga.

141:007   S†som n„r man har pl”jt
	      och ristat upp jorden,
	  s† ligga v†ra ben kringstr”dda
	      vid d”dsrikets rand.
141:008   Ja, till dig, HERRE,
	      Herre, se mina ”gon;
	  till dig tager jag min tillflykt,
	      f”rkasta icke min sj„l.

141:009   Bevara mig f”r de snaror
	      som de l„gga ut p† min v„g
	  och f”r og„rningsm„nnens giller.
141:010   De ogudaktiga falle i sina egna garn,
	  medan jag g†r oskadd f”rbi.
142:001 En s†ng av David; en b”n, n„r han var i grottan.

142:002   Jag h”jer min r”st och ropar till HERREN,
	  jag h”jer min r”st och beder till HERREN.
142:003   Jag utgjuter inf”r honom mitt bekymmer,
	  min n”d kung”r jag f”r honom.
142:004   N„r min ande f”rsm„ktar i mig,
	  „r du den som k„nner min stig.

	  P† den v„g d„r jag skall g†
	  hava de lagt ut snaror f”r mig.
142:005   Sk†da p† min h”gra sida och se:
	  d„r finnes ingen som k„nnes vid mig.
	  Ingen tillflykt †terst†r f”r mig,
	  ingen finnes, som fr†gar efter min sj„l.

142:006   Jag ropar till dig, o HERRE,
	  jag s„ger: ˝Du „r min tillflykt,
	  min del i de levandes land.˝
142:007   Akta p† mitt rop,
	  ty jag „r i stort el„nde;
	  r„dda mig fr†n mina f”rf”ljare,
	  ty de „ro mig ”verm„ktiga.
142:008   F”r min sj„l ut ur f„ngelset,
	  s† att jag f†r prisa ditt namn.
	  Omkring mig skola de r„ttf„rdiga f”rsamlas,
	  n„r du g”r v„l mot mig.
143:001 En psalm av David.

	  HERRE, h”r min b”n,
	  lyssna till min †kallan,
	  svara mig i din r„ttf„rdighet, f”r din trofasthets skull.
143:002   Och g† icke till doms med din tj„nare,
	  ty inf”r dig „r ingen levande r„ttf„rdig.

143:003   Se, fienden f”rf”ljer min sj„l,
	  han trampar mitt liv till jorden;
	  han l„gger mig i m”rker
	  s†som de l„ngesedan d”da.
143:004   Och min ande f”rsm„ktar i mig,
	  mitt hj„rta „r stelnat i mitt br”st.

143:005   Jag t„nker p† forna dagar,
	  jag begrundar alla dina g„rningar,
	  dina h„nders verk eftersinnar jag.
143:006   Jag utr„cker mina h„nder till dig;
	  s†som ett t”rstigt land
	      l„ngtar min sj„l efter dig.  Sela.

143:007   HERRE, skynda att svara mig,
	      ty min ande f”rg†s;
	  d”lj icke ditt ansikte f”r mig,
	  m† jag ej varda lik dem
	      som hava farit ned i graven.
143:008   L†t mig bittida f”rnimma din n†d,
	      ty jag f”rtr”star p† dig.
	  Kung”r mig den v„g som jag b”r vandra,
	  ty till dig upplyfter jag min sj„l.

143:009   R„dda mig fr†n mina fiender, HERRE;
	      hos dig s”ker jag skygd.
143:010   L„r mig att g”ra din vilja,
	      ty du „r min Gud;
	  din gode Ande lede mig
	      p† j„mn mark.

143:011   HERRE, beh†ll mig vid liv
	      f”r ditt namns skull;
	  tag min sj„l ut ur n”den
	      f”r din r„ttf„rdighets skull.
143:012   Utrota mina fiender f”r din n†ds skull,
	  och f”rg”r alla dem som tr„nga min sj„l;
	  ty jag „r din tj„nare.
144:001 Av David.

	  Lovad vare HERREN, min klippa,
	  han som l„rde mina armar att kriga,
	  mina h„nder att strida;
144:002   min n†ds Gud och min borg,
	  mitt v„rn och min r„ddare,
	  min sk”ld och min tillflykt,
	  han som l„gger mitt folk under mig.

144:003   HERRE, vad „r en m„nniska, att du vill veta av henne,
	  en m„nniskoson, att du t„nker p† honom?
144:004   En m„nniska „r lik en fl„kt,
	  hennes dagar s†som en f”rsvinnande skugga.

144:005   HERRE, s„nk din himmel och far ned,
	  r”r vid bergen, s† att de ryka.
144:006   L†t ljungeldar ljunga och skingra dem,
	  skjut dina pilar och f”rvirra dem.
144:007   R„ck ut dina h„nder fr†n h”jden,
	  fr„ls mig och r„dda mig
	      ur de stora vattnen,
	      ur fr„mlingarnas hand,
144:008   vilkas mun talar l”gn
	      och vilkas h”gra hand
	      „r en falskhetens hand.

144:009   Gud, en ny s†ng
	      vill jag sjunga till din „ra,
	  till tiostr„ngad psaltare
	      vill jag lovsjunga dig,
144:010   dig som giver seger †t konungarna,
	  dig som fr„lste din tj„nare David
	      fr†n det onda sv„rdet.
144:011   Fr„ls mig och r„dda mig
	      ur fr„mlingarnas hand,
	  vilkas mun talar l”gn,
	      och vilkas h”gra hand
	      „r en falskhetens hand.

144:012   N„r v†ra s”ner st† i sin ungdom
	      s†som h”gv„xta plantor,
	  v†ra d”ttrar lika h”rnstoder,
	      huggna s†som f”r palatser;
144:013   n„r v†ra visthus „ro fulla
	      och sk„nka f”rr†d p† f”rr†d;
	  n„r v†ra f†r ”ka sig tusenfalt,
	      ja, tiotusenfalt p† v†ra utmarker;
144:014   n„r v†ra oxar g† rikt lastade;
	  n„r ingen r„mna har brutits i muren
	      och ingen n”dgas draga ut s†som f†nge,
	  n„r intet klagorop h”res p† v†ra gator --
144:015   saligt „r det folk som det s† g†r;
	  ja, saligt „r det folk vars Gud HERREN „r.
145:001 En lovs†ng av David.

	  Jag vill upph”ja dig, min Gud, du konung,
	  och lova ditt namn alltid och evinnerligen.

145:002   Jag vill dagligen lova dig
	  och prisa ditt namn alltid och evinnerligen.

145:003   Stor „r HERREN och h”gtlovad,
	  ja, hans storhet „r outrannsaklig.

145:004   Det ena sl„ktet prisar f”r det andra dina verk,
	  de f”rkunna dina v„ldiga g„rningar.

145:005   Ditt majest„ts h„rlighet och „ra vill jag begrunda
	  och dina underfulla verk.

145:006   Man skall tala om dina fruktansv„rda g„rningars makt;
	  dina storverk skall jag f”rt„lja.

145:007   Man skall utbreda ryktet om din stora godhet
	  och jubla ”ver din r„ttf„rdighet.

145:008   N†dig och barmh„rtig „r HERREN,
	  l†ngmodig och stor i mildhet.

145:009   HERREN „r god mot alla
	  och f”rbarmar sig ”ver alla sina verk.

145:010   Alla dina verk, HERRE, skola tacka dig,
	  och dina fromma skola lova dig.

145:011   De skola tala om ditt rikes „ra,
	  och din makt skola de f”rkunna.

145:012   S† skola de kung”ra f”r m„nniskors barn dina v„ldiga g„rningar
	  och ditt rikes „ra och h„rlighet.

145:013   Ditt rike „r ett rike f”r alla evigheter,
	  och ditt herrad”me varar fr†n sl„kte till sl„kte.

145:014   HERREN uppeh†ller alla dem som „ro p† v„g att falla,
	  och han uppr„ttar alla nedb”jda.

145:015   Allas ”gon v„nta efter dig,
	  och du giver dem deras mat i r„tt tid.

145:016   Du uppl†ter din hand
	  och m„ttar allt levande med n†d.

145:017   HERREN „r r„ttf„rdig i alla sina v„gar
	  och n†dig i alla sina verk.

145:018   HERREN „r n„ra alla dem som †kalla honom,
	  alla dem som †kalla honom uppriktigt.

145:019   Han g”r vad de gudfruktiga beg„ra
	  och h”r deras rop och fr„lsar dem.

145:020   HERREN bevarar alla dem som „lska honom,
	  men alla ogudaktiga skall han f”rg”ra.

145:021   Min mun skall uttala HERREN lov,
	  och allt k”tt skall prisa hans heliga namn
	      alltid och evinnerligen.

146:001   Halleluja!
	  Lova HERREN, min sj„l.
146:002   Jag vill lova HERREN, s† l„nge jag lever,
	  jag vill lovsjunga min Gud, s† l„nge jag „r till.

146:003   F”rliten eder icke p† furstar,
	  icke p† en m„nniskoson, han kan icke hj„lpa.
146:004   Hans ande m†ste sin v„g,
	      han v„nder tillbaka till den jord
	      varav han „r kommen;
	  d† varda hans anslag om intet.

146:005   S„ll „r den vilkens hj„lp „r Jakobs Gud,
	  den vilkens hopp st†r till HERREN, hans Gud,
146:006   till honom som har gjort himmelen och jorden
	  och havet och allt vad i dem „r,
	  till honom som h†ller tro evinnerligen,
146:007   som skaffar r„tt †t de f”rtryckta,
	  som giver br”d †t de hungrande.

	  HERREN l”ser de f†ngna,
146:008   HERREN ”ppnar de blindas ”gon,
	  HERREN uppr„ttar de nedb”jda,
	  HERREN „lskar de r„ttf„rdiga,
146:009   HERREN bevarar fr„mlingar,
	  faderl”sa och „nkor uppeh†ller han;
	  men de ogudaktigas v„g v„nder han i villa.

146:010   HERREN „r konung evinnerligen,
	  din Gud, Sion, fr†n sl„kte till sl„kte.

	  Halleluja!
147:001   Halleluja!
	  Ja, det „r gott att lovsjunga v†r Gud,
	  ja, det „r ljuvligt; lovs†ng h”ves oss.
147:002   HERREN „r den som bygger upp Jerusalem,
	  Israels f”rdrivna samlar han tillhopa.
147:003   Han helar dem som hava f”rkrossade hj„rtan,
	  och deras s†r f”rbinder han.
147:004   Han best„mmer stj„rnornas m„ngd,
	  han n„mner dem alla vid namn.
147:005   V†r Herre „r stor och v„ldig i kraft,
	  hans f”rst†nd har ingen gr„ns.
147:006   HERREN uppeh†ller de ”dmjuka,
	  men de ogudaktiga sl†r han till jorden.

147:007   H”jen s†ng till HERREN med tacks„gelse,
	  lovsjungen v†r Gud till harpa,
147:008   honom som bet„cker himmelen med moln,
	  honom som bereder regn †t jorden,
	  honom som l†ter gr„s skjuta upp p† bergen,
147:009   honom som giver f”da †t djuren,
	  †t korpens ungar som ropa.
147:010   Han har icke sin lust i h„stens styrka,
	  hans behag st†r ej till mannens snabbhet.
147:011   HERRENS behag st†r till dem som frukta honom,
	  till dem som hoppas p† hans n†d.

147:012   Jerusalem, prisa HERREN;
	  Sion, lova din Gud.
147:013   Ty han har gjort bommarna f”r dina portar fasta;
	  han har v„lsignat dina barn i dig.
147:014   Han skaffar dina gr„nser frid,
	  han m„ttar dig med b„sta vete.
147:015   Han l†ter sitt tal g† ut till jorden,
	  hans ord l”per †stad med hast.
147:016   Han l†ter sn” falla s†som ull,
	  rimfrost str”r han ut s†som aska.
147:017   Han kastar sitt hagel s†som smulor;
	  vem kan best† f”r hans frost?
147:018   Źter s„nder han sitt ord, d† sm„lter det frusna;
	  sin vind l†ter han bl†sa, d† str”mmar vatten.
147:019   Han har f”rkunnat f”r Jakob sitt ord,
	  f”r Israel sina stadgar och r„tter.
147:020   S† har han icke gjort f”r n†got hednafolk;
	  och hans r„tter, dem k„nna de icke.

	  Halleluja!
148:001   Halleluja!

	  Loven HERREN fr†n himmelen,
	  loven honom i h”jden.
148:002   Loven honom, alla hans „nglar,
	  loven honom, all hans h„r.
148:003   Loven honom, sol och m†ne,
	  loven honom, alla lysande stj„rnor.
148:004   Loven honom, I himlars himlar
	  och I vatten ovan himmelen.

148:005   Ja, de m† lova HERRENS namn,
	  ty han bj”d, och de blevo skapade.
148:006   Och han gav dem deras plats
	      f”r alltid och f”r evigt;
	  han gav dem en lag,
	      och ingen ”vertr„der den.

148:007   Loven HERREN fr†n jorden,
	  I havsdjur och alla djup,
148:008   eld och hagel,
	      sn” och t”cken,
	  du stormande vind,
	      som utr„ttar hans befallning,
148:009   I berg och alla h”jder,
	  I frukttr„d och alla cedrar,
148:010   I vilda djur och all boskap,
	  I kr„ldjur och bevingade f†glar,
148:011   I jordens konungar och alla folk,
	  I furstar och alla domare p† jorden,
148:012   I ynglingar, s† ock I jungfrur,
	  I gamle med de unga.

148:013   Ja, de m† lova HERRENS namn,
	  ty hans namn allena „r h”gt,
	  hans majest„t n†r ”ver jorden och himmelen.
148:014   Och han har upph”jt ett horn †t sitt folk --
	  ett „mne till lovs†ng
	      f”r alla hans fromma,
	  f”r Israels barn,
	      det folk som st†r honom n„ra.

	  Halleluja!
149:001   Halleluja!

	  Sjungen till HERRENS „ra en ny s†ng,
	  hans lov i de frommas f”rsamling.
149:002   Israel gl„dje sig ”ver sin skapare,
	  Sions barn fr”jde sig ”ver sin konung.
149:003   M† de lova hans namn under dans,
	  till puka och harpa m† de lovsjunga honom.
149:004   Ty HERREN har behag till sitt folk,
	  han smyckar de ”dmjuka med fr„lsning.
149:005   De fromma fr”jde sig och give honom „ra,
	  de juble p† sina l„ger.
149:006   Guds lov skall vara i deras mun
	  och ett tveeggat sv„rd i deras hand,
149:007   f”r att utkr„va h„mnd p† hedningarna
	  och hems”ka folken med tuktan,
149:008   f”r att binda deras konungar med kedjor
	  och deras „dlingar med j„rnbojor,
149:009   f”r att utf”ra p† dem den dom som „r skriven.
	  En h„rlighet bliver det f”r alla hans fromma.

	  Halleluja!
150:001   Halleluja!

	  Loven Gud i hans helgedom,
	  loven honom i hans makts f„ste.
150:002   Loven honom f”r hans v„ldiga g„rningar,
	  loven honom efter hans stora h„rlighet
150:003   Loven honom med basunklang,
	  loven honom med psaltare och harpa.
150:004   Loven honom med puka och dans,
	  loven honom med str„ngaspel och pipa.
150:005   Loven honom med ljudande cymbaler,
	  loven honom med klingande cymbaler.
150:006   Allt vad anda har love HERREN.

	  Halleluja!



Book 20 Ordspr†ksboken


001:001 Detta „r Salomos ordspr†k, Davids sons, Israels konungs.

001:002   Av dem kan man l„ra vishet och tukt,
001:003   s† ock att f”rst† f”rst†ndigt tal.
	  Av dem kan man undf† tuktan till insikt och l„ra
	  r„ttf„rdighet, r„tt och redlighet.
001:004   De kunna giva †t de f†kunniga klokhet,
	  †t den unge kunskap och eftert„nksamhet.
001:005   Genom att h”ra p† dem f”r”kar den vise sin l„rdom
	  och f”rv„rvar den f”rst†ndige r†dklokhet.
001:006   Av dem l„r man f”rst† ordspr†k och djupsinnigt tal,
	  de vises ord och deras g†tor.

001:007   HERRENS fruktan „r begynnelsen till kunskap;
	  vishet och tuktan f”raktas av of”rnuftiga.
001:008   H”r, min son, din faders tuktan,
	  och f”rkasta icke din moders undervisning.
001:009   Ty s†dant „r en sk”n krans f”r ditt huvud
	  och en kedja till prydnad f”r din hals.

001:010   Min son, om syndare locka dig,
	  s† f”lj icke.
001:011   Om de s„ga: ˝Kom med oss;
	  vi vilja l„gga oss p† lur efter blod,
	  s„tta f”rs†t f”r de oskyldiga, utan sak;
001:012   s†som d”dsriket vilja vi uppsluka dem levande,
	  friska och sunda, s†som fore de ned i graven;
001:013   allt vad dyrbart „r skola vi vinna,
	  vi skola fylla v†ra hus med byte;
001:014   dela du med oss v†r lott,
	  alla skola vi hava samma pung˝ --
001:015   d†, min son, m† du ej vandra samma v„g som de.
	  Nej, h†ll din fot ifr†n deras stig,
001:016   ty deras f”tter hasta till vad ont „r,
	  och „ro snara, n„r det g„ller att utgjuta blod.
001:017   Ty v„l „r det f†f„ngt, d† man vill f†nga f†glar,
	  att breda ut n„tet i hela flockens †syn.
001:018   Men dessa ligga p† lur efter sitt eget blod,
	  de s„tta f”rs†t f”r sina egna liv.
001:019   S† g†r det envar som s”ker or„tt vinning:
	  sin egen herre ber”var den livet.

001:020   Visheten h”jer sitt rop p† gatan,
	  p† torgen l†ter hon h”ra sin r”st.
001:021   I bullrande gath”rn predikar hon;
	  d„r portarna i staden ”ppna sig,
	  d„r talar hon sina ord:
001:022   Huru l„nge, I f†kunnige, skolen I „lska f†kunnighet?
	  Huru l„nge skola bespottarna hava sin lust i bespottelse
	  och d†rarna hata kunskap?
001:023   V„nden om och akten p† min tillr„ttavisning;
	  se, d† skall jag l†ta min ande fl”da f”r eder
	  jag skall l†ta eder f”rnimma mina ord.

001:024   Eftersom I icke villen h”ra, n„r jag ropade,
	  eftersom ingen aktade p†, n„r jag r„ckte ut min hand,
001:025   eftersom I l„ten allt mitt r†d fara
	  och icke villen veta av min tillr„ttavisning
001:026   d„rf”r skall ock jag le vid eder of„rd
	  och bespotta, n„r det kommer, som I frukten,
001:027   ja, n„r det I frukten kommer s†som ett ov„der,
	  n„r of„rden nalkas eder s†som en storm
	  och ”ver eder kommer n”d och †ngest.

001:028   D† skall man ropa till mig, men jag skall icke svara,
	  man skall s”ka mig, men icke finna mig.
001:029   D„rf”r att de hatade kunskap
	  och icke funno behag i HERRENS fruktan,
001:030   ej heller ville f”lja mitt r†d,
	  utan f”raktade all min tillr„ttavisning,
001:031   d„rf”r skola de f† „ta sina g„rningars frukt
	  och varda m„ttade av sina egna anslag.
001:032   Ty av sin avf„llighet skola de f†kunniga dr„pas.
	  och genom sin s„kerhet skola d†rarna f”rg†s.
001:033   Men den som h”r mig, han skall bo i trygghet
	  och vara s„ker mot olyckans skr„ck.
002:001   Min son, om du tager emot mina ord
	  och g”mmer mina bud inom dig,
002:002   s† att du l†ter ditt ”ra akta p† visheten
	  och b”jer ditt hj„rta till klokheten,
002:003   ja, om du ropar efter f”rst†ndet
	  och h”jer din r”st till att kalla p† klokheten,
002:004   Om du s”ker efter henne s†som efter silver
	  och letar efter henne s†som efter en skatt,
002:005   d† skall du f”rst† HERRENS fruktan,
	  och Guds kunskap skall du d† finna.
002:006   Ty HERREN „r den som giver vishet;
	  fr†n hans mun kommer kunskap och f”rst†nd.
002:007   Źt de redliga f”rvarar han s„llhet,
	  han „r en sk”ld f”r dem som vandra i ostrafflighet,
002:008   ty han beskyddar det r„ttas stigar,
	  och sina frommas v„g bevarar han.

002:009   D† skall du f”rst† r„ttf„rdighet och r„tt
	  och redlighet, ja, det godas alla v„gar.
002:010   Ty visheten skall draga in i ditt hj„rta
	  och kunskapen k„nnas ljuvlig f”r din sj„l,
002:011   eftert„nksamheten skall vaka ”ver dig,
	  klokheten skall beskydda dig.

002:012   S† skall hon r„dda dig fr†n de ondas v„g,
	  fr†n m„n som tala vad vr†ngt „r,
002:013   fr†n dem som hava ”vergivit det r„ttas stigar.
	  f”r att f„rdas p† m”rkrets v„gar,
002:014   fr†n dem som gl„djas att g”ra om
	  och fr”jda sig †t ondskans vr†nga v„sen,
002:015   fr†n dem som g† p† krokiga stiga
	  och vandra p† f”rv„nda v„gar.

002:016   S† skall hon r„dda dig ifr†n fr„mmande kvinnor,
	  fr†n din n„stas hustru, som talar hala ord,
002:017   fr†n henne som har ”vergivit sin ungdoms v„n
	  och f”rg„tit sin Guds f”rbund.
002:018   Ty en s†dan sjunker med sitt hus ned i d”den,
	  och till skuggornas boning leda hennes stigar.
002:019   Ingen som har g†tt in till henne v„nder †ter
	  Och hittar tillbaka till livets v„gar.

002:020   Ja, s† skall du vandra p† de godas v„g
	  och h†lla dig p† de r„ttf„rdigas stigar.
002:021   Ty de redliga skola f”rbliva boende i landet
	  och de ostraffliga f† stanna kvar d„ri.
002:022   Men de ogudaktiga skola utrotas ur landet
	  och de trol”sa ryckas bort d„rur.
003:001   Min son, f”rg„t icke min undervisning,
	  och l†t ditt hj„rta bevara mina bud.
003:002   Ty l†ngt liv och m†nga levnads†r
	och frid, mer och mer, skola de bereda dig.

003:003   L†t godhet och sanning ej vika ifr†n dig;
	  bind dem omkring din hals,
	  skriv dem p† ditt hj„rtas tavla;
003:004   s† skall du finna n†d och f† gott f”rst†nd,
	  i Guds och i m„nniskors ”gon.

003:005   F”rtr”sta p† HERREN av allt ditt hj„rta,
	och f”rlita dig icke p† ditt f”rst†nd.
003:006   P† alla dina v„gar m† du akta p† honom,
	  s† skall han g”ra dina stigar j„mna.

003:007   H†ll dig icke sj„lv f”r vis;
	  frukta HERREN, och fly det onda.
003:008   Det skall vara ett h„lsomedel f”r din kropp
	  och en vederkvickelse f”r benen d„ri.

003:009   Žra HERREN med dina „godelar!
	  och med f”rstlingen av all din gr”da,
003:010   s† skola dina lador fyllas med ymnighet,
	  och av vinmust skola dina pressar fl”da ”ver.

003:011   Min son, f”rkasta icke HERRENS tuktan,
	  och f”rargas icke, n„r du agas av honom.
003:012   Ty den HERREN „lskar, den agar han,
	  likasom en fader sin son, som han har k„r.

003:013   S„ll „r den m„nniska som har funnit visheten,
	  den m„nniska som undf†r f”rst†nd.
003:014   Ty b„ttre „r att f”rv„rva henne „n att f”rv„rva silver,
	  och den vinning hon giver „r b„ttre „n guld.
003:015   Dyrbarare „r hon „n p„rlor;
	  allt vad h„rligt du „ger g†r ej upp emot henne.
003:016   L†ngt liv b„r hon i sin h”gra hand,
	  i sin v„nstra rikedom och „ra.
003:017   Hennes v„gar „ro ljuvliga v„gar,
	  och alla hennes stigar „ro trygga.
003:018   Ett livets tr„d „r hon f”r dem som f† henne fatt,
	  och s„lla m† de prisa, som h†lla henne kvar.

003:019   Genom vishet har HERREN lagt jordens grund,
	  himmelen har han berett med f”rst†nd.
003:020   Genom hans insikt br”to djupens vatten fram,
	  och genom den l†ta skyarna dagg drypa ned.

003:021   Min son, l†t detta icke vika ifr†n dina ”gon,
	  tag klokhet och eftert„nksamhet i akt;
003:022   s† skola de l„nda din sj„l till liv
	  bliva ett smycke f”r din hals.
003:023   D† skall du vandra din v„g fram i trygghet,
	  och din fot skall du d† icke st”ta.
003:024   N„r du l„gger dig, skall intet f”rskr„cka dig,
	  och sedan du har lagt dig, skall du sova s”tt.
003:025   Du beh”ver d† ej frukta f”r pl”tslig skr„ck,
	  ej f”r ov„dret, n„r det kommer ”ver de ogudaktiga.
003:026   Ty HERREN skall d† vara ditt hopp,
	  och han skall bevara din fot f”r snaran.

003:027   Neka icke den beh”vande din hj„lp,
	  „r det st†r i din makt att giva den.
003:028   S„g icke till din n„sta: ˝G† din v„g och kom igen;
	  i morgon vill jag giva dig˝, fast„n du kunde strax.
003:029   St„mpla intet ont mot din n„sta,
	  n„r han menar sig bo trygg i din n„rhet.
003:030   Tvista icke med n†gon utan sak,
	  d† han icke har gjort dig n†got ont.
003:031   Avundas icke den or„ttr†dige,
	  och finn ej behag i n†gon av hans v„gar.
003:032   Ty en styggelse f”r HERREN „r den vr†nge,
	  men med de redliga har han sin umg„ngelse.
003:033   HERRENS f”rbannelse vilar ”ver den ogudaktiges hus,
	  men de r„ttf„rdigas boning v„lsignar han.
003:034   Har han att skaffa med bespottare, s† bespottar ocks† han;
	  men de ”dmjuka giver han n†d.
003:035   De visa f† „ra till arvedel,
	  men d†rarna f† uppb„ra skam.
004:001   H”ren, I barn, en faders tuktan,
	  och akten d„rp†, s† att I l„ren f”rst†nd.
004:002   Ty god l„rdom giver jag eder;
	  min undervisning m†n I icke l†ta fara.
004:003   Ty sj„lv har jag varit barn och haft en fader,
	varit sp„d och f”r min moder ende sonen.
004:004   D† undervisade han mig och sade till mig:

	  L†t ditt hj„rta h†lla fast vid mina ord;
	  bevara mina bud, s† f†r du leva.
004:005   S”k f”rv„rva vishet, s”k f”rv„rva f”rst†nd,
	  f”rg„t icke min muns tal och vik icke d„rifr†n.
004:006   ™vergiv henne icke, s† skall hon bevara dig;
	  „lska henne, s† skall hon beskydda dig.
004:007   Vishetens begynnelse „r: ˝S”k f”rv„rva vishet˝;
	  ja, f”r allt ditt f”rv„rv s”k f”rv„rva f”rst†nd.
004:008   Akta henne h”gt, s† skall hon upph”ja dig;
	  hon skall g”ra dig „rad, om du sluter henne i din famn.
004:009   Hon skall s„tta p† ditt huvud en sk”n krans;
	  en „rekrona skall hon r„cka †t dig.

004:010   H”r, min son, och tag emot mina ord,
	  s† skola dina levnads†r bliva m†nga.
004:011   Om vishetens v„g undervisar jag dig,
	  jag leder dig p† det r„ttas stigar.
004:012   N„r du g†r, skall sedan intet vara till hinder f”r dina steg,
	  och n„r du l”per, skall du icke falla;
004:013   h†ll blott oavl†tligt fast vid min tuktan;
	  bevara henne, ty hon „r ditt liv.

004:014   Tr„d icke in p† de ogudaktigas stig,
	  och skrid icke fram p† de ondas v„g.
004:015   Undfly den, g† ej in p† den,
	  vik av ifr†n den och g† undan.
004:016   Ty de kunna icke sova, om de ej f† g”ra vad ont „r,
	  s”mnen f”rtages dem, om de ej f† v†lla n†gons fall.
004:017   Ja, ogudaktighet „r det br”d som de „ta,
	  och v†ld „r det vin som de dricka.

004:018   De r„ttf„rdigas stig „r lik gryningens ljus,
	  som v„xer i klarhet, till dess dagen n†r sin h”jd;
004:019   men de ogudaktigas v„g „r s†som tjocka m”rkret:
	  de m„rka icke det som skall v†lla deras fall.

004:020   Min son, akta p† mitt tal,
	  b”j ditt ”ra till mina ord.
004:021   L†t dem icke vika ifr†n dina ”gon,
	  bevara dem i ditt hj„rtas djup.
004:022   Ty de „ro liv f”r envar som finner dem,
	  och en l„kedom f”r hela hans kropp.
004:023   Framf”r allt som skall bevaras m† du bevara ditt hj„rta,
	  ty d„rifr†n utg†r livet.
004:024   Skaffa bort ifr†n dig munnens vr†nghet,
	  och l†t l„pparnas falskhet vara fj„rran ifr†n dig.
004:025   L†t dina ”gon sk†da r„tt fram†t
	  och dina blickar vara riktade rakt ut.
004:026   Akta p† den stig d„r din fot g†r fram,
	  och l†t alla dina v„gar vara r„tta.
004:027   Vik ej av, vare sig till h”ger eller till v„nster,
	  v„nd din fot bort ifr†n vad ont „r.
005:001   Min son, akta p† min vishet,
	  b”j ditt ”ra till mitt f”rst†nd,
005:002   s† att du bevarar eftert„nksamhet
	  och l†ter dina l„ppar taga kunskap i akt.

005:003   Se, av honung drypa en trol”s kvinnas l„ppar,
	  och halare „n olja „r hennes mun.
005:004   Men p† sistone bliver hon bitter s†som mal”rt
	  och skarp s†som ett tveeggat sv„rd.
005:005   Hennes f”tter styra ned†t mot d”den
	  till d”dsriket draga hennes steg.
005:006   Livets v„g vill hon ej akta p†;
	  hennes stigar „ro villostigar, fast„n hon ej vet det.

005:007   S† h”ren mig nu, I barn,
	  och viken icke ifr†n min muns tal.
005:008   L†t din v„g vara fj„rran ifr†n henne,
	  och nalkas icke d”rren till hennes hus.
005:009   M† du ej †t andra f† offra din „ra,
	  ej dina †r †t en som h„mnas grymt;
005:010   m† icke fr„mmande f† m„tta sig av ditt gods
	  och dina m”dors frukt komma i en annans hus,
005:011   s† att du sj„lv p† sistone m†ste sucka,
	  n„r ditt hull och ditt k”tt „r f”rt„rt.
005:012   och s„ga: ˝Huru kunde jag s† hata tuktan,
	  huru kunde mitt hj„rta s† f”rakta tillr„ttavisning!
005:013   Varf”r lyssnade jag icke till mina l„rares r”st,
	  och b”jde icke mitt ”ra till dem som ville undervisa mig?
005:014   F”ga fattas nu att jag har drabbats av allt vad ont „r,
	  mitt i f”rsamling och menighet.

005:015   Drick vatten ur din egen brunn
	  det vatten som rinner ur din egen k„lla.
005:016   Icke vill du att dina fl”den skola str”mma ut p† gatan,
	  dina vattenb„ckar p† torgen?
005:017   Nej, dig allena m† de tillh”ra,
	  och ingen fr„mmande j„mte dig.
005:018   Din brunn m† vara v„lsignad,
	  och av din ungdoms hustru m† du h„mta din gl„dje;
005:019   hon, den „lskliga hinden, den t„cka gasellen,
	  hennes barm f”rn”je dig alltid,
	  i hennes k„rlek finne du st„ndig din lust.
005:020   Min son, icke skall du hava din lust i en fr„mmande kvinna?
	  Icke skall du sluta din n„stas hustru i din famn?

005:021   Se, f”r HERRENS ”gon ligga var m„nniskas v„gar blottade,
	  och p† alla hennes stigar giver han akt.
005:022   Den ogudaktige f†ngas av sina egna missg„rningar
	  och fastnar i sin egen synds snaror.
005:023   Han m†ste d”, d„rf”r att han icke l„t tukta sig;
	  ja, genom sin stora d†rskap kommer han p† fall.
006:001   Min son, om du har g†tt i borgen f”r din n„sta
	  och givit ditt handslag f”r en fr„mmande,
006:002   om du har blivit bunden genom din muns tal,
	  ja, f†ngad genom din muns tal,
006:003   d†, min son, m† du g”ra detta f”r att r„dda dig,
	  eftersom du har kommit i din n„stas v†ld:
	  g† och kasta dig ned f”r honom och ans„tt honom,
006:004   unna dina ”gon ingen s”mn
	  och dina ”gonlock ingen slummer.
006:005   S”k r„ddning s†som en gasell ur j„garens v†ld,
	  och s†som en f†gel ur f†gelf„ngarens v†ld.

006:006   G† bort till myran, du late;
	  se huru hon g”r, och bliv vis.
006:007   Hon har ingen furste ”ver sig,
	  ingen tillsyningsman eller herre;
006:008   dock bereder hon om sommaren sin f”da
	  och samlar under sk”rdetiden in sin mat.
006:009   Huru l„nge vill du ligga, du late?
	  N„r vill du st† upp ifr†n din s”mn?
006:010   Ja, sov „nnu litet, slumra „nnu litet,
	  l„gg „nnu litet h„nderna i kors f”r att vila,
006:011   s† skall fattigdomen komma ”ver dig s†som en r”vare
	  och armodet s†som en v„pnad man.

006:012   En f”rd„rvlig m„nniska, ja, en og„rningsman
	  „r den som g†r omkring med vr†nghet i munnen,
006:013   som blinkar med ”gonen, skrapar med f”tterna,
	  giver tecken med fingrarna.
006:014   Svek b„r en s†dan i sitt hj„rta,
	  ont bringar han alltid † bane,
	  tr„tor kommer han †stad.
006:015   D„rf”r skall of„rd pl”tsligt komma ”ver honom;
	  of”rt„nkt varder han krossad utan r„ddning.

006:016   Sex ting „r det som HERREN hatar,
	  ja, sju „ro styggelser f”r hans sj„l
006:017   stolta ”gon, en l”gnaktig tunga,
	  h„nder som utgjuta oskyldigt blod,
006:018   ett hj„rta som hopsmider f”rd„rvliga anslag,
	  f”tter som „ro snara till att l”pa efter vad ont „r,
006:019   den som fr„mjar l”gn genom falskt vittnesb”rd,
	  och den som v†llar tr„tor mellan br”der.

006:020   Min son, bevara din faders bud,
	  och f”rkasta icke din moders undervisning.
006:021   Hav dem alltid bundna vid ditt hj„rta,
	  f„st dem omkring din hals.
006:022   N„r du g†r, m† de leda dig,
	  n„r du ligger, m† de vaka ”ver dig,
	  och n„r du vaknar upp, m† de tala till dig.
006:023   Ty budet „r en lykta och undervisningen ett ljus,
	  och tillr„ttavisningar till tukt „ro en livets v„g.
006:024   De kunna bevara dig f”r onda kvinnor,
	  f”r din n„stas hustrus hala tunga.
006:025   Hav icke beg„relse i ditt hj„rta till hennes sk”nhet,
	  och l†t henne icke f†nga dig med sina blickar.
006:026   Ty f”r sk”kan m†ste du l„mna din sista br”dkaka,
	  och den gifta kvinnan g†r p† jakt efter ditt dyra liv.
006:027   Kan v„l n†gon h„mta eld i sitt mantelveck
	  utan att hans kl„der bliva f”rbr„nda?
006:028   Eller kan n†gon g† p† gl”dande kol,
	  utan att hans f”tter varda svedda?
006:029   S† sker ock med den som g†r in till sin n„stas hustru;
	  ostraffad bliver ingen som kommer vid henne.
006:030   F”raktar man icke tjuven som stj„l
	  f”r att m„tta sitt beg„r, n„r han hungrar?
006:031   Och han m†ste ju, om han ertappas, betala sjufalt igen
	  och giva allt vad han „ger i sitt hus.
006:032   S† „r ock den utan f”rst†nd, som f”rf”r en annans hustru;
	  ja, en sj„lvspilling „r den som s†dant g”r.
006:033   Pl†ga och skam „r vad han vinner,
	  och hans sm„lek utpl†nas icke.
006:034   Ty svartsjuk „r mannens vrede,
	  och han skonar icke p† h„mndens dag;
006:035   l”sepenning aktar han alls icke p†,
	  och bryr sig ej om att du bjuder stora sk„nker.
007:001   Min son, tag vara p† mina ord,
	  och g”m mina bud inom dig.
007:002   H†ll mina bud, s† f†r du leva,
	  och bevara min undervisning s†som din ”gonsten.
007:003   Bind dem vid dina fingrar,
	  skriv dem p† ditt hj„rtas tavla.
007:004   S„g till visheten: ˝Du „r min syster˝,
	  och kalla f”rst†ndet din f”rtrogna,
007:005   s† att de bevara dig f”r fr„mmande kvinnor,
	  f”r din n„stas hustru, som talar hala ord.

007:006   Ty ut genom f”nstret i mitt hus,
	  fram genom gallret d„r blickade jag;
007:007   d† s†g jag bland de f†kunniga,
	  jag blev varse bland de unga en yngling utan f”rst†nd.
007:008   Han gick fram p† gatan invid h”rnet d„r hon bodde,
	  p† v„gen till hennes hus skred han fram,
007:009   skymningen, p† aftonen av dagen,
	  nattens dunkel, n„r m”rker r†dde
007:010   Se, d† kom d„r en kvinna honom till m”tes;
	  hennes dr„kt var en sk”kas, och hennes hj„rta illfundigt.
007:011   Yster och l„ttsinnig var hon,
	  hennes f”tter hade ingen ro i hennes hus.
007:012   Žn var hon p† gatan, „n var hon p† torgen
	  vid vart gath”rn stod hon p† lur.

007:013   Hon tog nu honom fatt och kysste honom
	  och sade till honom med fr„ckhet i sin uppsyn:
007:014   ˝Tackoffer har jag haft att framb„ra;
	  i dag har jag f†tt infria mina l”ften.
007:015   D„rf”r gick jag ut till att m”ta dig
	  jag ville s”ka upp dig, och nu ha jag funnit dig.
007:016   Jag har b„ddat min s„ng med sk”na t„cken,
	  med brokigt linne fr†n Egypten.
007:017   Jag har best„nkt min b„dd med myrra,
	  med aloe och med kanel.
007:018   Kom, l†t oss f”rn”ja oss med k„rlek intill morgonen,
	  och f”rlusta oss med varandra i „lskog.
007:019   Ty min man „r nu icke hemma
	  han har rest en l†ng v„g bort.
007:020   Sin penningpung tog han med sig;
	  f”rst vid fullm†nstiden kommer han hem.˝

007:021   S† f”rleder hon honom med allahanda fagert tal;
	  genom sina l„ppars halhet f”rf”r hon honom.
007:022   Han f”ljer efter henne med hast,
	  lik oxen som g†r f”r att slaktas,
	  och lik f†ngen som f”res bort till straffet f”r sin d†rskap;
007:023   ja, han f”ljer, till dess pilen genomborrar hans lever,
	  lik f†geln som skyndar till snaran,
	  utan att f”rst† att det g„ller dess liv.

007:024   S† h”ren mig nu, I barn,
	  och given akt p† min muns tal.
007:025   L†t icke ditt hj„rta vika av till hennes v„gar,
	  och f”rvilla dig ej in p† hennes stigar.
007:026   Ty m†nga som ligga slagna „ro f„llda av henne,
	  och stor „r hopen av dem hon har dr„pt.
007:027   Genom hennes hus g† d”dsrikets v„gar,
	  de som f”ra ned†t till d”dens kamrar.
008:001   H”r, visheten ropar,
	  och f”rst†ndet h”jer sin r”st.
008:002   Uppe p† h”jderna st†r hon,
	  vid v„gen, d„r stigarna m”tas.
008:003   Invid portarna, vid ing†ngen till staden
	  d„r man tr„der in genom d”rrarna, h”jer hon sitt rop:

008:004   Till eder, I man, vill jag ropa,
	  och min r”st skall utg† till m„nniskors barn.
008:005   L„ren klokhet, I f†kunnige,
	  och I d†rar, l„ren f”rst†nd.
008:006   H”ren, ty om h”ga ting vill jag tala,
	  och mina l„ppar skola uppl†ta sig till att s„ga vad r„tt „r.
008:007   Ja, sanning skall min mun tala,
	  en styggelse f”r mina l„ppar „r ogudaktighet.
008:008   R„ttf„rdiga „ro alla min muns ord;
	  i dem finnes intet falskt eller vr†ngt.
008:009   De „ro alla sanna f”r den f”rst†ndige
	  och r„tta f”r dem som hava funnit kunskap.

008:010   S† tagen emot min tuktan hellre „n silver,
	  och kunskap hellre „n utvalt guld.
008:011   Ty visheten „r b„ttre „n p„rlor;
	  allt vad h„rligt som finnes g†r ej upp emot henne.

008:012   Jag, visheten, „r f”rtrogen med klokheten,
	  och jag r†der ”ver eftert„nksam insikt.
008:013   Att frukta HERREN „r att hata det onda;
	  ja, h”gf„rd, h”gmod, en ond vandel
	  och en r„nkfull mun, det hatar jag.
008:014   Hos mig finnes r†d och utv„g;
	  jag „r f”rst†nd, hos mig „r makt.
008:015   Genom mig regera konungarna
	  och stadga furstarna vad r„tt „r.
008:016   Genom mig h„rska h„rskarna
	  och h”vdingarna, ja, alla domare p† jorden.

008:017   Jag „lskar dem som „lska mig,
	  och de som s”ka mig, de finna mig.
008:018   Rikedom och „ra vinnas hos mig,
	  „dla skatter och r„ttf„rdighet.
008:019   Min frukt „r b„ttre „n guld, ja, finaste guld
	  och den vinning jag sk„nker b„ttre „n utvalt silver.
008:020   P† r„ttf„rdighetens v„g g†r jag fram,
	  mitt p† det r„ttas stigar,
008:021   till att giva dem som „lska mig en rik arvedel
	  och till att fylla deras f”rr†dshus.

008:022   HERREN skapade mig s†som sitt f”rstlingsverk,
	  i urminnes tid, innan han gjorde n†got annat.
008:023   Fr†n evighet „r jag insatt, fr†n begynnelsen,
	  „nda ifr†n jordens urtidsdagar.
008:024   Innan djupen voro till, blev jag f”dd,
	  innan k„llor „nnu funnos, fyllda med vatten
008:025   F”rr„n bergens grund var lagd,
	  f”rr„n h”jderna funnos, blev jag f”dd,
008:026   n„r han „nnu icke hade skapat land och mark,
	  ej ens det f”rsta av jordkretsens stoft.
008:027   N„r han beredde himmelen, var jag tillst„des,
	  n„r han sp„nde ett valv ”ver djupet,
008:028   n„r han f„ste skyarna i h”jden,
	  n„r djupets k„llor br”to fram med makt,
008:029   n„r han satte f”r havet dess gr„ns,
	  s† att vattnet icke skulle ”vertr„da hans befallning,
	  n„r han fastst„llde jordens grundvalar --
008:030   d† fostrades jag s†som ett barn hos honom,
	  d† hade jag dag efter dag min lust
	  och min lek inf”r hans ansikte best„ndigt;
008:031   jag hade min lek p† hans jordkrets
	  och min lust bland m„nniskors barn.

008:032   S† h”ren mig nu, I barn,
	  ty saliga „ro de som h†lla mina v„gar.
008:033   H”ren tuktan, s† att I bliven visa,
	  ja, l†ten henne icke fara.
008:034   S„ll „r den m„nniska som h”r mig,
	  s† att hon vakar vid mina d”rrar dag efter dag
	  h†ller vakt vid d”rrposterna i mina portar.
008:035   Ty den som finner mig, han finner livet
	  och undf†r n†d fr†n HERREN.
008:036   Men den som g†r miste om mig han skadar sig sj„lv;
008:037   alla de som hata mig, de „lska d”den.
009:001   Visheten har byggt sig ett hus,
	  hon har huggit ut sitt sjutal av pelare.
009:002   Hon har slaktat sin boskap, blandat sitt vin,
	  hon har j„mv„l dukat sitt bord
009:003   Sina tj„narinnor har hon uts„nt och l†ter ropa ut sin bjudning
	  uppe p† stadens ”versta h”jder:
009:004   ˝Den som „r f†kunnig, han komme hit.˝
	  Ja, till den of”rst†ndige s„ger hon s†:
009:005   ˝Kommen och „ten av mitt br”d,
	  och dricken av vinet som jag har blandat.
009:006   ™vergiven eder f†kunnighet, s† att I f†n leva,
	  och g†n fram p† f”rst†ndets v„g.
009:007   (Den som varnar en bespottare, han f†r skam igen,
	  och den som tillr„ttavisar en ogudaktig f†r sm„lek d„rav.
009:008   Tillr„ttavisa icke bespottaren, p† det att han icke m† hata dig;
	  tillr„ttavisa den som „r vis, s† skall han „lska dig.
009:009   Giv †t den vise, s† bliver han „nnu visare;
	  undervisa den r„ttf„rdige, s† l„r han „n mer.
009:010   HERRENS fruktan „r vishetens begynnelse,
	  och att k„nna den Helige „r f”rst†nd.)
009:011   Ty genom mig skola dina dagar bliva m†nga
	  och levnads†r givas dig i f”r”kat m†tt.
009:012   Žr du vis, s† „r din vishet dig sj„lv till gagn,
	  och „r du en bespottare, s† umg„ller du det sj„lv allena.˝

009:013   En d†raktig, yster kvinna
	  „r f†kunnigheten, och intet f”rst† hon.
009:014   Hon har satt sig vid ing†ngen till sitt hus,
	  p† sin stol, h”gt uppe i staden,
009:015   f”r att ropa ut sin bjudning till dem som f„rdas p† v„gen,
	  dem som d„r vandra sin stig r„tt fram:
009:016   ˝Den som „r f†kunnig, han komme hit.˝
	  Ja, till den of”rst†ndige s„ger hon s†:
009:017   ˝Stulet vatten „r s”tt,
	  br”d i l”nndom smakar ljuvligt.˝
009:018   han vet icke att det b„r till skuggornas boning,
	  hennes g„ster hamna i d”dsrikets djup.

	               ----

010:001 Detta „r Salomos ordspr†k.

	  En vis son g”r sin fader gl„dje,
	  men en d†raktig son „r sin moders bedr”velse.

010:002   Ogudaktighetens skatter gagna till intet
	  men r„ttf„rdigheten r„ddar fr†n d”den.

010:003   HERREN l„mnar ej den r„ttf„rdiges hunger om„ttad,
	  men de ogudaktigas lystnad avvisar han.

010:004   Fattig bliver den som arbetar med lat hand,
	  men de idogas hand skaffar rikedom.

010:005   En f”rst†ndig son samlar om sommaren,
	  men en vanartig son sover i sk”rdetiden.

010:006   V„lsignelser komma ”ver den r„ttf„rdiges huvud,
	  men de ogudaktigas mun g”mmer p† or„tt.

010:007   Den r„ttf„rdiges †minnelse lever i v„lsignelse,
	  men de ogudaktigas namn multnar bort.

010:008   Den som har ett vist hj„rta tager emot tills„gelser,
	  men den som har of”rnuftiga l„ppar g†r till sin underg†ng.

010:009   Den som vandrar i ostrafflighet, han vandrar trygg,
	  men den som g†r vr†nga v„gar, han bliver r”jd.

010:010   Den som blinkar med ”gonen, han kommer ont †stad,
	  och den som har of”rnuftiga l„ppar g†r till sin underg†ng.

010:011   Den r„ttf„rdiges mun „r en livets k„lla,
	  men de ogudaktigas mun g”mmer p† or„tt.

010:012   Hat uppv„cker tr„tor,
	  men k„rlek skyler allt som „r brutet.

010:013   P† den f”rst†ndiges l„ppar finner man vishet,
	  men till den of”rst†ndiges rygg h”r ris.

010:014   De visa g”mma p† sin kunskap,
	  men den of”rnuftiges mun „r en ”verh„ngande olycka.

010:015   Den rikes skatter „ro honom en fast stad,
	  men de armas fattigdom „r deras olycka.

010:016   Den r„ttf„rdiges f”rv„rv bliver honom till liv;
	  den ogudaktiges vinning bliver honom till synd.

010:017   Att taga vara p† tuktan „r v„gen till livet,
	  men den som ej aktar p† tillr„ttavisning, han far vilse.

010:018   Den som g”mmer p† hat „r en l”gnare med sina l„ppar,
	  och den som utsprider f”rtal, han „r en d†re.

010:019   D„r m†nga ord „ro bliver ”vertr„delse icke borta;
	  men den som styr sina l„ppar, han „r f”rst†ndig.

010:020   Den r„ttf„rdiges tunga „r utvalt silver,
	  men de ogudaktigas f”rst†nd „r f”ga v„rt.

010:021   Den r„ttf„rdiges l„ppar vederkvicka m†nga,
	  men de of”rnuftiga d” genom brist p† f”rst†nd.

010:022   Det „r HERRENS v„lsignelse som giver rikedom,
	  och egen m”da l„gger intet d„rtill

010:023   D†rens fr”jd „r att ”va sk„ndlighet,
	  men den f”rst†ndiges „r att vara vis.

010:024   Vad den ogudaktige fruktar, det vederfares honom,
	  och vad de r„ttf„rdiga ”nska, del varder dem givet.

010:025   N„r stormen kommer, „r det ute med den ogudaktige;
	  men den r„ttf„rdige „r en grundval som evinnerligen best†r.

010:026   S†som syra f”r t„nderna och s†som r”k f”r ”gonen,
	  s† „r den late f”r den som har s„nt honom †stad.

010:027   HERRENS fruktan f”rl„nger livet
	  men de ogudaktigas †r varda f”rkortade.

010:028   De r„ttf„rdigas v„ntan f†r en glad fullbordan,
	  men de ogudaktigas hopp varder om intet.

010:029   HERRENS v„gar „ro den ostraffliges v„rn,
	  men till olycka f”r og„rningsm„nnen.

010:030   Den r„ttf„rdige skall aldrig vackla
	  men de ogudaktiga skola icke f”rbliva boende i landet.

010:031   Den r„ttf„rdiges mun b„r vishet s†som frukt,
	  men en vr†ng tunga bliver utrotad.

010:032   Den r„ttf„rdiges l„ppar f”rst† vad v„lbehagligt „r,
	  men de ogudaktigas mun „r idel vr†nghet.
011:001   Falsk v†g „r en styggelse f”r HERREN,
	  men full vikt behagar honom v„l.

011:002   N„r h”gf„rd kommer, kommer ock sm„lek,
	  men hos de ”dmjuka „r vishet.

011:003   De redligas ostrafflighet v„gleder dem,
	  men de trol”sas vr†nghet „r dem till f”rd„rv.

011:004   Gods hj„lper intet p† vredens dag
	  men r„ttf„rdighet r„ddar fr†n d”den.

011:005   Den ostraffliges r„ttf„rdighet g”r hans v„g j„mn,
	  men genom sin ogudaktighet faller den ogudaktige.

011:006   De redligas r„ttf„rdighet r„ddar dem,
	  men de trol”sa f†ngas genom sin egen lystnad.

011:007   N„r en ogudaktig d”r, varder hans hopp om intet;
	  ja, ondskans v„ntan bliver om intet.

011:008   Den r„ttf„rdige r„ddas ur n”den,
	  och den ogudaktige f†r tr„da i hans st„lle.

011:009   Genom sin mun f”rd„rvar den gudl”se sin n„sta,
	  men genom sitt f”rst†nd bliva de r„ttf„rdiga r„ddade.

011:010   N„r det g†r de r„ttf„rdiga v„l, fr”jdar sig staden,
	  och n„r de ogudaktiga f”rg†s, r†der jubel.

011:011   Genom de redligas v„lsignelse varder en stad upph”jd,
	  men genom de ogudaktigas mun brytes den ned.

011:012   Den „r utan vett, som visar f”rakt f”r sin n„sta;
	  en man med f”rst†nd tiger stilla.

011:013   Den som g†r med f”rtal, han f”rr†der din hemlighet,
	  den som har ett trofast hj„rta d”ljer vad han f†r veta.

011:014   D„r ingen r†dklokhet finnes kommer folket p† fall,
	  d„r de r†dvisa „ro m†nga, d„r g†r det v„l.

011:015   En som g†r i borgen f”r en annan, honom g†r det illa,
	  den som skyr att giva handslag, han „r trygg.

011:016   En sk”n kvinna vinner „ra,
	  och v†ldsverkare vinna rikedom.

011:017   En barmh„rtig man g”r v„l mot sig sj„lv
	  men den grymme misshandlar sitt eget k”tt.

011:018   Den ogudaktige g”r en bedr„glig vinst,
	  men den som uts†r r„ttf„rdighet f†r en s„ker l”n.

011:019   Den som st†r fast i r„ttf„rdighet, han vinner liv,
	  men den som far efter ont drager ”ver sig d”d.

011:020   En styggelse f”r HERREN „ro de vr†nghj„rtade,
	  men de vilkas v„g „r ostrafflig behaga honom v„l.

011:021   De onda bliva f”rvisso icke ostraffade,
	  men de r„ttf„rdigas avkomma f†r g† fri.

011:022   S†som en gyllene ring i svinets tryne,
	  s† „r sk”nhet hos en kvinna som saknar vett.

011:023   Vad de r„ttf„rdiga ”nska f†r i allo en god fullbordan,
	  men vad de ogudaktiga kunna hoppas „r vrede.

011:024   Den ene utstr”r och f†r dock mer,
	  den andre spar ”ver h”van, men bliver allenast fattigare.

011:025   Den frikostige varder rikligen m„ttad,
	  och den som vederkvicker andra, han bliver sj„lv vederkvickt.

011:026   Den som h†ller inne sin s„d, honom f”rbannar folket,
	  den som l„mnar ut sin s„d, ”ver hans huvud kommer v„lsignelse.

011:027   Den som vinnl„gger sig om vad gott „r, han str„var efter n†d,
	  men den son s”ker vad ont „r, ”ver honom kommer ock ont.

011:028   Den som f”rtr”star p† sin rikedom, han kommer p† fall,
	  men de r„ttf„rdiga skola gr”nska likasom l”v.

011:029   Den som drager olycka ”ver sitt hus, han f†r vind till arvedel,
	  och den of”rnuftige bliver tr„l †t den som har ett vist hj„rta.

011:030   Den r„ttf„rdiges frukt „r ett livets tr„d,
	  och den som „r vis, han vinner hj„rtan.

011:031   Se, den r„ttf„rdige f†r sin l”n p† jorden;
	  huru mycket mer d† den ogudaktige och syndaren!
012:001   Den som „lskar tuktan, han „lskar kunskap,
	  men of”rnuftig „r den som hatar tillr„ttavisning.

012:002   Den gode undf†r n†d av HERREN,
	  men den r„nkfulle varder av honom f”rd”md.

012:003   Ingen m„nniska bliver best†ndande genom ogudaktighet,
	  men de r„ttf„rdigas rot kan icke rubbas.

012:004   En idog hustru „r sin mans krona,
	  men en vanartig „r s†som r”ta i hans ben.

012:005   De r„ttf„rdigas tankar g† ut p† vad r„tt „r,
	  men de ogudaktigas r†dklokhet g†r ut p† svek.

012:006   De ogudaktigas ord ligga p† lur efter blod,
	  men de redliga r„ddas genom sin mun.

012:007   De ogudaktiga varda omst”rtade och „ro s† icke mer,
	  men de r„ttf„rdigas hus best†r.

012:008   I m†n av sitt vett varder en man prisad,
	  men den som har ett f”rv„nt f”rst†nd, han bliver f”raktad.

012:009   B„ttre „r en ringa man, som likv„l har en tj„nare,
	  „n den som vill vara f”rn„m och saknar br”d.

012:010   Den r„ttf„rdige vet huru hans boskap k„nner det,
	  men de ogudaktigas hj„rtelag „r grymt.

012:011   Den som brukar sin †ker f†r br”d till fyllest,
	  men of”rst†ndig „r den som far efter f†f„ngliga ting.

012:012   Den ogudaktige vill in i det n„t som f†ngar de onda,
	  men de r„ttf„rdigas rot skjuter skott.

012:013   Den som „r ond bliver sn„rjd i sina l„ppars synd,
	  men den r„ttf„rdige undkommer ur n”den

012:014   Sin muns frukt f†r envar njuta sig fullt till godo,
	  och vad en m„nniskas h„nder hava f”r”vat, det varder henne vederg„llt.

012:015   Den of”rnuftige tycker sin egen v„g vara den r„tta,
	  med den som „r vis lyssnar till r†d.

012:016   Den of”rnuftiges f”rt”rnelse bliver kunnig samma dag,
	  men den som „r klok, han d”ljer sin skam

012:017   Den som talar vad r„tt „r, han fr„mjar sanning,
	  men ett falskt vittne talar svek.

012:018   M†ngen talar i obet„nksamhet ord som stinga likasom sv„rd,
	  men de visas tunga „r en l„kedom.

012:019   Sannf„rdiga l„ppar best† evinnerligen,
	  men en l”gnaktig tunga allenast ett ”gonblick.

012:020   De som bringa ont † bane hava falskhet i hj„rtat,
	  men de som stifta frid, de undf† gl„dje.

012:021   Intet ont vederfares den r„ttf„rdige,
	  men ”ver de ogudaktiga kommer olycka i fullt m†tt.

012:022   En styggelse f”r HERREN „ro l”gnaktiga l†ppar,
	  men de som handla redligt behaga honom v„l.

012:023   En klok man d”ljer sin kunskap,
	  men d†rars hj„rtan ropa ut sitt of”rnuft.

012:024   De idogas hand kommer till v„lde,
	  men en lat hand m†ste g”ra tr„ltj„nst.

012:025   Sorg i en mans hj„rta trycker det ned,
	  men ett v„nligt ord skaffar det gl„dje.

012:026   Den r„ttf„rdige visar sin v„n till r„tta,
	  men de ogudaktigas v„g f”r dem sj„lva vilse.

012:027   Den late f†r icke upp n†got villebr†d,
	  men idoghet „r f”r m„nniskan en dyrbar skatt.

012:028   P† r„ttf„rdighetens v„g „r liv,
	  och d„r dess stig g†r fram „r frihet ifr†n d”d.
013:001   En vis son h”r p† sin faders tuktan,
	  men en bespottare h”r icke p† n†gon n„pst.
013:002   Sin muns frukt f†r envar njuta sig till godo,
	  de trol”sa hungra efter v†ld.

013:003   Den som bevakar sin mun, han bevarar sitt liv,
	  men den som „r l”smunt kommer i olycka

013:004   Den late „r full av lystnad, och han f†r dock intet,
	  men de idogas hunger varder rikligen m„ttad.

013:005   Den r„ttf„rdige skyr l”gnaktigt tal,
	  men den ogudaktige „r f”rhatlig och sk„ndlig.

013:006   R„ttf„rdighet bevarar den vilkens v„g „r ostrafflig,
	  men ogudaktighet kommer syndarna p† fall.

013:007   Den ene vill h†llas f”r rik och har dock alls intet,
	  den andre vill h†llas f”r fattig och har dock stora „godelar.

013:008   Den rike m†ste giva sin rikedom s†som l”sepenning f”r sitt liv,
	  den fattige h”r icke av n†got

013:009   De r„ttf„rdigas ljus brinner glatt,
	  men de ogudaktigas lampa slocknar ut.

013:010   Genom ”vermod kommer man allenast split †stad,
	  men hos dem som taga emot r†d „r vishet.

013:011   L„ttf†nget gods f”rsvinner,
	  men den som samlar efter hand f†r mycket.

013:012   F”rl„ngd v„ntan t„r p† hj„rtat,
	  men en uppfylld ”nskan „r ett livets tr„d.

013:013   Den som f”raktar ordet hemfaller †t dess dom,
	  men den som fruktar budet, han f†r vederg„llning.

013:014   Den vises undervisning „r en livets k„lla;
	  genom den undviker man d”dens snaror.

013:015   Ett gott f”rst†nd bereder ynnest,
	  men de trol”sas v„g „r alltid sig lik.

013:016   Var och en som „r klok g†r till v„ga med f”rst†nd,
	  men d†ren breder ut sitt of”rnuft.

013:017   En ogudaktig budb„rare st”rtar i olycka,
	  men ett tillf”rlitligt s„ndebud „r en l„kedom.

013:018   Fattigdom och skam f†r den som ej vill veta av tuktan,
	  men den som tager vara p† tillr„ttavisning, han kommer till „ra.

013:019   Uppfylld ”nskan „r ljuvlig f”r sj„len,
	  men att fly det onda „r en styggelse f”r d†rar.

013:020   Hav din umg„ngelse med de visa, s† varder du vis;
	  den som giver sig i s„llskap med d†rar, honom g†r det illa.

013:021   Syndare f”rf”ljas av olycka,
	  men de r„ttf„rdiga f† till l”n vad gott „r.

013:022   Den gode l„mnar arv †t barnbarn,
	  men syndarens gods f”rvaras †t den r„ttf„rdige.

013:023   De fattigas nyodling giver riklig f”da,
	  men m†ngen f”rg†s genom sin or„ttr†dighet.

013:024   Den som spar sitt ris, han hatar sin son,
	  men den som „lskar honom agar honom i tid.

013:025   Den r„ttf„rdige f†r „ta, s† att hans hunger bliver m„ttad,
	  men de ogudaktigas buk m†ste lida brist.
014:001   Genom visa kvinnor varder huset uppbyggt,
	  men of”rnuft river ned det med egna h„nder.

014:002   Den som fruktar HERREN, han vandrar i redlighet,
	  men den som f”raktar honom, han g†r krokiga v„gar.

014:003   I den of”rnuftiges mun „r ett gissel f”r hans h”gmod,
	  men de visa bevaras genom sina l„ppar.

014:004   D„r inga dragare finnas, d„r f”rbliver krubban tom,
	  men riklig vinning f†r man genom oxars kraft.

014:005   Ett sannf„rdigt vittne ljuger icke,
	  men ett falskt vittne fr„mjar l”gn.

014:006   Bespottaren s”ker vishet och finner ingen,
	  men f”r den f”rst†ndige „r kunskap l„tt.

014:007   G† bort ifr†n den man som „r d†raktig;
	  aldrig fann du p† hans l„ppar n†got f”rst†nd.

014:008   Det „r den klokes vishet, att han aktar p† sin v„g,
	  men det „r d†rars of”rnuft, att de ”va svek.

014:009 De of”rnuftiga bespottas av sitt eget skuldoffer,
	men bland de redliga r†der gott behag.

014:010 Hj„rtat k„nner sj„lvt b„st sin egen sorg,
	ej heller kan en fr„mmande intr„nga i dess gl„dje.

014:011   De ogudaktigas hus f”r”des,
	  men de r„ttsinnigas hydda blomstrar.

014:012   M†ngen h†ller sin v„g f”r den i r„tta,
	  men p† sistone leder den dock till d”den.

014:013   Mitt under l”jet kan hj„rtat s”rja,
	  och slutet p† gl„djen bliver bedr”velse.

014:014   Av sina g„rningars frukt varder den avf„llige m„ttad,
	  och den gode bliver upph”jd ”ver honom.

014:015   Den f†kunnige tror vart ord,
	  men den kloke aktar p† sina steg.

014:016   Den vise tager sig till vara och flyr det onda,
	  men d†ren „r ”vermodig och sorgl”s.

014:017   Den som „r snar till vrede g”r vad of”rnuftigt „r,
	  och en r„nkfull man bliver hatad.

014:018   De f†kunniga hava f†tt of”rnuft till sin arvedel,
	  men de kloka bliva kr”nta med kunskap.

014:019   De onda m†ste falla ned inf”r de goda,
	  och de ogudaktiga vid den r„ttf„rdiges portar.

014:020   J„mv„l av sina n„rmaste „r den fattige hatad,
	  men den rike har m†nga v„nner.

014:021   Den som visar f”rakt f”r sin n„sta, han beg†r synd,
	  men s„ll „r den som f”rbarmar sig ”ver de betryckta.

014:022   De som bringa ont † bane skola f”rvisso fara vilse,
	  men barmh„rtighet och trofasthet r”na de som bringa gott † bane.

014:023   Av all m”da kommer n†gon vinning,
	  men tomt tal „r ren f”rlust.

014:024   De visas rikedom „r f”r dem en krona
	  men d†rarnas of”rnuft f”rbliver of”rnuft.

014:025   Ett sannf„rdigt vittne r„ddar liv,
	  men den som fr„mjar l”gn, han „r full av svek.

014:026   Den som fruktar HERREN har ett tryggt f„ste,
	  och hans barn f† d„r en tillflykt.

014:027   I HERRENS fruktan „r en livets k„lla
	  genom dem undviker man d”dens snaror

014:028   Att hava m†nga unders†tar „r en konungs h„rlighet,
	  men brist p† folk „r en furstes olycka.

014:029   Den som „r t†lmodig visar gott f”rst†nd,
	  men den som „r snar till vrede g†r l†ngt i of”rnuft.

014:030   Ett saktmodigt hj„rta „r kroppens liv,
	  men bittert sinne „r r”ta i benen.

014:031   Den som f”rtrycker den arme sm„dar hans skapare,
	  men den som f”rbarmar sig ”ver de fattiga, han „rar honom.

014:032   Genom sin ondska kommer de ogudaktige p† fall,
	  men den r„ttf„rdige „r frimodig in i d”den.

014:033   I den f”rst†ndiges hj„rta bor visheten,
	  och i d†rarnas krets g”r hon sig kunnig.

014:034   R„ttf„rdighet upph”jer ett folk
	  men synd „r folkens van„ra.

014:035   En f”rst†ndig tj„nare behaga konungen v„l,
	  men ”ver en vanartig skall han vrede komma.
015:001   Ett mjukt svar stillar vrede,
	  men ett h†rt ord kommer harm †stad.

015:002   De visas tunga meddelar god kunskap,
	  men d†rars mun fl”dar ”ver av of”rnuft.

015:003   HERRENS ”gon „ro ”verallt;
	  de giva akt p† b†de onda och goda.

015:004   En saktmodig tunga „r ett livets tr„d,
	  men en vr†ng tunga giver hj„rtes†r.

015:005   Den of”rnuftige f”raktar sin faders tuktan,
	  men den som tager vara p† tillr„ttavisning, han varder klok.

015:006   Den r„ttf„rdiges hus g”mmer stor rikedom,
	  men i de ogudaktigas vinning „r olycka.

015:007   De visas l„ppar str” ut kunskap,
	  men d†rars hj„rtan „ro icke s†som sig b”r.

015:008   De ogudaktigas offer „r en styggelse f”r HERREN,
	  men de redligas b”n behagar honom v„l.

015:009   En styggelse f”r HERREN „r den ogudaktiges v„g,
	  men den som far efter r„ttf„rdighet, honom „lskar han.

015:010   Sv†r tuktan drabbar den som ”vergiver v„gen;
	  den som hatar tillr„ttavisning, han m†ste d”.

015:011   D”dsriket och avgrunden ligga uppenbara inf”r HERREN;
	  huru mycket mer d† m„nniskornas hj„rtan!

015:012   Bespottaren finner ej behag i tillr„ttavisning;
	  till dem som „ro visa g†r han icke.

015:013   Ett glatt hj„rta g”r ansiktet ljust,
	  men vid hj„rtesorg „r modet brutet.

015:014   Den f”rst†ndiges hj„rta s”ker kunskap,
	  men d†rars mun far med of”rnuft.

015:015   Den betryckte har aldrig en glad dag,
	  men ett gott mod „r ett st„ndigt g„stabud.

015:016   B„ttre „r n†got litet med HERRENS fruktan
	  „n en stor skatt med oro.

015:017   B„ttre „r ett fat k†l med k„rlek
	  „n en g”dd oxe med hat.

015:018   En snarsticken man uppv„cker tr„ta,
	  men en t†lmodig man stillar kiv.

015:019   Den lates stig „r s†som sp„rrad av t”rne,
	  men de redliga hava en banad stig.

015:020   En vis son g”r sin fader gl„dje,
	  och en d†raktig m„nniska „r den som f”raktar sin moder.

015:021   I of”rnuft har den vettl”se sin gl„dje,
	  men en f”rst†ndig man g†r sin v„g r„tt fram.

015:022   D„r r†dpl„gning fattas varda planerna om intet,
	  men best†ndande bliva de, d„r de r†dvisa „ro m†nga.

015:023   En man gl„der sig, n„r hans mun kan giva svar;
	  ja, ett ord i sinom tid, det „r gott.

015:024   Den f”rst†ndige vandrar livets v„g upp†t,
	  D† att han undviker d”dsriket d„rnere.

015:025   Den h”gmodiges hus rycker HERREN bort,
	  men „nkans r†m„rke l†ter han st† fast.

015:026   F”r HERREN „ro ondskans anslag en styggelse,
	  men milda ord rena.

015:027   Den som s”ker or„tt vinning drager olycka ”ver sitt hus,
	  men den som hatar mutor, han f†r leva.

015:028   Den r„ttf„rdiges hj„rta bet„nker vad svaras b”r,
	  men de ogudaktigas mun fl”dar ”ver av onda ord.

015:029   HERREN „r fj„rran ifr†n de ogudaktiga,
	  men de r„ttf„rdigas b”n h”r han.

015:030   En mild blick g”r hj„rtat glatt,
	  ett gott budskap giver m„rg †t benen.

015:031   Den vilkens ”ra h”r p† h„lsosam tillr„ttavisning,
	  han skall f† dv„ljas i de vises krets.

015:032   Den som ej vill veta av tuktan fr†gar icke efter sitt liv,
	  men den som h”r p† tillr„ttavisning, han f”rv„rvar f”rst†nd.

015:033   HERRENS fruktan „r en tuktan till vishet,
	  och ”dmjukhet g†r f”re „ra.
016:001   En m„nniska g”r upp planer i sitt hj„rta,
	  men fr†n HERREN kommer vad tungan svarar.

016:002   Var man tycker sina v„gar vara goda,
	  men HERREN „r den som pr”var andarna.

016:003   Befall dina verk †t HERREN,
	  s† hava dina planer framg†ng.

016:004   HERREN har gjort var sak f”r dess s„rskilda m†l,
	  s† ock den ogudaktige f”r olyckans dag.

016:005   En styggelse f”r HERREN „r var h”gmodig man;
	  en s†dan bliver f”rvisso icke ostraffad.

016:006   Genom barmh„rtighet och trofasthet f”rsonas missg„rning,
	  och genom HERRENS fruktan undflyr man det onda.

016:007   Om en mans v„gar behaga HERREN v„l
	  s† g”r han ock hans fiender till hans v„nner.

016:008   B„ttre „r n†got litet med r„ttf„rdighet
	  „n stor vinning med or„tt.

016:009   M„nniskans hj„rta t„nker ut en v„g,
	  men HERREN „r den som styr hennes steg.

016:010   Gudasvar „r p† konungens l„ppar,
	  i domen felar icke hans mun.

016:011   V†g och r„tt v„gning „ro fr†n HERREN,
	  alla vikter i pungen „ro hans verk.
016:012   En styggelse f”r konungar „ro ogudaktiga g„rningar,
	  ty genom r„ttf„rdighet bliver tronen bef„st.

016:013   R„ttf„rdiga l„ppar behaga konungar v„l,
	  Och den som talar vad r„tt „r, han bliver „lskad.

016:014   Konungens vrede „r d”dens f”rebud,
	  men en vis man blidkar den.

016:015   N„r konungen l†ter sitt ansikte lysa, „r d„r liv,
	  och hans v„lbehag „r s†som ett moln med v†rregn.

016:016   L†ngt b„ttre „r att f”rv„rva vishet „n guld
	  f”rst†nd „r mer v„rt att f”rv„rvas „n silver.

016:017   De redligas v„g „r att fly det onda;
	  den som aktar p† sin v„g, han bevarar sitt liv.

016:018   Stolthet g†r f”re underg†ng,
	  och h”gmod g†r f”re fall.

016:019   B„ttre „r att vara ”dmjuk bland de betryckta
	  „n att utskifta byte med de h”gmodiga.

016:020   Den som aktar p† ordet, han finner lycka,
	  och s„ll „r den som f”rtr”star p† HERREN.

016:021   Den som har ett vist hj„rta, honom kallar man f”rst†ndig,
	  och d„r s”tma „r p† l„pparna h„mtas mer l„rdom.

016:022   En livets k„lla „r f”rst†ndet f”r den som „ger det,
	  men of”rnuftet „r de of”rnuftigas tuktan.

016:023   Den vises hj„rta g”r hans mun f”rst†ndig
	  och l„gger l„rdom p† hans l„ppar, allt mer och mer.

016:024   Milda ord „ro honungskakor;
	  de „ro ljuvliga f”r sj„len och en l„kedom f”r kroppen.

016:025   M†ngen h†ller sin v„g f”r den r„tta,
	  men p† sistone leder den dock till d”den.

016:026   Arbetarens hunger hj„lper honom att arbeta
	  ty hans egen mun driver p† honom.

016:027   F”rd„rvlig „r den m„nniska som gr„ver gropar f”r att skada;
	  det „r s†som brunne en eld p† hennes l„ppar.

016:028   En vr†ng m„nniska kommer tr„ta †stad,
	  och en ”rontasslare g”r v„nner oense.

016:029   Den or„ttr†dige f”rf”r sin n„sta
	  och leder honom in p† en v„g som icke „r god.

016:030   Den som ser under lugg, han umg†s med vr†nga tankar;
	  den som biter ihop l„pparna, han „r f„rdig med n†got ont.

016:031   En „rekrona „ro gr† h†r;
	  den vinnes p† r„ttf„rdighetens v„g.

016:032   B„ttre „r en t†lmodig man „n en stark,
	  och b„ttre den som styr sitt sinne „n den som intager en stad.

016:033   Lotten varder kastad i sk”tet,
	  men den faller alltid vart HERREN vill.
017:001   B„ttre „r ett torrt br”dstycke med ro
	  „n ett hus fullt av h”gtidsmat med kiv.

017:002   En f”rst†ndig tj„nare f†r r†da ”ver en vanartig son,
	  och bland br”derna f†r han skifta arv.

017:003   Degeln pr”var silver och sm„ltugnen guld,
	  s† pr”var HERREN hj„rtan.

017:004   En ond m„nniska aktar p† ondskefulla l„ppar,
	  falskheten lyssnar till f”rd„rvliga tungor.

017:005   Den som bespottar den fattige sm„dar hans skapare;
	  den som gl„der sig †t andras of„rd bliver icke ostraffad.

017:006   De gamlas krona „ro barnbarn,
	  och barnens „ra „ro deras f„der.

017:007   Stortaliga l„ppar h”vas icke d†ren,
	  mycket mindre l”gnaktiga l„ppar en furste.

017:008   En g†va „r en lyckosten i dens ”gon, som ger den;
	  vart den „n kommer bereder den framg†ng.

017:009   Den som skyler vad som „r brutet, han vill fr„mja k„rlek,
	  men den som river upp gammalt, han g”r v„nner oense.

017:010   En f”rebr†else verkar mer p† den f”rst†ndige
	  „n hundra slag p† d†ren.

017:011   Upprorsmakaren vill allenast vad ont „r,
	  men en budb„rare utan f”rbarmande skall s„ndas mot honom.

017:012   B„ttre „r att m”ta en bj”rninna fr†n vilken man har tagit ungarna,
	  „n att m”ta en d†re i hans of”rnuft.

017:013   Den som vederg„ller gott med ont,
	  fr†n hans hus skall olyckan icke vika.

017:014   Att begynna tr„ta „r att sl„ppa ett vattenfl”de l”st;
	  h†ll d„rf”r inne, f”rr„n kivet har brutit ut.

017:015   Den som friar den skyldige och den som f„ller den oskyldige,
	  de „ro b†da en styggelse f”r HERREN.

017:016   Vartill gagna v„l penningar i d†rens hand?
	  Han kunde k”pa sig vishet, men han saknar f”rst†nd.

017:017   En v„ns k„rlek best†r alltid.
	  och en broder f”des till hj„lp i n”den.

017:018   En m„nniska utan f”rst†nd „r den som giver handslag,
	  den som g†r i borgen f”r sin n„sta.

017:019   Den som „lskar split, han „lskar ”vertr„delse;
	  Men som bygger sin d”rr h”g, han far efter fall.

017:020   Den som har ett vr†ngt hj„rta vinner ingen framg†ng,
	  och den som har en f”rv„nd tunga, han faller i olycka.

017:021   Den som har f”tt en d†raktig son f†r bedr”velse av honom,
	  en d†res fader har ingen gl„dje.

017:022   Ett glatt hj„rta „r en god l„kedom,
	  men ett brutet mod tager m„rgen ur benen.

017:023   Den ogudaktige tager g„rna sk„nker i l”nndom,
	  f”r att han skall vr„nga r„ttens v„gar.

017:024   Den f”rst†ndige har sin blick p† visheten,
	  men d†rens ”gon „ro vid jordens „nda.

017:025   En d†raktig son „r sin faders gr„melse
	  och en bitter sorg f”r henne som har f”tt honom.

017:026   Att pliktf„lla j„mv„l den r„ttf„rdige „r icke tillb”rligt;
	  att sl† „dla m„n strider mot r„ttvisan.

017:027   Den som har vett, han spar sina ord;
	  och lugn till sinnes „r en man med f”rst†nd.

017:028   Om den of”rnuftige tege, s† aktades ocks† han f”r vis;
	  den som tillsluter sina l„ppar „r f”rst†ndig.
018:001   Den egensinnige f”ljer sin egen lystnad,
	  med all makt s”ker han strid.

018:002   D†ren fr†gar ej efter f”rst†nd,
	  allenast efter att f† l„gga fram vad han har i hj„rtat.

018:003   D„r den ogudaktige kommer, d„r kommer f”rakt,
	  och med skamlig vandel f”ljer sm„lek.

018:004   Orden i en mans mun „ro s†som ett djupt vatten,
	  s†som en fl”dande b„ck, en vishetens k„lla.

018:005   Att vara partisk f”r den skyldige „r icke tillb”rligt
	  ej heller att vr„nga r„tten f”r den oskyldige.

018:006   D†rens l„ppar komma med kiv,
	  och hans mun ropar efter slag.

018:007   D†rens mun „r honom sj„lv till olycka,
	  och hans l„ppar „ro en snara hans liv.

018:008   ™rontasslarens ord „ro s†som l„ckerbitar
	  och tr„nga ned till hj„rtats innand”men.

018:009   Den som „r f”rsumlig i sitt arbete,
	  han „r allaredan en broder till r”varen.

018:010   HERRENS namn „r ett starkt torn;
	  den r„ttf„rdige hastar dit och varder beskyddad.

018:011   Den rikes skatter „ro honom en fast stad,
	  h”ga murar likna de, i hans inbillning.

018:012   F”re fall g†r h”gmod i mannens hj„rta,
	  och ”dmjukhet g†r f”re „ra.

018:013   Om n†gon giver svar, f”rr„n han har h”rt,
	  s† tillr„knas det honom s†som of”rnuft och skam.

018:014   Mod uppeh†ller mannen i hans svaghet;
	  men ett brutet mod, vem kan b„ra det?

018:015   Den f”rst†ndiges hj„rta f”rv„rvar kunskap,
	  och de visas ”ron s”ka kunskap.

018:016   G†vor ”ppna v„g f”r en m„nniska
	  och f”ra henne fram inf”r de store.

018:017   Den som f”rst l„gger fram sin sak har r„tt;
	  sedan kommer vederparten och uppdagar huru det „r.

018:018   Lottkastning g”r en „nde p† tr„tor,
	  den skiljer mellan m„ktiga m„n.

018:019   En f”ror„ttad broder „r sv†rare att vinna „n en fast stad,
	  och tr„tor „ro s†som bommar f”r ett slott.

018:020   Av sin muns frukt f†r envar sin buk m„ttad,
	  han varder m„ttad av sina l„ppars gr”da.

018:021   D”d och liv har tungan i sitt v†ld,
	  de som g„rna bruka henne f† „ta hennes frukt.

018:022   Den som har funnit en r„tt hustru, han har funnit lycka
	  och har undf†tt n†d av HERREN.

018:023   B”nfallande „r den fattiges tal,
	  men den rike svarar med h†rda ord.

018:024   Den som „vlas att f† v„nner, han kommer i olycka;
	  men v„nner finnas, mer trogna „n en broder.
019:001   B„ttre „r en fattig man som vandrar i ostrafflighet
	  „n en man som har vr†nga l„ppar och d„rtill „r en d†re.

019:002   Ett obet„nksamt sinne, redan det „r illa;
	  och den som „r snar p† foten, han stiger miste.

019:003   En m„nniskas eget of”rnuft kommer henne p† fall,
	  och dock „r det p† HERREN som hennes hj„rta vredgas

019:004   Gods skaffar m†nga v„nner,
	  men den arme bliver ”vergiven av sin v„n.

019:005   Ett falskt vittne bliver icke ostraffat,
	  och den som fr„mjar l”gn, han kommer icke undan.

019:006   M†nga s”ka en furstes ynnest,
	  och alla „ro v„nner till den givmilde.

019:007   Den fattige „r hatad av alla sina fr„nder,
	  „nnu l„ngre draga sig hans v„nner bort ifr†n honom;
	  han far efter l”ften som „ro ett intet.

019:008   Den som f”rv„rvar f”rst†nd har sitt liv k„rt;
	  den som tager vara p† insikt, han finner lycka

019:009   Ett falskt vittne bliver icke ostraffat,
	  och den som fr„mjar l”gn, han skall f”rg†s.

019:010   Det h”ves icke d†ren att hava goda dagar,
	  mycket mindre en tr„l att r†da ”ver furstar.

019:011   F”rst†nd g”r en m„nniska t†lmodig,
	  och det „r hennes „ra att tillgiva vad n†gon har brutit.

019:012   En konungs vrede „r s†som ett ungt lejons rytande,
	  hans n†d „r s†som dagg p† gr„set.

019:013   En d†raktig son „r sin faders f”rd„rv,
	  och en kvinnas tr„tor „ro ett oavl†tligt takdropp.

019:014   G†rd och gods f†r man i arv fr†n sina f„der,
	  men en f”rst†ndig hustru „r en g†va fr†n HERREN.

019:015   L„ttja f”rs„nker i d†sighet,
	  och den h†gl”se f†r lida hunger.

019:016   Den som h†ller budet f†r beh†lla sitt liv;
	  den som ej aktar p† sin vandel han varder d”dad.

019:017   Den som f”rbarmar sig ”ver den arme, han l†nar †t HERREN
	  och f†r vederg„llning av honom f”r vad gott han har gjort.

019:018   Tukta din son, medan n†got hopp „r,
	  och †tr† icke att v†lla hans d”d.

019:019   Den som f”rg†r sig i vrede, han m† plikta d„rf”r,
	  ty om du vill st„lla till r„tta, s† g”r du det allenast v„rre.

019:020   H”r r†d och tag emot tuktan,
	  p† det att du f”r framtiden m† bliva vis.

019:021   M†nga planer har en man i sitt hj„rta,
	  men HERRENS r†d, det bliver best†ndande.

019:022   Efter en m„nniskas goda vilja r„knas hennes barmh„rtighet,
	  och en fattig man „r b„ttre „n en som ljuger.

019:023   HERRENS fruktan f”r till liv;
	  s† f†r man vila m„tt och hems”kes icke av n†got ont.

019:024   Den late sticker sin hand i fatet,
	  men gitter icke f”ra den †ter till munnen.

019:025   Sl†r man bespottaren, s† bliver den f†kunnige klok;
	  och tillr„ttavisar man den f”rst†ndige, s† vinner han kunskap.

019:026   Den som ”var v†ld mot sin fader eller driver bort sin moder,
	  han „r en vanartig och sk„ndlig son.

019:027   Min son, om du icke vill h”ra tuktan,
	  s† far du vilse fr†n de ord som giva kunskap.

019:028   Ett ont vittne bespottar vad r„tt „r,
	  och de ogudaktigas mun „r glupsk efter or„tt.

019:029   Straffdomar ligga redo f”r bespottarna
	  och slag f”r d†rarnas rygg.
020:001   En bespottare „r vinet, en larmare „r rusdrycken,
	  och ovis „r envar som raglar d„rav.

020:002   S†som ett ungt lejons rytande „r den skr„ck en konung ingiver;
	  den som †drager sig hans vrede har f”rverkat sitt liv.

020:003   Det „r en „ra f”r en man att h†lla sig ifr†n kiv,
	  den of”rnuftige s”ker alltid strid.

020:004   N„r h”sten kommer, vill den late icke pl”ja;
	  d„rf”r s”ker han vid sk”rdetiden f”rg„ves efter frukt.

020:005   Planerna i en mans hj„rta „ro s†som ett djupt vatten,
	  men en man med f”rst†nd h„mtar „nd† upp dem.

020:006   M†nga finnas, som ropa ut var och en sin barmh„rtighet;
	  men vem kan finna en man som „r att lita p†?

020:007   Den som vandrar i ostrafflighet s†som en r„ttf„rdig man,
	  hans barn g†r det val efter honom.

020:008   En konung, som sitter p† domarstolen,
	  rensar med sina ”gons kastskovel bort allt vad ont „r.

020:009   Vem kan s„ga: ˝Jag har bevarat mitt hj„rta rent,
	  jag „r fri ifr†n synd˝?

020:010   Tv† slags vikt och tv† slags m†tt,
	  det ena som det andra „r en styggelse f”r HERREN.

020:011   Redan barnet r”jer sig i sina g„rningar,
	  om dess vandel „r r„ttskaffens och redlig.

020:012   ™rat, som h”r, och ”gat, som ser,
	  det ena som det andra har HERREN gjort.

020:013   Žlska icke s”mn, p† det att du icke m† bliva fattig;
	  h†ll dina ”gon ”ppna, s† f†r du br”d till fyllest.

020:014   ˝Uselt, uselt˝, s„ger k”paren;
	  men n„r han g†r sin v„g, rosar han sitt k”p.

020:015   Man m† hava guld, s† ock p„rlor i myckenhet,
	  den dyrbaraste klenoden „ro dock l„ppar som tala f”rst†nd.

020:016   Tag kl„derna av honom, ty han har g†tt i borgen f”r en annan,
	  och panta ut vad han har, f”r de fr„mmandes skull.

020:017   Or„ttf†nget br”d smakar mannen ljuvligt,
	  men efter†t bliver hans mun full av stenar.

020:018   Planer hava framg†ng, n„r de „ro v„l ”verlagda,
	  och med r†dklokhet m† man f”ra krig.

020:019   Den som g†r med f”rtal, han f”rr†der hemligheter;
	  med den som „r l”smunt m† du ej giva dig i lag.

020:020   Den som uttalar f”rbannelser ”ver fader eller moder,
	  hans lampa skall slockna ut mitt i m”rkret.

020:021   Det f”rv„rv man i f”rstone „vlas efter,
	  det varder p† sistone icke v„lsignat.

020:022   S„g icke: ˝Jag vill vederg„lla ont med ont˝;
	  f”rbida HERREN, han skall hj„lpa dig.

020:023   Tv†faldig vikt „r en styggelse f”r HERREN,
	  och falsk v†g „r icke n†got gott.

020:024   Av HERREN bero en mans steg;
	  ja, en m„nniska f”rst†r icke sj„lv sin v„g.

020:025   Det „r farligt f”r en m„nniska att obet„nksamt helga n†got
	  och att ”verv„ga sina l”ften, f”rst n„r de „ro gjorda.

020:026   En vis konung rensar bort de ogudaktiga s†som med en kastskovel
	  och l†ter tr”skhjulet g† ”ver dem.

020:027   Anden i m„nniskan „r en HERRENS lykta;
	  den utrannsakar alla hj„rtats innand”men.

020:028   Mildhet och trofasthet „ro en konungs vakt;
	  genom mildhet st”der han sin tron.

020:029   De ungas „ra „r deras kraft,
	  och de gamlas prydnad „ro deras gr† h†r.

020:030   S†r som svida rena fr†n ondska,
	  ja, tuktan renar hj„rtats innand”men.
021:001   Konungars hj„rtan „ro i HERRENS hand s†som vattenb„ckar:
	  han leder dem varthelst han vill.

021:002   Var man tycker sin v„g vara den r„tta,
	  men HERREN „r den som pr”var hj„rtan.

021:003   Att ”va r„ttf„rdighet och r„tt,
	  det „r mer v„rt f”r HERREN „n offer.

021:004   Stolta ”gon och h”gmodigt hj„rta --
	  de ogudaktigas lykta „r dem till synd.

021:005   Den idoges omtanke leder allenast till vinning,
	  men all fikenhet allenast till f”rlust.

021:006   De skatter som f”rv„rvas genom falsk tunga,
	  de „ro en f”rsvinnande dunst och hasta till d”den.

021:007   De ogudaktigas ”verv†ld bortrycker dem sj„lva,
	  eftersom de icke vilja g”ra vad r„tt „r.

021:008   En o„rlig mans v„g „r idel vr†nghet,
	  men en r„ttskaffens man handla redligt

021:009   B„ttre „r att bo i en vr† p† taket
	  „n att hava hela huset gemensamt med en tr„tgirig kvinna.

021:010   Den ogudaktiges sj„l har lust till det onda;
	  hans n„sta finner ingen barmh„rtighet hos honom.

021:011   Straffar man bespottaren, s† bliver den f†kunnige vis:
	  och undervisar man den vise, s† inh„mtar han kunskap.

021:012   Den R„ttf„rdige giver akt p† den ogudaktiges hus,
	  han st”rtar de ogudaktiga i olycka.

021:013   Den som tillsluter sitt ”ra f”r den armes rop,
	  han skall sj„lv ropa utan att f† svar.

021:014   En hemlig g†va stillar vrede
	  och en sk„nk i l”nndom v†ldsammaste f”rbittring.

021:015   Det „r den r„ttf„rdiges gl„dje att r„tt skipa,
	  men det „r og„rningsm„nnens skr„ck.

021:016   Den m„nniska som far vilse ifr†n f”rst†ndets v„g,
	  hon hamnar i skuggornas krets.

021:017   Den som „lskar glada dagar varder fattig;
	  den som „lskar vin och olja bliver icke rik.

021:018   Den ogudaktige varder given s†som l”sepenning f”r den r„ttf„rdige,
	  och den trol”se s„ttes i de redligas st„lle.

021:019   B„ttre „r att bo i ett ”de land
	  „n med en tr„tgirig och besv„rlig kvinna.

021:020   Dyrbara skatter och salvor har den vise i sin boning,
	  men en d†raktig m„nniska f”rsl”sar sitt gods.

021:021   Den som far efter r„ttf„rdighet och godhet,
	  han finner liv, r„ttf„rdighet och „ra.

021:022   En vis man kan storma en stad full av hj„ltar
	  och bryta ned det f„ste som var dess f”rtr”stan.

021:023   Den som besvarar sin mun och sin tunga
	  han bevarar sitt liv f”r n”d.

021:024   Bespottare m† den kallas, som „r fr„ck och ”vermodig,
	  den som far fram med fr„ck f”rm„tenhet.

021:025   Den lates beg„relse f”r honom till d”den,
	  i det att hans h„nder icke vilja arbeta.

021:026   Den snikne „r alltid full av snikenhet;
	  men den r„ttf„rdige giver och spar icke.

021:027   De ogudaktigas offer „r en styggelse;
	  mycket mer, n„r det framb„res i sk„ndligt upps†t.

021:028   Ett l”gnaktigt vittne skall f”rg†s;
	  men en man som h”r p† f†r allt framgent tala.

021:029   En ogudaktig man upptr„der fr„ckt;
	  men den redlige vandrar sina v„gar st†ndaktigt.

021:030   Ingen vishet, intet f”rst†nd,
	  intet r†d f”rm†r n†got mot HERREN.

021:031   H„star rustas ut f”r stridens dag,
	  men fr†n HERREN „r det som segern kommer.
022:001   Ett gott namn „r mer v„rt „n stor rikedom,
	  ett gott anseende „r b„ttre „n silver och guld.

022:002   Rik och fattig f† leva j„mte varandra;
	  HERREN har gjort dem b†da.

022:003   Den kloke ser faran och s”ker skydd;
	  men de f†kunniga l”pa †stad och f† plikta d„rf”r.

022:004   ™dmjukhet har sin l”n i HERRENS fruktan,
	  i rikedom, „ra och liv.

022:005   T”rnen och snaror ligga p† den vr†nges v„g;
	  den som vill bevara sitt liv h†ller sig fj„rran ifr†n dem.

022:006   V„nj den unge vid den v„g han b”r vandra,
	  s† viker han ej d„rifr†n, n„r han bliver gammal.

022:007   Den rike r†der ”ver de fattiga,
	  och l†ntagaren bliver l†ngivarens tr„l.

022:008   Den som s†r vad or„tt „r, han f†r sk”rda f”rd„rv,
	  och hans ”vermods ris f†r en „nde.

022:009   Den som unnar andra gott, han varder v„lsignad,
	  ty han giver av sitt br”d †t den arme.

022:010   Driv ut bespottaren, s† upph”r tr„tan,
	  och tvist och sm„delse f† en „nde.

022:011   Den som „lskar hj„rtats renhet,
	  den vilkens l„ppar tala ljuvligt, hans v„n „r konungen.

022:012   HERRENS ”gon bevara den f”rst†ndige;
	  d„rf”r omst”rtar han den trol”ses planer.

022:013   Den late s„ger: ˝Ett lejon „r p† gatan;
	  d„rute p† torget kunde jag bliva dr„pt.˝

022:014   En trol”s kvinnas mun „r en djup grop;
	  den som har tr„ffats av HERRENS vrede, han faller d„ri.

022:015   Of”rnuft l†der vid barnets hj„rta,
	  men tuktans ris driver det bort.

022:016   Den som f”rtrycker den arme bereder honom vinning
	  men den som giver †t den rike v†llar honom allenast f”rlust.

	               ----

022:017   B”j ditt ”ra h„rtill, och h”r de vises ord,
	  och l„gg mina l„rdomar p† hj„rtat.
022:018   Ty det bliver dig ljuvligt, om du bevarar dem i ditt innersta;
	  m† de alla ligga redo p† dina l„ppar.
022:019   F”r att du skall s„tta din f”rtr”stan till HERREN,
	  undervisar jag i dag just dig.
022:020   Ja, redan f”rut har jag ju skrivit regler f”r dig
	  och meddelat dig r†d och insikt,
022:021   f”r att l„ra dig tillf”rlitliga sanningsord,
	  s† att du r„tt kan svara den som har s„nt dig †stad.

022:022   Plundra icke den arme, d„rf”r att han „r arm,
	  och f”rtrampa icke den fattige porten.
022:023   Ty HERREN skall utf”ra deras sak,
	  och dem som r”va fr†n dem skall han ber”va livet.

022:024   Giv dig icke i s„llskap med den som l„tt vredgas
	  eller i lag med en snarsticken man,
022:025   p† det att du icke m† l„ra dig hans v„gar
	  och bereda en snara f”r ditt liv.

022:026   Var icke en av dem som giva handslag,
	  en av dem som g† i borgen f”r l†n.
022:027   Icke vill du att man skall taga ifr†n dig s„ngen d„r du ligger,
	  om du icke har n†got att betala med?

022:028   Flytta icke ett gammalt r†m„rke,
	  ett s†dant som dina f„der hava satt upp.

022:029   Ser du en man som „r v„l f”rfaren i sin syssla,
	  hans plats „r att tj„na konungar;
	  icke m† han tj„na ringa m„n.

023:001   N„r du sitter till bords med en furste,
	  s† besinna v„l vad du har framf”r dig,
023:002   och s„tt en kniv p† din strupe,
	  om du „r alltf”r hungrig.
023:003   Var ej lysten efter hans smakliga r„tter,
	  ty de „ro en bedr„glig kost.

023:004   M”da dig icke f”r att bliva rik;
	  avst† fr†n att bruka klokskap.
023:005   L†t icke dina blickar flyga efter det som ej har best†nd;
	  ty f”rvisso g”r det sig vingar
	  och flyger sin v„g, s†som ”rnen mot himmelen.

023:006   Žt icke den missunnsammes br”d,
	  och var ej lysten efter hans smakliga r„tter;

023:007   ty han f”rfar efter sina sj„lviska ber„kningar.
	  ˝Žt och drick˝ kan han val s„ga till dig,
	  men hans hj„rta „r icke med dig.
023:008   Den bit du har „tit m†ste du utspy,
	  och dina v„nliga ord har du f”rspillt.

023:009   Tala icke f”r en d†res ”ron,
	  ty han f”raktar vad klokt du s„ger.

023:010   Flytta icke ett gammalt r†m„rke,
	  och g”r icke intr†ng p† de faderl”sas †krar.
023:011   Ty deras b”rdeman „r stark;
	  han skall utf”ra deras sak mot dig.

023:012   V„nd ditt hj„rta till tuktan
	  och dina ”ron till de ord som giva kunskap.

023:013   L†t icke gossen vara utan aga;
	  ty om du sl†r honom med riset, s† bevaras han fr†n d”den;
023:014   ja, om du sl†r honom med riset,
	  s† r„ddar du hans sj„l undan d”dsriket.

023:015   Min son, om ditt hj„rta bliver vist,
	  s† gl„der sig ock mitt hj„rta;
023:016   ja, mitt innersta fr”jdar sig,
	  n„r dina l„ppar tala vad r„tt „r.

023:017   L†t icke ditt hj„rta avundas syndare,
	  men nit„lska f”r HERRENS fruktan best„ndigt.
023:018   F”rvisso har du d† en framtid,
	  och ditt hopp varder icke om intet.

023:019   H”r, du min son, och bliv vis,
	  och l†t ditt hj„rta g† r„tta v„gar.
023:020   Var icke bland vindrinkare,
	  icke bland dem som „ro ”verd†diga i mat.
023:021   Ty drinkare och frossare bliva fattiga,
	  och s”mnaktighet giver trasiga kl„der.

023:022   H”r din fader, som har f”tt dig,
	  och f”rakta icke din moder, n„r hon varder gammal.
023:023   S”k f”rv„rva sanning, och avh„nd dig henne icke,
	  s”k vishet och tukt och f”rst†nd.
023:024   Stor fr”jd har den r„ttf„rdiges fader;
	  den som har f†tt en vis son har gl„dje av honom.
023:025   M† d† din fader och din moder f† gl„dje,
	  och m† hon som har f”tt dig kunna fr”jda sig.

023:026   Giv mig, min son, ditt hj„rta,
	  och l†t mina v„gar behaga dina ”gon.
023:027   Ty sk”kan „r en djup grop,
	  och n„stans hustru „r en tr†ng brunn.
023:028   Ja, s†som en r”vare ligger hon p† lur
	  och de trol”sas antal f”r”kar hon bland m„nniskorna.

023:029   Var „r ve, var „r j„mmer?
	  Var „ro tr„tor, var „r klagan?
	  Var „ro s†r utan sak?
	  Var „ro ”gon h”ljda i dunkel?
023:030   Jo, d„r man l„nge sitter kvar vid vinet,
	  d„r man samlas f”r att pr”va kryddade drycker.
023:031   S† se d† icke p† vinet, att det „r s† r”tt,
	  att det giver s†dan glans i b„garen,
	  och att det s† l„tt rinner ned.
023:032   P† sistone stinger det ju s†som ormen,
	  och likt basilisken sprutar det gift.
023:033   Dina ”gon f† d† sk†da s„llsamma syner,
	  och ditt hj„rta talar f”rv„nda ting.
023:034   Det „r dig s†som l†ge du i havets djup,
	  eller s†som sv„vade du uppe i en mast:
023:035   ˝De sl† mig, men †t v†llar mig ingen sm„rta,
	  de st”ta mig, men jag k„nner det icke.
	  N„r skall jag d† vakna upp,
	  s† att jag †terigen f†r skaffa mig s†dant?˝
024:001   Avundas icke onda m„nniskor,
	  och hav ingen lust till att vara med dem.
024:002   Ty p† ”verv†ld t„nka deras hj„rtan,
	  och deras l„ppar tala olycka.

024:003   Genom vishet varder ett hus uppbyggt,
	  och genom f”rst†nd h†lles det vid makt.
024:004   Genom klokhet bliva kamrarna fyllda
	  med allt vad dyrbart och ljuvligt „r.

024:005   En vis man „r stark,
	  och en man med f”rst†nd „r v„ldig i kraft.
024:006   Ja, med r†dklokhet skall man f”ra krig,
	  och d„r de r†dvisa „ro m†nga, d„r g†r det v„l.

024:007   S„llsynt korall „r visheten f”r den of”rnuftige,
	  i porten kan han icke uppl†ta sin mun.

024:008   Den som t„nker ut onda anslag,
	  honom m† man kalla en r„nksmidare.

024:009   Ett of”rnuftigt p†fund „r synden,
	  och bespottaren „r en styggelse f”r m„nniskor.

024:010   L†ter du modet falla, n„r n”d kommer p†,
	  s† saknar du n”dig kraft.

024:011   R„dda dem som sl„pas till d”den,
	  och bist† dem som stappla till avr„ttsplatsen.

024:012   Om du s„ger: ˝Se, vi visste det icke˝,
	  s† bet„nk om ej han som pr”var hj„rtan m„rker det,
	  och om ej han som har akt p† din sj„l vet det.
	  Och han skall vederg„lla var och en efter hans g„rningar.

024:013   Žt honung, min son, ty det „r gott,
	  och sj„lvrunnen honung „r s”t f”r din mun.
024:014   Lik s†dan m† du r„kna visheten f”r din sj„l.
	  Om du finner henne, s† har du en framtid,
	  och ditt hopp varder d† icke om intet.

024:015   Lura icke, du ogudaktige, p† den r„ttf„rdiges boning,
	  ”va intet v†ld mot hans vilostad.
024:016   Ty den r„ttf„rdige faller sju g†nger och st†r †ter upp;
	  men de ogudaktiga st”rta ”ver „nda olyckan.

024:017   Gl„d dig icke, n„r din fiende faller,
	  och l†t ej ditt hj„rta fr”jda sig, n„r han st”rtar ”ver „nda,
024:018   p† det att HERREN ej m† se det med misshag
	  och flytta sin vrede ifr†n honom.

024:019   Harmas icke ”ver de onda,
	  avundas icke de ogudaktiga.
024:020   Ty den som „r ond har ingen framtid;
	  de ogudaktigas lampa skall slockna ut.

024:021   Min son, frukta HERREN och konungen;
	  giv dig icke i lag med upprorsm„n.
024:022   Ty pl”tsligt skall of„rd komma ”ver dem,
	  och vem vet n„r deras †r f† en olycklig „nde?

	               ----

024:023   Dessa ord „ro ock av visa m„n.

	  Att hava anseende till personen, n„r man d”mer, „r icke tillb”rligt.
024:024   Den som s„ger till den skyldige: ˝Du „r oskyldig˝,
	  honom skola folk f”rbanna,
	  honom skola folkslag ”nska of„rd.
024:025   Men dem som skipa r„ttvisa skall det g† v„l,
	  och ”ver dem skall komma v„lsignelse av vad gott „r.

024:026   En kyss p† l„pparna „r det,
	  n„r n†gon giver ett r„tt svar.

024:027   Fullborda ditt arbete p† marken,
	  g”r allting redo †t dig p† †kern;
	  sedan m† du bygga dig bo.

024:028   B„r icke vittnesb”rd mot din n„sta utan sak;
	  icke vill du bedraga med dina l„ppar?
024:029   S„g icke: ˝S†som han gjorde mot mig vill jag g”ra mot honom,
	  jag vill vederg„lla mannen efter hans g„rningar.˝

024:030   Jag gick f”rbi en lat mans †ker,
	  en of”rst†ndig m„nniskas ving†rd.
024:031   Och se, den var alldeles full av ogr„s,
	  dess mark var ”vert„ckt av n„sslor,
	  och dess stenmur l†g nedriven.
024:032   Och jag betraktade det och aktade d„rp†,
	  jag s†g det och tog varning d„rav.
024:033   Ja, sov „nnu litet, slumra „nnu litet,
	  l„gg „nnu litet h„nderna i kors f”r att vila,
024:034   s† skall fattigdomen komma farande ”ver dig,
	  och armodet s†som en v„pnad man.
025:001 Dessa ordspr†k „ro ock av Salomo; och Hiskias, Juda konungs, m„n
	hava gjort detta utdrag.

025:002   Det „r Guds „ra att f”rd”lja en sak,
	  men konungars „ra att utforska en sak.

025:003   Himmelens h”jd och jordens djup
	  och konungars hj„rtan kan ingen utrannsaka.

025:004   Skaffa slagget bort ifr†n silvret,
	  s† f†r guldsmeden fram en klenod d„rav.

025:005   Skaffa de ogudaktiga bort ur konungens tj„nst,
	  s† varder hans tron bef„st genom r„ttf„rdighet.

025:006   F”rh„v dig icke inf”r konungen,
	  och tr„d icke fram p† de stores plats.
025:007   Ty det „r b„ttre att man s„ger till dig: ˝Stig hitupp˝,
	  „n att man flyttar ned dig f”r n†gon f”rn„mligare man,
	  n†gon som dina ”gon redan hava sett.

025:008   Var icke f”r hastig att begynna en tvist;
	  vad vill du eljest g”ra l„ngre fram,
	  om din vederpart kommer dig p† skam?

025:009   Utf”r din egen sak mot din vederpart,
	  men uppenbara icke en annans hemlighet,
025:010 p† det att icke envar som h”r det m† lasta dig
	och ditt rykte bliva ont f”r best„ndigt.

025:011   Gyllene „pplen i silversk†lar
	  „ro ord som talas i r„ttan tid.

025:012   S†som en gyllene ”rring passar till ett br”stsp„nne av fint guld,
	  s† passar en vis bestraffare till ett h”rsamt ”ra.

025:013   S†som sn”ns svalka p† en sk”rdedag,
	  s† „r en p†litlig budb„rare f”r avs„ndaren;
	  sin herres sj„l vederkvicker han.

025:014   S†som regnskyar och bl†st, och likv„l intet regn,
	  s† „r en man som skryter med givmildhet, men icke h†ller ord.

025:015   Genom t†lamod varder en furste bevekt,
	  och en mjuk tunga krossar ben.

025:016   Om du finner honung, s† „t icke mer „n du t†l,
	  s† att du ej bliver ”verm„tt d„rav och f†r utspy den.
025:017   L†t din fot icke f”r ofta komma i din v„ns hus,
	  S† att han ej bliver m„tt p† dig och f†r motvilja mot dig.

025:018   En stridshammare och ett sv„rd och en skarp pil
	  „r den som b„r falskt vittnesb”rd mot sin n„sta.

025:019   S†som en gnagande tand och s†som ett skadedjurs fot
	  „r den trol”ses tillf”rsikt p† n”dens dag.

025:020   S†som att taga av dig manteln p† en vinterdag,
	  och s†som syra p† lutsalt,
	  s† „r det att sjunga visor f”r ett sorgset hj„rta.

025:021   Om din ov„n „r hungrig, s† giv honom att „ta,
	  och om han „r t”rstig, s† giv honom att dricka;
025:022   s† samlar du gl”dande kol p† hans huvud,
	  och HERREN skall vederg„lla dig.

025:023   Nordanvind f”der regn
	  och en tasslande tunga mulna ansikten.

025:024   B„ttre „r att bo i en vr† p† taket
	  „n att hava hela huset gemensamt med en tr„tgirig kvinna.

025:025   S†som friskt vatten f”r den f”rsm„ktande,
	  s† „r ett gott budskap ifr†n fj„rran land.

025:026   S†som en grumlad k„lla och en f”rd„rvad brunn,
	  s† „r en r„ttf„rdig som vacklar inf”r den ogudaktige.

025:027   Att „ta f”r mycket honung „r icke gott,
	  och den som vinner „ra f†r sin „ra nagelfaren.

025:028   S†som en stad vars murar „ro nedbrutna och borta,
	  s† „r en man som icke kan styra sitt sinne.
026:001   S†som sn” icke h”r till sommaren och regn icke till sk”rdetiden,
	  s† h”ves det ej heller att d†ren f†r „ra.

026:002   S†som sparven far sin kos, och s†som svalan flyger bort,
	  s† far en of”rtj„nt f”rbannelse f”rbi.

026:003   Piskan f”r h„sten, betslet f”r †snan
	  och riset f”r d†rarnas rygg!

026:004   Svara icke d†ren efter hans of”rnuft,
	  s† att du icke sj„lv bliver honom lik.

026:005   Svara d†ren efter hans of”rnuft,
	  f”r att han icke m† tycka sig vara vis.

026:006   Den som s„nder bud med en d†re,
	  han hugger sj„lv av sig f”tterna, och f†r olycka till dryck.

026:007   Lika den lames ben, som h„nga kraftl”sa ned,
	  „ro ordspr†k i d†rars mun.

026:008   S†som att binda slungstenen fast vid slungan,
	  s† „r det att giva „ra †t en d†re.

026:009   S†som n„r en t”rntagg kommer i en drucken mans hand,
	  s† „r det med ordspr†k i d†rars mun.

026:010   En m„stare g”r sj„lv allt,
	  men d†ren lejer, och lejer vem som kommer.

026:011   Lik en hund som v„nder †ter till i sina spyor
	  d†re som p† nytt begynner sitt of”rnuft.

026:012   Ser du en man som tycker sig sj„lv vara vis,
	  det „r mer hopp om en d†re „n om honom.

026:013   Den late s„ger: ˝Ett vilddjur „r p† v„gen,
	  ja, ett lejon „r p† gatorna.

026:014   D”rren v„nder sig p† sitt g†ngj„rn,
	  och den late v„nder sig i sin s„ng.

026:015   Den late sticker sin hand i fatet,
	  men finner det m”dosamt att f”ra den †ter till munnen.

026:016   Den late tycker sig vara vis,
	  mer „n sju som giva f”rst†ndiga svar.

026:017   Lik en som griper en hund i ”ronen
	  „r den som f”rivrar sig vid andras kiv, d„r han g†r fram.

026:018   Lik en rasande, som slungar ut brandpilar
	  och skjuter och d”dar,
026:019   „r en man som bedrager sin n„sta
	  och sedan s„ger: ˝Jag gjorde det ju p† sk„mt.˝

026:020   N„r veden tager slut, slocknar elden.
	  och n„r ”rontasslaren „r borta, stillas tr„tan.

026:021   S†som gl”d kommer av kol, och eld av ved,
	  s† uppt„ndes kiv av en tr„tgirig man.

026:022   ™rontasslarens ord „ro s†som l„ckerbitar
	  och tr„nga ned till hj„rtats innand”men.

026:023   S†som silverglasering p† ett s”ndrigt lerk„rl
	  „ro k„rleksgl”dande l„ppar, d„r hj„rtat „r ondskefullt.

026:024   En fiende f”rst„ller sig i sitt tal,
	  men i sitt hj„rta b„r han p† svek.
026:025   Om han g”r sin r”st ljuvlig, s† tro honom dock icke,
	  ty sjufaldig styggelse „r i hans hj„rta.

026:026   Hatet brukar list att f”rd”lja sig med,
	  men den hatfulles ondska varder dock uppenbar i f”rsamlingen.

026:027   Den som gr„ver en grop, han faller sj„lv d„ri,
	  och den som v„ltrar upp en sten, p† honom rullar den tillbaka.

026:028   En l”gnaktig tunga hatar dem hon har krossat,
	  och en hal mun kommer fall †stad.
027:001   Ber”m dig icke av morgondagen,
	  ty du vet icke vad en dag kan b„ra i sitt sk”te.

027:002   M† en annan ber”mma dig, och icke din egen mun,
	  fr„mmande, och icke dina egna l„ppar.

027:003   Sten „r tung, och sand „r sv†r att b„ra,
	  men tyngre „n b†da „r f”rargelse genom en of”rnuftig man.

027:004   Vrede „r en grym sak och harm en st”rtflod,
	  men vem kan best† mot svartsjuka?

027:005   B„ttre „r ”ppen tillr„ttavisning
	  „n k„rlek som h†lles f”rdold.

027:006   V„nnens slag givas i trofasthet,
	  men ov„nnens kyssar till ”verfl”d.

027:007   Den m„tte trampar honung under f”tterna,
	  men den hungrige finner allt vad bittert „r s”tt.

027:008   Lik en f†gel som har m†st fly ifr†n sitt bo
	  „r en man som har m†st fly ifr†n sitt hem.

027:009   Salvor och r”kelse g”ra hj„rtat glatt,
	  ”mhet hos en v„n som giver v„lbet„nkta r†d.

027:010   Din v„n och din faders v„n m† du icke l†ta fara,
	  g† icke till din broders hus, n„r of„rd drabbar dig;
	  b„ttre „r en granne som st†r dig n„ra
	  „n broder som st†r dig fj„rran.

027:011   Bliv vis, min son, s† gl„der du mitt hj„rta;
	  jag kan d† giva den svar, som sm„dar mig.

027:012   Den kloke ser faran och s”ker skydd;
	  de f†kunniga l”pa †stad och f† plikta d„rf”r.

027:013   Tag kl„derna av honom, ty han har g†tt i borgen f”r en annan,
	  och panta ut vad han har, f”r den fr„mmande kvinnans skull.

027:014   Den som v„lsignar sin n„sta med h”g r”st bittida om morgonen,
	  honom kan det tillr„knas s†som en f”rbannelse.

027:015   Ett oavl†tligt takdropp p† en regnig dag
	  och en tr„tgirig kvinna, det kan aktas lika.
027:016   Den som vill l„gga band p† en s†dan vill l„gga band p† vinden,
	  och hala oljan m”ter hans h”gra hand.

027:017   J„rn giver sk„rpa †t j„rn;
	  s† sk„rper den ena m„nniskan den andra.

027:018   Den som v†rdar sitt fikontr„d, han f†r „ta dess frukt;
	  och den som v†rdar sig om sin herre, han kommer till „ra.

027:019   S†som spegelbilden i vattnet liknar ansiktet,
	  s† avspeglar den ena m„nniskans hj„rta den andras.

027:020   D”dsriket och avgrunden kunna icke m„ttas;
	  s† bliva ej heller m„nniskans ”gon m„tta.

027:021   Silvret pr”vas genom degeln och guldet genom sm„ltugnen,
	  s† ock en man genom sitt rykte.

027:022   Om du st”tte den of”rnuftige mortel
	  med en st”t, bland grynen,
	  s† skulle hans of”rnuft „nd† g† ur honom.

027:023   Se v„l till dina f†r,
	  och hav akt p† dina hjordar.

027:024   Ty rikedom varar icke evinnerligen;
	  best†r ens en krona fr†n sl„kte till sl„kte?
027:025   N„r ny brodd skjuter upp efter gr„set som f”rsvann,
	  och n„r foder samlas in p† bergen,
027:026   d† „ger du lamm till att bereda dig kl„der
	  och bockar till att k”pa dig †ker;
027:027   d† giva dig getterna mj”lk nog,
	  till f”da †t dig sj„lv och ditt hus
	  och till underh†ll †t dina tj„narinnor.
028:001   De ogudaktiga fly, om ock ingen f”rf”ljer dem;
	  men de r„ttf„rdiga „ro of”rskr„ckta s†som unga lejon.

028:002   F”r sin ”vertr„delses skull f†r ett land m†nga herrar;
	  men d„r folket har f”rst†nd och inser vad r„tt „r, 
	    d„r bliver det best†ndande.

028:003   En usel herre, som f”rtrycker de arma,
	  „r ett regn som f”rh„rjar i st„llet f”r att giva br”d.

028:004   De som ”vergiva lagen prisa de ogudaktiga,
	  men de som h†lla lagen g† till strids mot dem.

028:005   Onda m„nniskor f”rst† icke vad r„tt „r,
	  men de som s”ka HERREN, de f”rst† allt.

028:006   B„ttre „r en fattig man som vandrar i ostrafflighet
	  rik som i vr†nghet g†r dubbla v„gar.

028:007   Den yngling „r f”rst†ndig, som tager lagen i akt;
	  men som giver sig i s„llskap med sl”sare g”r sin fader skam.

028:008   De som f”r”kar sitt gods genom ocker och r„ntor,
	  han samlar †t den som f”rbarmar sig ”ver de arma.

028:009   Om n†gon v„nder bort sitt ”ra och icke vill h”ra lagen,
	  s† „r till och med hans b”n en styggelse.

028:010   Den som leder de redliga vilse in p† en ond v„g,
	  han faller sj„lv i sin grop;
	  men de ostraffliga f† till sin arvedel vad gott „r.

028:011   En rik man tycker sig vara vis,
	  men en fattig man med f”rst†nd uppdagar hurudan han „r.

028:012   N„r de r„ttf„rdiga triumfera, st†r allt h„rligt till;
	  men n„r de ogudaktiga komma till makt, f†r man leta efter m„nniskor.

028:013   Den som f”rd”ljer sina ”vertr„delser, honom g†r det icke v„l;
	  men den som bek„nner och ”vergiver dem, han f†r barmh„rtighet.

028:014   S„ll „r den m„nniska som st„ndigt tager sig till vara;
	  men den som f”rh„rdar sitt hj„rta, han faller i olycka.

028:015   Lik ett rytande lejon och en glupande bj”rn
	  „r en ogudaktig furste ”ver ett fattigt folk.

028:016   Du furste utan f”rst†nd, du som ”var mycket v†ld,
	  att den som hatar or„tt vinning, han skall l„nge leva.

028:017   En m„nniska som tryckes av blodskuld
	  bliver en flykting „nda till sin grav, och ingen m† hj„lpa en s†dan.

028:018   Den som vandrar ostraffligt, han bliver fr„lst;
	  men den som i vr†nghet g†r dubbla v„gar, han faller p† en av dem.

028:019   Den som brukar sin †ker f†r br”d till fyllest;
	  men den som far efter f†f„ngliga ting f†r fattigdom till fyllest.

028:020   En redlig man f†r mycken v„lsignelse;
	  men den som fikar efter att varda rik, kan bliver icke ostraffad.

028:021   Att hava anseende till personen „r icke tillb”rligt;
	  men f”r ett stycke br”d g”r sig m†ngen till ”vertr„dare.

028:022   Den missunnsamme „vlas efter „godelar
	  och f”rst†r icke att brist skall komma ”ver honom.

028:023   Den som tillr„ttavisar en avf„lling skall vinna ynnest,
	  mer „n den som g”r sin tunga hal.

028:024   Den som plundrar sin fader eller sin moder
	  och s„ger: ˝Det „r ingen synd˝,
	  han „r stallbroder till r”varen.

028:025   Den som „r lysten efter vinning uppv„cker tr„ta;
	  men den som f”rtr”star p† HERREN varder rikligen m„ttad.

028:026   Den som f”rlitar sig p† sitt f”rst†nd, han „r en d†re;
	  men den som vandrar i vishet, han bliver hulpen.

028:027   Den som giver †t den fattige, honom skall intet fattas;
	  men den som tillsluter sina ”gon drabbas av mycken f”rbannelse.

028:028   N„r de ogudaktiga komma till makt, g”mma sig m„nniskorna;
	  men n„r de f”rg†s, v„xa de r„ttf„rdiga till.
029:001   Den som f†r mycken tillr„ttavisning, men f”rbliver h†rdnackad,
	  han varder of”rt„nkt krossad utan r„ddning.

029:002   N„r de r„ttf„rdiga v„xa till, gl„der sig folket,
	  men n„r den ogudaktige kommer till v„lde, suckar folket.

029:003   Den som „lskar vishet g”r sin fader gl„dje;
	  men den som giver sig i s„llskap med sk”kor f”rst”r vad han „ger.

029:004   Genom r„ttvisa h†ller en konung sitt land vid makt;
	  men den som utpressar g„rder, har f”rd„rvar det.

029:005   Den man som smickrar sin n„sta
	  han breder ut ett n„t f”r han f”tter.

029:006   En ond m„nniskas ”vertr„delse bliver henne en snara,
	  men den r„ttf„rdige f†r jubla och gl„djas.

029:007   Den r„ttf„rdige v†rdar sig om de armas sak,
	  men den ogudaktige f”rst†r intet.

029:008   Bespottare uppvigla staden,
	  men visa m„n stilla vreden.

029:009   N„r en vis man vill g† till r„tta med en of”rnuftig man,
	  d† vredgas denne eller ler, och har ingen ro.

029:010   De blodgiriga hata den som „r ostrafflig,
	  men de redliga s”ka skydda hans liv.

029:011   D†ren sl„pper all sin vrede l”s,
	  men den vise stillar den till slut.

029:012   Den furste som aktar p† l”gnaktigt tal,
	  hans tj„nare „ro alla ogudaktiga.

029:013   Den fattige och f”rtryckaren f† leva j„mte varandra;
	  av HERREN f† b†das ”gon sitt ljus.

029:014   Den konung som d”mer de armas r„tt.
	  hans tron skall best† evinnerligen.

029:015   Ris och tillr„ttavisning giver vishet,
	  men ett oupptuktat barn drager skam ”ver sin moder.

029:016   D„r de ogudaktiga v„xa till, d„r v„xer ”vertr„delsen till,
	  men de r„ttf„rdiga skola se deras fall med lust.

029:017   Tukta din son, s† skall han bliva dig till hugnad
	  och giva ljuvlig spis †t din sj„l.

029:018   D„r profetia icke finnes, d„r bliver folket tygell”st;
	  men s„ll „r den som h†ller lagen.

029:019   Med ord kan man icke tukta en tj„nare
	  ty om han „n f”rst†r, s† r„ttar han sig icke d„refter.

029:020   Ser du en man som „r snar till att tala,
	  det „r mer hopp om en d†re „n om honom.

029:021   Om n†gon „r f”r efterl†ten mot sin tj„nare i hans ungdom,
	  s† visar denne honom p† sistone f”rakt.

029:022   En snarsticken man uppv„cker tr„ta,
	  och den som l„tt f”rt”rnas beg†r ofta ”vertr„delse.

029:023   En m„nniskas h”gmod bliver henne till f”r”dmjukelse,
	  men den ”dmjuke vinner „ra.

029:024   Den som skiftar rov med en tjuv hatar sitt eget liv;
	  n„r han h”r edsf”rpliktelsen, yppar han intet.

029:025   M„nniskofruktan har med sig snaror,
	  men den som f”rtr”star p† HERREN, han varder beskyddad.

029:026   M†nga s”ka en furstes ynnest,
	  men av HERREN f†r var och en sin r„tt.

029:027   En or„ttf„rdig man „r en styggelse f”r de r„ttf„rdiga,
	  och den som vandrar i redlighet „r en styggelse f”r den ogudaktige.
030:001 Detta „r Agurs, Jakes sons, ord och utsaga.  S† talade den mannen
	till Itiel -- till Itiel och Ukal.

030:002   Ja, jag „r f”r of”rnuftig f”r att kunna r„knas s†som m„nniska,
	  jag har icke m„nskligt f”rst†nd;
030:003   vishet har jag icke f†tt l„ra,
	  s† att jag „ger kunskap om den Helige.

030:004   Vem har stigit upp till himmelen och †ter farit ned?
	  Vem har samlat vinden i sina h„nder?
	  Vem har knutit in vattnet i ett kl„de?
	  Vem har fastst„llt jordens alla gr„nser?
	  Vad heter han, och vad heter hans son -- du vet ju det?

030:005   Allt Guds tal „r luttrat;
	  han „r en sk”ld f”r dem som taga sin tillflykt till honom.
030:006   L„gg icke n†got till hans ord,
	  p† det att han icke m† besl† dig med l”gn.

030:007   Om tv† ting beder jag dig,
	  v„gra mig dem icke, intill min d”d:
030:008   L†t f†f„nglighet och l”gn vara fj„rran ifr†n mig;
	  och giv mig icke fattigdom, ej heller rikedom,
	  men l†t mig f† det br”d mig tillkommer.
030:009   Jag kunde eljest, om jag bleve alltf”r matt, f”rneka dig,
	  att jag sporde: ˝Vem „r HERREN?˝
	  eller om jag bleve alltf”r fattig, kunde jag bliva en tjuv,
	  ja, f”rgripa mig p† min Guds namn.

030:010   F”rtala icke en tj„nare inf”r hans herre;
	  han kunde eljest f”rbanna dig, s† att du stode d„r med skam.

030:011   Ett sl„kte d„r man f”rbannar sin fader,
	  och d„r man icke v„lsignar sin moder;
030:012   ett sl„kte som tycker sig vara rent,
	  fast„n det icke har avtv†tt sin orenlighet;
030:013   ett sl„kte -- huru stolta „ro icke dess ”gon,
	  och huru fulla av h”gmod „ro icke dess blickar!
030:014   ett sl„kte vars t„nder „ro sv„rd,
	  och vars kindt„nder „ro knivar,
	  s† att de „ta ut de betryckta ur landet
	  och de fattiga ur m„nniskornas krets!

030:015   Blodigeln har tv† d”ttrar:
	  ˝Giv hit, giv hit.˝
	  Tre finnas, som icke kunna m„ttas,
	  ja, fyra, som aldrig s„ga: ˝Det „r nog˝:
030:016   d”dsriket och den ofruktsammas kved,
	  jorden, som icke kan m„ttas med vatten,
	  och elden, som aldrig s„ger: ˝Det „r nog.˝

030:017   Den som bespottar sin fader
	  och f”rsm†r att lyda sin moder
	  hans ”ga skola korparna vid b„cken hacka ut,
	  och ”rnens ungar skola „ta upp det.

030:018   Tre ting „ro mig f”r underbara,
	  ja, fyra finnas, som jag icke kan sp†ra:
030:019   ”rnens v„g under himmelen,
	  ormens v„g ”ver klippan,
	  skeppets v„g mitt i havet
	  och en mans v„g hos en ung kvinna.

030:020   S†dant „r „ktenskapsbryterskans s„tt:
	  hon njuter sig m„tt och stryker sig s† om munnen
	  och s„ger: ˝Jag har intet or„tt gjort.˝

030:021   Tre finnas, under vilka jorden darrar,
	  ja, fyra, under vilka den ej kan uth„rda:
030:022   under en tr„l, n„r han bliver konung,
	  och en d†re, n„r han f†r „ta sig m„tt,
030:023   under en f”rsm†dd kvinna, n„r hon f†r man
	  och en tj„nstekvinna, n„r hon tr„nger undan sin fru.

030:024   Fyra finnas, som „ro sm† p† jorden,
	  och likv„l „r stor vishet dem besk„rd:
030:025   myrorna „ro ett svagt folk,
	  men de bereda om sommaren sin f”da;
030:026   klippdassarna „ro ett folk med ringa kraft,
	  men i klippan bygga de sig hus;
030:027   gr„shopporna hava ingen konung,
	  men i h„rordning draga de alla ut;
030:028   gecko-”dlan kan gripas med h„nderna,
	  dock bor hon i konungapalatser.

030:029   Tre finnas, som skrida st†tligt fram,
	  ja, fyra, som hava en st†tlig g†ng:
030:030   lejonet, hj„lten bland djuren,
	  som ej viker tillbaka f”r n†gon,
030:031   en stridsrustad h„st och en bock
	  och en konung i spetsen f”r sin h„r.

030:032   Om du har f”rh„vt dig, evad det var d†rskap
	  eller det var medveten synd, s† l„gg handen p† munnen.
030:033   Ty s†som ost pressas ut ur mj”lk,
	  och s†som blod pressas ut ur n„san,
	  s† utpressas kiv ur vrede.
	               ----
031:001 Detta „r konung Lemuels ord, vad hans moder sade, n„r hon
	f”rmanade honom:

031:002   H”r, min son, ja, h”r, du mitt livs son,
	  h”r, du mina l”ftens son.
031:003   Giv icke din kraft †t kvinnor,
	  v„nd icke dina v„gar till dem som „ro konungars f”rd„rv.

031:004   Ej konungar tillkommer det, Lemoel,
	  ej konungar tillkommer det att dricka vin
	  ej furstar att fr†ga efter starka drycker.
031:005   De kunde eljest under sitt drickande f”rg„ta lagen
	  och f”rv„nda r„tten f”r alla el„ndets barn.
031:006   Nej, †t den olycklige give man starka drycker
	  och vin †t dem som hava en bedr”vad sj„l.
031:007   M† dessa dricka och f”rg„ta sitt armod
	  och h”ra upp att t„nka p† sin vederm”da.

031:008   Uppl†t din mun till f”rm†n f”r den stumme
	  och till att skaffa alla hj„lpl”sa r„tt.
031:009   Ja, uppl†t din mun och d”m med r„ttvisa,
	  och skaffa den betryckte och fattige r„tt.

	               ----

031:010   En idog hustru, var finner man en s†dan?
	  L†ngt h”gre „n p„rlor st†r hon i pris.

031:011   P† henne f”rlitar sig hennes mans hj„rta,
	  och b„rgning kommer icke att fattas honom.

031:012   Hon g”r honom vad ljuvt „r och icke vad lett „r,
	  i alla sina levnadsdagar.

031:013   Omsorg har hon om ull och lin
	  och l†ter sina h„nder arbeta med lust.

031:014   Hon „r s†som en k”pmans skepp,
	  sitt f”rr†d h„mtar hon fj„rran ifr†n.

031:015   Medan det „nnu „r natt, st†r hon upp
	  och s„tter fram mat †t sitt husfolk,
	  †t tj„narinnorna deras best„mda del.

031:016   Hon har planer p† en †ker, och hon skaffar sig den;
	  av sina h„nders f”rv„rv planterar hon en ving†rd.

031:017   Hon omgjordar sina l„nder med kraft
	  och l„gger driftighet i sina armar.

031:018   S† f”rm„rker hon att hennes hush†llning g†r v„l;
	  hennes lampa sl„ckes icke ut om natten.

031:019   Till spinnrocken griper hon med sina h„nder,
	  och hennes fingrar fatta om sl„ndan.

031:020   F”r den betryckte ”ppnar hon sin hand
	  och r„cker ut sina armar mot den fattige.

031:021   Av sn”tiden fruktar hon intet f”r sitt hus,
	  ty hela hennes hus har kl„der av scharlakan.

031:022   Sk”na t„cken g”r hon †t sig,
	  hon har kl„der av finaste linne och purpur.

031:023   Hennes man „r k„nd i stadens portar,
	  d„r han sitter bland landets „ldste.

031:024   Fina linneskjortor g”r hon och s„ljer dem,
	  och b„lten avyttrar hon till kr„maren.

031:025   Kraft och heder „r hennes kl„dnad,
	  och hon ler mot den dag som kommer.

031:026   Sin mun uppl†ter hon med vishet,
	  och har v„nlig f”rmaning p† sin tunga.

031:027   Hon vakar ”ver ordningen i sitt hus
	  och „ter ej i l„ttja sitt br”d.

031:028   Hennes s”ner st† upp och prisa henne s„ll,
	  hennes man likas† och f”rkunnar hennes lov:

031:029   ˝M†nga idoga kvinnor hava funnits,
	  men du, du ”verg†r dem allasammans.˝

031:030   Sk”nhet „r f”rg„nglig och f„gring en vindfl„kt;
	  men prisas m† en hustru som fruktar HERREN.

031:031   M† hon f† njuta sina g„rningars frukt;
	  hennes verk skola prisa henne i portarna.




Book 21 Predikaren


001:001 Detta „r predikarens ord, Davids sons, konungens i Jerusalem.

001:002 F†f„ngligheters f†f„nglighet!  s„ger Predikaren.  F†f„ngligheters
	f†f„nglighet!  Allt „r f†f„nglighet!

001:003 Vad f”rm†n har m„nniskan av all m”da som hon g”r sig under
	solen?
001:004 Sl„kte g†r, och sl„kte kommer, och jorden st†r evinnerligen
	kvar.
001:005 Och solen g†r upp, och solen g†r ned, och har sedan †ter br†tt
	att komma till den ort d„r hon g†r upp.
001:006 Vinden far mot s”der och v„nder sig s† mot norr; den v„nder sig
	och v„nder sig, allt under det att den far fram, och s† begynner
	den †ter sitt kretslopp.
001:007 Alla floder rinna ut i havet, och „nd† bliver havet aldrig
	fullt; d„r floderna f”rut hava runnit, dit rinna de st„ndigt
	†ter.
001:008 Alla arbetar utan rast; ingen kan uts„ga det.  ™gat m„ttas icke
	av att se, och ”rat bliver icke fullt av att h”ra.
001:009 Vad som har varit „r vad som kommer att vara, och vad som har
	h„nt „r vad som kommer att h„nda; intet nytt sker under solen.
001:010 Intr„ffar n†got varom man ville s„ga: ˝Se, detta „r nytt˝, s†
	har detsamma „nd† skett redan f”rut, i gamla tider, som voro
	f”re oss.
001:011 Man kommer icke ih†g dem som levde f”re oss.  Och dem som skola
	uppst† efter oss skall man icke heller komma ih†g bland dem som
	leva „nnu senare.

001:012 Jag, Predikaren, var konung ”ver Israel i Jerusalem.
001:013 Och jag v„nde mitt hj„rta till att begrunda och utrannsaka genom
	vishet allt vad som h„nder under himmelen; s†dant „r ett uselt
	besv„r, som Gud har givit m„nniskors barn till att pl†ga sig
	med.
001:014 N„r jag nu s†g p† allt vad som h„nder under himmelen, se, d† var
	det allt f†f„nglighet och ett jagande efter vind.

001:015 Det som „r krokigt kan icke bliva rakt, och det som ej finnes
	kan ej komma med i n†gon r„kning.

001:016 Jag sade i mitt hj„rta: ˝Se, jag har f”rv„rvat mig stor vishet,
	och jag har f”r”kat den, s† att den ”verg†r allas som f”re mig
	hava regerat ”ver Jerusalem; ja, vishet och insikt har mitt
	hj„rta inh„mtat i rikt m†tt.˝
001:017 Men n„r jag nu v„nde mitt hj„rta till att f”rst† vishet och till
	att f”rst† of”rnuft och d†rskap, d† ins†g jag att ocks† detta
	var ett jagande efter vind.

001:018 Ty d„r mycken vishet „r, d„r „r mycken gr„melse; och den som
	f”r”kar sin insikt, han f”r”kar sin pl†ga.
002:001 Jag sade i mitt hj„rta: ˝V„lan, jag vill pr”va huru gl„dje
	kommer dig, g”r dig nu goda dagar.˝  Men se, ocks† detta var
	f†f„nglighet.

002:002   Jag m†ste s„ga om l”jet: ˝Det „r d†rskap˝,
	  och om gl„djen: ˝Vad gagnar den till?˝

002:003 I mitt hj„rta begrundade jag huru jag skulle pl„ga min kropp med
	vin -- allt under det att mitt hj„rta „gnade sig †t vishet -- och
	huru jag skulle h†lla fast vid d†rskap, till dess jag finge se
	vad som vore b„st f”r m„nniskors barn att g”ra under himmelen,
	de dagar de leva.

002:004 Jag f”retog mig stora arbeten, jag byggde hus †t mig, jag
	planterade ving†rdar †t mig.
002:005 Jag anlade †t mig lustg†rdar och parker och planterade i dem
	alla slags frukttr„d.
002:006 Jag anlade vattendammar †t mig f”r att ur dem vattna den skog av
	tr„d, som v„xte upp.
002:007 Jag k”pte tr„lar och tr„linnor, och hemf”dda tj„nare fostrades
	†t mig; jag fick ock boskap, f„kreatur och f†r, i st”rre
	myckenhet „n n†gon som f”re mig hade varit i Jerusalem.
002:008 Jag samlade mig j„mv„l silver och guld och allt vad konungar och
	l„nder kunna „ga; jag skaffade mig s†ngare och s†ngerskor och
	vad som „r m„nniskors lust: en hustru, ja, m†nga.

002:009 S† blev jag stor, allt mer och mer, st”rre „n n†gon som f”re mig
	hade varit i Jerusalem; och under detta bevarade jag „nd† min
	vishet.
002:010 Intet som mina ”gon beg„rde undanh”ll jag dem, och ingen gl„dje
	nekade jag mitt hj„rta.  Ty mitt hj„rta fann gl„dje i all min
	m”da, och detta var min beh†llna del av all min m”da.

002:011 Men n„r jag s† v„nde mig till att betrakta alla de verk som mina
	h„nder hade gjort, och den m”da som jag hade nedlagt p† dem, se,
	d† var det allt f†f„nglighet och ett jagande efter vind.  Ja,
	under solen finnes intet som kan r„knas f”r vinning.

002:012 N„r jag allts† v„nde mig till att j„mf”ra vishet med of”rnuft
	och d†rskap -- ty vad kunna de m„nniskor g”ra, som komma efter
	konungen, annat „n detsamma som man redan f”rut har gjort?  --
002:013 d† ins†g jag att visheten v„l har samma f”retr„de framf”r
	d†rskapen, som ljuset har framf”r m”rkret:

002:014   Den vise har ”gon i sitt huvud,
	  men d†ren vandrar i m”rker.

	Dock m„rkte jag att det g†r den ene som den andre.
002:015 D† sade jag i mitt hj„rta: ˝S†som det g†r d†ren, s† skall det
	ock g† mig; vad gagn har d† d„rav att jag „r f”rmer i vishet?˝
	Och jag sade i mitt hj„rta att ocks† detta var f†f„nglighet.
002:016 Ty den vises minne varar icke evinnerligen, lika litet som
	d†rens; i kommande dagar skall ju alltsammans redan vara
	f”rg„tet.  Och m†ste icke den vise d” s†v„l som d†ren?

002:017 Och jag blev led vid livet, ty illa behagade mig vad som h„nder
	under solen, eftersom allt „r f†f„nglighet och ett jagande efter
	vind.
002:018 Ja, jag blev led vid all den m”da som jag hade gjort mig under
	solen, eftersom jag †t n†gon annan som skall komma efter mig
	m†ste l„mna vad jag har gjort.
002:019 Och vem vet om denne skall vara en vis man eller en d†re?  Men
	„nd† skall han f† r†da ”ver allt det varp† jag har nedlagt min
	m”da och min vishet under solen.  Ocks† detta „r f†f„nglighet.

002:020 S† begynte jag d† att †ter f”rtvivla i mitt hj„rta ”ver all den
	m”da som jag hade gjort mig under solen.
002:021 Ty om en m„nniska med vishet och insikt och skicklighet har
	utst†tt sin m”da, s† m†ste hon dock l„mna sin del †t en annan
	som icke har haft n†gon m”da d„rmed.  Ocks† detta „r f†f„nglighet
	och ett stort el„nde.

002:022 Ja, vad gagn har m„nniskan av all m”da och hj„rteoro som hon g”r
	sig under solen?
002:023 Alla hennes dagar „ro ju fulla av pl†ga, och det besv„r hon har
	„r fullt av gr„melse; icke ens om natten f†r hennes hj„rta n†gon
	ro.  Ocks† detta „r f†f„nglighet.

002:024 Det „r icke en lycka som beror av m„nniskan sj„lv, att hon kan
	„ta och dricka och g”ra sig goda dagar under sin m”da.  Jag ins†g
	att ocks† detta kommer fr†n Guds hand, hans som har sagt:
002:025 ˝Vem kan „ta, och vem kan njuta, mig f”rutan?˝
002:026 Ty †t den m„nniska som t„ckes honom giver han vishet och insikt
	och gl„dje; men †t syndaren giver han besv„ret att samla in och
	l„gga tillhopa, f”r att det sedan m† tillfalla n†gon som t„ckes
	Gud.  Ocks† detta „r f†f„nglighet och ett jagande efter vind.
003:001 Allting har sin tid, och vart f”retag under himmelen har sin
	stund.
003:002 F”das har sin tid, och d” har sin tid.  Plantera har sin tid, och
	rycka upp det planterade har sin tid.
003:003 Dr„pa har sin tid, och l„ka har sin tid.  Bryta ned har sin tid,
	och bygga upp har sin tid.
003:004 Gr†ta har sin tid, och le har sin tid.  Klaga har sin tid, och
	dansa har sin tid.
003:005 Kasta undan stenar har sin tid, och samla ihop stenar har sin
	tid.  Taga i famn har sin tid, och avh†lla sig fr†n famntag har
	sin tid.
003:006 S”ka upp har sin tid, och tappa bort har sin tid.  F”rvara har
	sin tid, och kasta bort har sin tid.
003:007 Riva s”nder har sin tid, och sy ihop har sin tid.  Tiga har sin
	tid, och tala har sin tid.
003:008 Žlska har sin tid, och hata har sin tid.  Krig har sin tid, och
	fred har sin tid.

003:009 Vad f”rm†n av sin m”da har d† den som arbetar?

003:010 Jag s†g vilket besv„r Gud har givit m„nniskors barn till att
	pl†ga sig med.

003:011 Allt har han gjort sk”nt f”r sin tid, ja, han har ock lagt
	evigheten i m„nniskornas hj„rtan, dock s†, att de icke f”rm† att
	till fullo, ifr†n begynnelsen intill „nden, fatta det verk som
	Gud har gjort.

003:012 Jag ins†g att intet „r b„ttre f”r dem, „n att de „ro glada och
	g”ra sig goda dagar, s† l„nge de leva.
003:013 Men om n†gon kan „ta och dricka och njuta vad gott „r under all
	sin m”da, s† „r ocks† detta en Guds g†va.

003:014 Jag ins†g att allt vad Gud g”r skall f”rbliva evinnerligen; man
	kan icke l„gga n†got d„rtill, ej heller taga n†got d„rifr†n.  Och
	Gud har s† gjort, f”r att man skall frukta honom.
003:015 Vad som „r, det var redan f”rut, och vad som kommer att ske, det
	skedde ock redan f”rut; Gud s”ker blott fram det f”rg†ngna.

003:016 Ytterligare s†g jag under solen att p† domars„tet r†dde
	or„ttf„rdighet, och p† r„ttf„rdighetens s„te or„ttf„rdighet.
003:017 D† sade jag i mitt hj„rta: B†de den r„ttf„rdige och den
	or„ttf„rdige skall Gud d”ma; ty vart f”retag och allt vad man
	g”r har sin tid hos honom.
003:018 Jag sade i mitt hj„rta: F”r m„nniskornas skull sker detta, p†
	det att Gud m† pr”va dem, och p† det att de sj„lva m† inse att
	de „ro s†som f„nad.
003:019 Ty det g†r m„nniskors barn s†som det g†r f„naden, dem alla g†r
	det lika.  S†som f„naden d”r, s† d” ock de; enahanda ande hava de
	ock alla.  Ja, m„nniskorna hava intet framf”r f„naden, ty allt „r
	f†f„nglighet.
003:020 Alla g†r de till samma m†l; alla have de kommit av stoft, och
	alla skola de †ter varda stoft.
003:021 Vem kan veta om m„nniskornas ande att den stiger upp†t, och om
	f„nadens ande att den far ned under jorden?

003:022 Och jag s†g att intet „r b„ttre f”r m„nniskan, „n att hon „r
	glad under sitt arbete; ty detta „r den del hon f†r.  Ty vem kan
	f”ra henne tillbaka, s† att hon f†r se och hava gl„dje av vad
	som skall ske efter henne?
004:001 Och ytterligare s†g jag p† alla de v†ldsg„rningar som f”r”vas
	under solen.  Jag s†g f”rtryckta f„lla t†rar, och ingen fanns,
	som tr”stade dem; jag s†g dem lida ”verv†ld av sina f”rtryckares
	hand, och ingen fanns, som tr”stade dem.
004:002 D† prisade jag de d”da, som redan hade f†tt d”, lyckliga framf”r
	de levande, som „nnu leva;
004:003 Men lycklig framf”r b†da prisade jag den som „nnu icke hade
	kommit till, den som hade sluppit att se vad ont som g”res under
	solen.

004:004 Och jag s†g att all m”da och all skicklighet i vad som g”res
	icke „r annat „n den enes avund mot den andre.  Ocks† detta „r
	f†f„nglighet och ett jagande efter vind.

004:005   D†ren l„gger h„nderna i kors
	  och t„r s† sitt eget k”tt.

004:006 Ja, b„ttre „r en handfull ro „n b†da h„nderna fulla med m”da och
	med jagande efter vind.

004:007 Och ytterligare s†g jag n†got som „r f†f„nglighet under solen:
004:008 m†ngen finnes, som st†r ensam och icke har n†gon j„mte sig,
	varken son eller broder; och likv„l „r det ingen „nde p† all
	hans m”da, och hans ”gon bliva icke m„tta p† rikedom.  Och f”r
	vem m”dar jag mig d† och nekar mig sj„lv vad gott „r?  Ocks†
	detta „r f†f„nglighet och ett uselt besv„r.

004:009 B„ttre „r att vara tv† „n en, ty de tv† f† st”rre vinning av sin
	m”da.
004:010 Om n†gondera faller, s† kan ju den andre resa upp sin
	medbroder.  Men ve den ensamme, om han faller och icke en annan
	finnes, som kan resa upp honom.
004:011 Likaledes, om tv† ligga tillsammans, s† hava de det varmt; men
	huru skall den ensamme bliva varm?
004:012 Och om n†gon kan sl† ned den som „r ensam, s† h†lla dock tv†
	st†nd mot angriparen.  Och en tretvinnad tr†d brister icke s†
	snart.

004:013 B„ttre „r en gammal konung som „r d†raktig och ej har f”rst†nd
	nog att l†ta varna sig „r en fattig yngling med vishet.
004:014 Ty ifr†n f„ngelset gick en g†ng en s†dan till konungav„lde,
	fast„n han var f”dd i fattigdom inom den andres rike.
004:015 Jag s†g huru alla som levde och r”rde sig under solen f”ljde
	ynglingen, denne nye som skulle tr„da i den f”rres st„lle;
004:016 det var ingen „nde p† hela skaran av alla dem som han gick i
	spetsen f”r.  Men „nd† hava de efterkommande ingen gl„dje av
	honom.  Ty ocks† detta „r f†f„nglighet och ett jagande efter
	vind.

005:017 Bevara din fot, n„r du g†r till Guds hus; att komma dit f”r att
	h”ra „r b„ttre „n n†got slaktoffer som d†rarna framb„ra; ty de
	„ro of”rst†ndiga och g”ra s† vad ont „r.
005:001 Var icke obet„nksam med din mun, och l†t icke ditt hj„rta
	f”rhasta sig med att uttala n†got ord inf”r Gud.  Gud „r ju i
	himmelen, och du „r p† jorden; l†t d„rf”r dina ord vara f†.

005:002 Ty tankl”shet har med sig m†ngahanda besv„r, och en d†res r”st
	har ”verfl”d p† ord.

005:003 N„r du har gjort ett l”fte †t Gud, s† dr”j icke att infria det;
	ty till d†rar har han icke behag.  Det l”fte du har givit skall
	du infria.
005:004 Det „r b„ttre att du intet lovar, „n att du g”r ett l”fte och
	icke infriar det.
005:005 L†t icke din mun draga skuld ”ver hela din kropp; och s„g icke
	inf”r Guds s„ndebud att det var ett f”rhastande.  Icke vill du
	att Gud skall f”rt”rnas f”r ditt tals skull, s† att han
	f”rd„rvar sina h„nders verk?
005:006 Se, d„r mycken tankl”shet och f†f„nglighet „r, d„r „r ock en
	myckenhet av ord.  Ja, Gud m† du frukta.

005:007 Om du ser att den fattige f”rtryckes, och att r„tt och
	r„ttf„rdighet v†ldf”res i landet, s† f”rundra dig icke d„r”ver;
	ty p† den h”ge vaktar en h”gre, och andra „nnu h”gre vakta p†
	dem b†da.
005:008 Och vid allt detta „r det en f”rm†n f”r ett land att hava en
	konung som s† styr, att marken bliver brukad.

005:009   Den som s† „lskar penningar bliver icke m„tt p† penningar,
	  och den som „lskar rikedom har ingen vinning d„rav.

	Ocks† detta „r f†f„nglighet.

005:010 N„r „godelarna f”r”kas, bliva ock de som „ta av dem m†nga; och
	till vad gagn „ro de d† f”r „garen, utom att hans ”gon f† se
	dem?
005:011 S”t „r arbetarens s”mn, vare sig han har litet eller mycket att
	„ta; men den rikes ”verfl”d tillst„djer honom icke att sova.

005:012 Ett bedr”vligt el„nde som jag har sett under solen „r det att
	hopsparad rikedom kan bliva sin „gare till skada.
005:013 Och om rikedomen har g†tt f”rlorad f”r n†gon genom en olycka, s†
	f†r hans son, om han har f”tt en son, alls intet d„rav.
005:014 S†dan som han kom ur sin moders liv m†ste han sj„lv †ter g†
	bort, lika naken som han kom, och f”r sin m”da f†r han alls
	intet som han kan taga med sig.
005:015 Ocks† det „r ett bedr”vligt el„nde.  Om han m†ste g† bort
	alldeles s†dan som han kom, vad f”rm†n har han d† d„rav att han
	s† m”dar sig -- f”r vind?
005:016 Nej, alla sina livsdagar framlever han i m”rker; och mycken
	gr„melse har han, och pl†ga och f”rtret.

005:017 Se, vad jag har funnit vara b„st och sk”nast f”r m„nniskan, det
	„r att hon „ter och dricker och g”r sig goda dagar vid den m”da
	som hon har under solen, medan de livsdagar vara, som Gud giver
	henne; ty detta „r den del hon f†r.
005:018 Och om Gud †t n†gon har givit rikedom och skatter, och d„rtill
	f”runnat honom makt att njuta h„rav och att g”ra sig till godo
	sin del och att vara glad under sin m”da, s† „r ocks† detta en
	Guds g†va.
005:019 Ty man t„nker d† icke s† mycket p† sina livsdagars g†ng, n„r Gud
	f”rl„nar gl„dje i hj„rtat.
006:001 Ett el„nde som jag har sett under solen, och som kommer tungt
	”ver m„nniskorna „r det,
006:002 n„r Gud †t n†gon har givit rikedom och skatter och „ra, s† att
	denne f”r sin r„kning intet saknar av allt det han ”nskar sig,
	och Gud sedan icke f”runnar honom makt att sj„lv njuta d„rav,
	utan l†ter en fr„mling f† njuta d„rav; detta „r f†f„nglighet och
	en usel pl†ga.
006:003 Om en man „n finge hundra barn och finge leva i m†nga †r, ja, om
	hans livsdagar bleve „n s† m†nga, men hans sj„l icke finge njuta
	sig m„tt av hans goda, och om han s† bleve utan begravning, d†
	s„ger jag: lyckligare „n han „r ett ofullg†nget foster.
006:004 Ty s†som ett f†f„ngligt ting har detta kommit till v„rlden, och
	i m”rker g†r det bort, och i m”rker h”ljes dess namn;
006:005 det fick ej ens se solen, och det vet av intet.  Ett s†dant har
	b„ttre ro „n han.
006:006 Ja, om han „n levde i tv† g†nger tusen †r utan att f† njuta
	n†got gott -- g† icke „nd† alla till samma m†l?

006:007   All m„nniskans m”da „r f”r hennes mun,
	  och likv„l bliver hennes hunger icke m„ttad.

006:008 Ty vad f”rm†n har den vise framf”r d†ren?  Vad b†tar det den
	fattige, om han f”rst†r att skicka sig inf”r de levande?

006:009 B„ttre „r att se n†got f”r ”gonen „n att fara efter n†got med
	beg„ret.

	Ocks† detta „r f†f„nglighet och ett jagande efter vind.

006:010 Vad som „r, det var redan f”rut n„mnt vid namn; f”rutbest„mt var
	vad en m„nniska skulle bliva.  Och hon kan icke g† till r„tta
	med honom som „r m„ktigare „n hon sj„lv.
006:011 Ty om man ock ordar „n s† mycket och d„rmed f”r”kar
	f†f„ngligheten, vad f”rm†n har man d„rav?

006:001 Ty vem vet vad gott som skall h„nda en m„nniska i livet, under
	de f†f„ngliga livsdagar som hon f†r framleva, lik en skugga?  Och
	vem kan s„ga en m„nniska vad som efter henne skall ske under
	solen?

007:002   B„ttre „r gott namn „n god salva,
	  och b„ttre „r d”dens dag „n f”delsedagen.
007:003   B„ttre „n att g† i g„stabudshus
	  „r det att g† i sorgehus;
	  ty d„r „r „nden f”r alla m„nniskor,
	  och den efterlevande m† l„gga det p† hj„rtat.
007:004   B„ttre „r gr„melse „n l”je,
	  ty av det som g”r ansiktet sorgset far hj„rtat v„l.
007:005   De visas hj„rtan „ro i sorgehus,
	  och d†rarnas hj„rtan i hus d„r man gl„des.

007:006   B„ttre „r att h”ra f”rebr†elser av en vis man
	  „n att f† h”ra s†ng av d†rar.
007:007   Ty s†som sprakandet av t”rne under grytan,
	  s† „r d†rarnas l”je.

	Ocks† detta „r f†f„nglighet.

007:008   Ty vinningslystnad g”r den vise till en d†re,
	  och mutor f”rd„rva hj„rtat.

007:009   B„ttre „r slutet p† en sak „n dess begynnelse;
	  b„ttre „r en t†lmodig man „n en h”gmodig.

007:010   Var icke f”r hastig i ditt sinne till att gr„ma dig,
	  ty gr„melse bor i d†rars br”st.

007:011 Sp”rj icke: ˝Varav kommer det att forna dagar voro b„ttre „n
	v†ra?˝  Ty icke av vishet kan du fr†ga s†.

007:012 J„mgod med arvgods „r vishet, ja, hon „r f”rmer i v„rde f”r dom
	som se solen.
007:013 Ty under vishetens besk„rm „r man s†som under penningens
	besk„rm, men den f”rst†ndiges f”rm†n „r att visheten beh†ller
	sin „gare vid liv.

007:014 Se p† Guds verk; vem kan g”ra rakt vad han har gjort krokigt?
007:015 Var allts† vid gott mod under den goda dagen, och bet„nk under
	den onda dagen att Gud har gjort denna s†v„l som den andra, f”r
	att m„nniskan icke skall kunna utfinna n†got om det som skall
	ske, n„r hon „r borta.

007:016 Det ena som det andra har jag sett under mina f†f„ngliga dagar:
	m†ngen r„ttf„rdig som har f”rg†tts i sin r„ttf„rdighet, och
	m†ngen or„ttf„rdig som l„nge har f†tt leva i sin ondska.

007:017 Var icke alltf”r r„ttf„rdighet, och var icke alltf”r mycket vis;
	icke vill du f”rd„rva dig sj„lv?
007:018 Var icke alltf”r or„ttf„rdig, och var icke en d†re; icke vill du
	d” i f”rtid?
007:019 Det „r b„st att du h†ller fast vid det ena, utan att „nd† sl„ppa
	det andra; ty den som fruktar Gud finner en utv„g ur allt detta.

007:020 Visheten g”r den vise starkare „n tio v„ldiga i staden.

007:021 Ty ingen m„nniska „r s† r„ttf„rdig p† jorden, att hon g”r vad
	gott „r och icke beg†r n†gon synd.

007:022 Akta icke heller p† alla ord som man talar, eljest kunde du f†
	h”ra din egen tj„nare uttala f”rbannelser ”ver dig.
007:023 Ditt hj„rta vet ju att du sj„lv m†ngen g†ng har uttalat
	f”rbannelser ”ver andra.

007:024 Detta allt har jag f”rs”kt att utr”na genom vishet.  Jag sade:
	˝Jag vill bliva vis˝, men visheten f”rblev fj„rran ifr†n mig.
007:025 Ja, tingens v„sen ligger i fj„rran, djupt nere i djupet; vem kan
	utgrunda det?

007:026 N„r jag v„nde mig med mitt hj„rta till att eftersinna och
	begrunda, och till att s”ka visheten och det som „r huvudsumman,
	och till att f”rst† ogudaktigheten i dess d†rskap och
	d†raktigheten i dess of”rnuft,
007:027 d† fann jag n†got som var bittrare „n d”den: kvinnan, hon som
	sj„lv „r ett n„t, och har ett hj„rta som „r en snara, och armar
	som „ro bojor.  Den som t„ckes Gud kan undkomma henne, men
	syndaren bliver hennes f†nge.
007:028 Se, detta fann jag, s„ger Predikaren, i det jag lade det ena
	till det andra f”r att komma till huvudsumman.
007:029 N†got gives, som min sj„l best„ndigt har s”kt, men som jag icke
	har funnit: v„l har jag funnit en man bland tusen, men en kvinna
	har jag icke funnit i hela hopen.

007:030 Dock se, detta har jag funnit, att Gud har gjort m„nniskorna
	s†dana de borde vara, men sj„lva t„nka de ut m†ngahanda funder.
008:001   Vem „r lik den vise,
	  och vem f”rst†r att s† uttyda en sak?
	  Visheten g”r m„nniskans ansikte ljust,
	  genom den f”rvandlas det r†a i hennes uppsyn.

008:002   Jag s„ger er: Akta p† konungens bud,
	  ja, g”r det f”r den eds skull som du har svurit vid Gud.
008:003   F”rhasta dig icke att ”vergiva honom,
	  inl†t dig ej p† n†got som „r ont;
	  han kan ju g”ra allt vad han vill.
008:004   Ty en konungs ord „r m„ktigt,
	  och vem kan s„ga till honom: ˝Vad g”r du?˝

008:005   Den som h†ller budet skall icke veta av n†got ont;
	  och tid och s„tt skall den vises hj„rta l„ra k„nna.
008:006   Ty vart f”retag har sin tid och sitt s„tt,
	  och en m„nniskas ondska kommer tungt ”ver henne.
008:007   Hon vet ju icke vad som kommer att ske;
	  vem kan s„ga henne huru n†got kommer att ske?
008:008   Ingen m„nniska har makt ”ver vinden, till att hejda den,
	  ej heller har n†gon makt ”ver d”dens dag,
	  ej heller finnes undflykt i krig;
	  s† kan ogudaktigheten icke r„dda sin man.

008:009 Allt detta s†g jag, n„r jag gav akt p† allt vad som h„nder under
	solen, i en tid d† den ena m„nniskan har makt ”ver den andra,
	henne till olycka.
008:010 Ock likaledes s†g jag att de ogudaktiga fingo komma i sin grav
	och g† till vila, under det att s†dana som hade gjort vad r„tt
	var m†ste draga bort ifr†n den Heliges boning och blevo f”rg„tna
	i staden.  Ocks† detta „r f†f„nglighet.

008:011 D„rf”r att dom icke strax g†r ”ver vad ont som g”res, f†
	m„nniskors barn dristighet att g”ra det ont „r,
008:012 eftersom syndaren hundra g†nger kan g”ra vad ont „r och likv„l
	f†r l„nge leva.  Dock vet jag ju att det skall g† de gudfruktiga
	v„l, d„rf”r att de frukta Gud,
008:013 men att det icke skall g† den ogudaktige v„l, och att hans dagar
	icke skola f”rl„ngas, s†som skuggan f”rl„nges, eftersom han icke
	fruktar Gud.

008:014 En f†f„nglighet som h„nder h„r p† jorden „r det att r„ttf„rdiga
	finnas, vilka det g†r s†som hade de gjort de ogudaktigas
	g„rningar, och att ogudaktiga finnas, vilka det g†r s†som hade
	de gjort de r„ttf„rdigas g„rningar.  Jag sade: Ocks† detta „r
	f†f„nglighet.

008:015 S† prisade jag d† gl„djen och fann att intet „r b„ttre f”r
	m„nniskan under solen, „n att hon „ter ock dricker och „r glad,
	s† att detta f†r f”lja henne vid hennes m”da, under de livsdagar
	som Gud giver henne under solen.

008:016 N„r jag v„nde mitt hj„rta till att f”rst† vishet, och till att
	betrakta det besv„r som man g”r sig p† jorden utan att f† s”mn i
	sina ”gon, varken dag eller natt,
008:017 d† ins†g jag att det „r s† med alla Guds verk, att m„nniskan
	icke f”rm†r fatta vad som h„nder under solen; ty huru mycket en
	m„nniska „n m”dar sig f”r att utforska det, fattar hon det „nd†
	icke.  Och om n†gon vis man t„nker att han skall kunna f”rst†
	det, s† kommer han „nd† icke att kunna fatta det.
009:001 Ja, allt detta har jag besinnat, och jag har s”kt pr”va allt
	detta, huru de r„ttf„rdiga och de visa och deras verk „ro i Guds
	v†ld.  Varken om k„rlek eller hat kan en m„nniska veta n†got
	f”rut; allt kan f”rest† henne.
009:002 Ja, allt kan vederfaras alla; det g†r den r„ttf„rdige s†som den
	ogudaktige, den gode och rene s†som den orene, den som offrar
	s†som den vilken icke offrar; den gode r„knas lika med syndaren,
	den som sv„r bliver lik den som har f”rsyn f”r att sv„rja.

009:003 Ett el„nde vid allt som h„nder under solen „r detta, att det g†r
	alla lika.  D„rf”r „ro ock m„nniskornas hj„rtan fulla med ondska,
	och of”rnuft „r i deras hj„rtan, s† l„nge de leva; och sedan
	m†ste de ned bland de d”da.

009:004 F”r den som utkoras att vara i de levandes skara finnes ju „nnu
	n†got att hoppas; ty b„ttre „r att vara en levande hund „n ett
	d”tt lejon.
009:005 Och v„l veta de som leva att de m†ste d”, men de d”da vet alls
	intet, och de hava ingen vinning mer att v„nta, utan deras
	†minnelse „r f”rg„ten.
009:006 B†de deras k„rlek och deras hat och deras avund hava redan n†tt
	sin „nde, och aldrig n†gonsin f† de mer n†gon del i vad som
	h„nder under solen.

009:007 V„lan, s† „t d† ditt br”d med gl„dje, och drick ditt vin med
	glatt hj„rta, ty Gud har redan i f”rv„g givit sitt bifall till
	vad du g”r.
009:008 L†t dina kl„der alltid vara vita, och l†t aldrig olja fattas p†
	ditt huvud.
009:009 Njut livet med n†gon kvinna som du „lskar, s† l„nge de
	f†f„ngliga livsdagar vara, som f”rl„nas dig under solen, ja,
	under alla dina f†f„ngliga dagar; ty detta „r den del du f†r i
	livet vid den m”da som du g”r dig under solen.
009:010 Allt vad du f”rm†r utr„tta med din kraft m† du s”ka utr„tta; ty
	i d”dsriket, dit du g†r, kan man icke verka eller t„nka, d„r
	finnes ingen insikt eller vishet.

009:011 Ytterligare s†g jag under solen att det icke beror av de snabba
	huru de lyckas i l”pandet, icke av hj„ltarna huru striden
	utfaller, icke av de visa huru de f† sitt br”d, icke av de kloka
	vad rikedom de f”rv„rva, eller av de f”rst†ndiga vad ynnest de
	vinna, utan att allt f”r dem beror av tid och l„genhet.
009:012 Ty m„nniskan k„nner icke sin tid, lika litet som fiskarna, vilka
	f†ngas i olycksn„tet, eller f†glarna, vilka fastna i
	snaran.  S†som dessa, s† sn„rjas ock m„nniskornas barn p†
	olyckans tid, n„r of„rd pl”tsligt faller ”ver dem.

009:013 Ocks† detta s†g jag under solen, ett visdomsverk, som tycktes
	mig stort:
009:014 Det fanns en liten stad med f† inv†nare, och mot den kom en stor
	konung och bel„grade den och byggde stora b†lverk mot den.
009:015 Men d„rinne fanns en fattig man som var vis; och denne r„ddade
	staden genom sin vishet.  Dock, sedan t„nkte ingen m„nniska p†
	denne fattige man.
009:016 D† sade jag: V„l „r vishet b„ttre „n styrka, men den fattiges
	vishet bliver icke f”raktad, och hans ord varda icke h”rda.

010:017   De vises ord, om de ock h”ras helt stilla,
	  „ro f”rmer „n allt ropande av en d†rarnas ”verste.

010:018   B„ttre „r vishet „n krigsredskap;
	  ty en enda som felar kan f”rd„rva mycket gott.
010:001   Giftflugor v†lla stank och j„sning i salvoberedarens salva;
	  s† uppv„ger ett grand av d†rskap b†de vishet och „ra.

010:002   Den vise har sitt hj„rta †t h”ger,
	  men d†ren har sitt hj„rta †t v„nster.
010:003   Ja, varhelst d†ren g†r kommer hans f”rst†nd till korta,
	  och till alla s„ger han ifr†n, att han „r en d†re.

010:004   Om hos en furste vrede uppst†r mot dig, s†
	  h†ll dig dock stilla,
	  ty saktmod g”r stora synder ogjorda.

010:005   Ett el„nde gives, som jag har sett under solen,
	  ett fel som beror av den som har makten:
010:006   att d†rskap s„ttes p† h”ga platser,
	  medan f”rn„mliga m„n f† sitta i f”rnedring.
010:007   Jag har sett tr„lar f„rdas till h„st
	  och h”vdingar f† g† till fots s†som tr„lar.

010:008   Den som gr„ver en grop, han faller sj„lv d„ri,
	  och den som bryter ned en mur, honom stinger ormen.
010:009   Den som v„ltrar bort stenar bliver skadad av dem,
	  den som hugger ved kommer i fara d„rvid.

010:010   Om man icke slipar eggen,
	  n„r ett j„rn har blivit sl”tt,
	  s† m†ste man anstr„nga krafterna dess mer;
	  och vishet „r att g”ra allt p† b„sta s„tt.

010:011   Om ormen f†r stinga, innan han har blivit tjusad,
	  s† har besv„rjaren intet gagn av sin konst.

010:012   Med sin muns ord f”rv„rvar den vise ynnest,
	  men d†rens l„ppar f”rd„rva honom sj„lv.
010:013   Begynnelsen p† hans muns ord „r d†rskap,
	  och „nden p† hans tal „r uselt of”rnuft.

010:014   Och d†ren „r rik p† ord;
	  dock vet ingen m„nniska vad som skall ske;
	  vem kan s„ga en m„nniska vad som efter henne skall ske?

010:015   D†rens m”da bliver honom tung,
	  ty icke ens till staden hittar han fram.

010:016   Ve dig, du land vars konung „r ett barn,
	  och vars furstar h†lla m†ltid redan p† morgonen!
010:017   V„l dig, du land vars konung „r en „dling,
	  och vars furstar h†lla m†ltid i tillb”rlig tid,
	  med m†ttlighet, och icke f”r att ”verlasta sig!

010:018   Genom l„ttja f”rfalla husets bj„lkar,
	  och genom f”rsumlighet dryper det in i huset.

010:019   Till sin f”rlustelse h†ller man g„stabud,
	  och vinet g”r livet glatt;
	  men penningen „r det som f”rl„nar alltsammans.

010:020   Uttala ej ens i din tanke f”rbannelser ”ver en konung,
	  och ej ens i din sovkammare f”rbannelser ”ver en rik man;
	  ty himmelens f†glar b”ra fram ditt tal,
	  och de bevingade f”rkunna vad du har sagt.
011:001   S„nd ditt br”d ”ver vattnet,
	  ty i tidens l„ngd f†r du det tillbaka.

011:002   Dela vad du har i sju delar, ja, i †tta,
	  ty du vet icke vilken olycka som kan g† ”ver landet.

011:003   Om molnen „ro fulla av regn,
	  s† t”mma de ut det p† jorden;
	  och om ett tr„d faller omkull,
	  det m† falla mot s”der eller mot norr,
	  s† ligger det p† den plats d„r det har fallit.

011:004   En vindspejare f†r aldrig s†,
	  och en molnspanare f†r aldrig sk”rda.

011:005   Lika litet som du vet vart vinden far,
	  eller huru benen bildas i den havandes liv,
	  lika litet f”rst†r du Guds verk,
	  hans som verkar alltsammans.

011:006   S† ut om morgonen din s„d,
	  och underl†t det ej heller om aftonen,
	  ty du vet icke vilketdera som „r gagneligast,
	  eller om det ena j„mte det andra „r b„st.

011:007   Och ljuset „r ljuvligt,
	  och det „r gott f”r ”gonen att f† se solen.

011:008   Ja, om en m„nniska f†r leva „n s† m†nga †r,
	  s† m† hon vara glad under dem alla,
	  men bet„nka, att eftersom m”rkrets dagar bliva s† m†nga,
	  „r „nd† allt som h„nder f†f„nglighet.

012:009   Gl„d dig, du yngling, din ungdom,
	  och l†t ditt hj„rta unna dig fr”jd i din ungdomstid;
	  ja, vandra de v„gar ditt hj„rta lyster
	  och s†, som det behagar dina ”gon.
	  Men vet att Gud f”r allt detta
	  skall draga dig till doms.
012:010   Ja, l†t gr„melse vika ur ditt hj„rta,
	  och h†ll pl†ga borta fr†n din kropp.
	  Ty ungdom och blomstring „r f†f„nglighet.

012:001   S† t„nk d† p† din Skapare i din ungdomstid,
	  f”rr„n de onda dagarna komma
	  och de †r nalkas, om vilka du skall s„ga:
	  ˝Jag finner icke behag i dem˝;
012:002   Ja, f”rr„n solen bliver f”rm”rkad,
	  och dagsljuset och m†nen och stj„rnorna;
	  f”re den †lder d† molnen komma igen efter regnet,
012:003   den tid d† v„ktarna i huset darra
	  och de starka m„nnen kr”ka sig;
	  d† malerskorna sitta f†f„nga, s† f† som de nu hava blivit,
	  och sk†derskorna hava det m”rkt i sina f”nster;
012:004   d† d”rrarna †t gatan st„ngas till,
	  medan ljudet fr†n kvarnen f”rsvagas;
	  d† man st†r upp, n„r f†geln begynner kvittra,
	  och alla s†ngens t„rnor s„nka r”sten;
012:005   d† man fruktar f”r var backe
	  och f”rskr„ckelser bo p† v„garna;
	  d† mandeltr„det blommar
	  och gr„shoppan sl„par sig fram
	  och kaprisknoppen bliver utan kraft,
	  nu d† m„nniskan skall fara till sin eviga boning
	  och gr†tarna redan g† och v„nta p† gatan;
012:006   ja, f”rr„n silversn”ret ryckes bort
	  och den gyllene sk†len sl†s s”nder,
	  och f”rr„n „mbaret vid k„llan krossas
	  och hjulet sl†s s”nder och faller i brunnen
012:007   och stoftet v„nder †ter till jorden, varifr†n det har kommit,
	  och anden v„nder †ter till Gud, som har givit den.

012:008 F†f„ngligheters f†f„nglighet!  s„ger Predikaren.  Allt „r
	f†f„nglighet!

	               ----

012:009 F”r ”vrigt „r att s„ga att Predikaren var en vis man, som ocks†
	annars l„rde folket insikt och ”verv„gde och rannsakade; m†nga
	ordspr†k f”rfattade han.
012:010 Predikaren s”kte efter att finna v„lbehagliga ord, s†dant som
	med r„tt kunde skrivas, och s†dant som med sanning kunde s„gas.

012:011   De visas ord „ro s†som uddar,
	  och lika indrivna spikar „ro deras t„nkespr†k.
	  De „ro g†vor fr†n en och samma Herde.

012:012 Och f”r ”vrigt „r utom detta att s„ga: Min son, l†t varna dig!

	  Ingen „nde „r p† det myckna bokskrivandet,
	  och mycket studerande g”r kroppen tr”tt.

012:013 Žnden p† talet, om vi vilja h”ra huvudsumman, „r detta: Frukta
	Gud och h†ll hans bud, ty det h”r alla m„nniskor till.
012:014 Ty Gud skall draga alla g„rningar till doms, n„r han d”mer allt
	vad f”rborgat „r, evad det „r gott eller ont.



Book 22 H”ga Visan


001:001 S†ngernas s†ng av Salomo.

001:002   Kyssar give han mig, kyssar av sin mun!
	  Ty din k„rlek „r mer ljuv „n vin.
001:003   Ljuv „r doften av dina salvor,
	  ja, en utgjuten salva „r ditt namn;
	  f”rdenskull hava t„rnorna dig k„r.

001:004   Drag mig med dig!  Med hast vilja vi f”lja dig.
	  Ja, konungen har f”rt mig in i sina gemak;
	  Vi vilja fr”jdas och vara glada ”ver dig,
	  vi vilja prisa din k„rlek h”gre „n vin;
	  med r„tta har man dig k„r.
	               ----

001:005   Svart „r jag, dock „r jag t„ck,
	      I Jerusalems d”ttrar,
	  lik Kedars hyddor,
	      lik Salomos t„lt.
001:006   Sen icke d„rp† att jag „r s† svart,
	  att solen har br„nt mig s†.
	  Min moders s”ner blevo vreda p† mig
	  och satte mig till ving†rdsvakterska;
	  min egen ving†rd kunde jag icke vakta.
001:007   ˝S„g mig, du som min sj„l har k„r:
	  Var f”r du din hjord i bet?
	  Var l†ter du den vila om middagen?
	  M† jag slippa att g† lik en vilsekommen kvinna
	  vid dina v„nners hjordar.˝

001:008   ˝Om du icke vet det,
	      du sk”naste bland kvinnor,
	  s† g† blott †stad i hjordens sp†r,
	      och f”r dina killingar i bet
	      vid herdarnas t„lt.˝
	               ----

001:009   ˝Vid ett sto i Faraos spann
	      f”rliknar jag dig, min „lskade.
001:010   Dina kinder „ro s† t„cka med sina kedjeh„ngen,
	      din hals med sina p„rlerader.
001:011   Kedjeh„ngen av guld vilja vi skaffa †t dig
	      med silverkulor p†.˝

001:012   ˝Medan konungen h†ller sin fest,
	      sprider min nardus sin doft.
001:013   Min v„n „r f”r mig ett myrrag”mme,
	      som jag b„r i min barm.
001:014   Min v„n „r f”r mig en klase cyperblommor
	      fr†n En-Gedis ving†rdar.˝

001:015   ˝Vad du „r sk”n, min „lskade!
	      Vad du „r sk”n!
	      Dina ”gon „ro duvor.˝

001:016   ˝Vad du „r sk”n, min v„n!
	      Ja, ljuvlig „r du,
	      och gr”nskande „r v†rt vilol„ger.
001:017   Bj„lkarna i v†r boning „ro cedrar,
	      och cypresser v†r v„ggpanel.˝
002:001   ˝Jag „r ett ringa blomster i Saron,
	      en lilja i dalen.˝

002:002   ˝Ja, s†som en lilja bland t”rnen,
	      s† „r min „lskade bland jungfrur.˝
002:003   ˝S†som ett „ppeltr„d bland vildmarkens tr„d,
	      s† „r min v„n bland ynglingar;
	  ljuvligt „r mig att sitta i dess skugga,
	  och s”t „r dess frukt f”r min mun.

002:004   I vinsalen har han f”rt mig in,
	  och k„rleken „r hans baner ”ver mig.

002:005   Vederkvicken mig med druvkakor,
	      styrken mig med „pplen;
	  ty jag „r sjuk av k„rlek.˝
	               ----

002:006   Hans v„nstra arm vilar under mitt huvud,
	      och hans h”gra omfamnar mig.

002:007   Jag besv„r eder,
	      I Jerusalems d”ttrar,
	  vid gaseller och hindar p† marken:
	  Oroen icke k„rleken, st”ren den icke,
	      f”rr„n den sj„lv s† vill.
	               ----

002:008   H”r, d„r „r min v„n!
	      Ja, d„r kommer han,
	  springande ”ver bergen,
	      hoppande fram p† h”jderna.
002:009   Lik en gasell „r min v„n
	      eller lik en ung hjort.

	  Se, nu st†r han d„r
	      bakom v†r v„gg,
	  han blickar in genom f”nstret,
	      han sk†dar genom gallret.
002:010   Min v„n begynner tala,
	      han s„ger till mig:

	  ˝St† upp, min „lskade,
	      du min sk”na, och kom hitut.
002:011   Ty se, vintern „r f”rbi,
	      regntiden „r f”rliden
	      och har g†tt sin kos.
002:012   Blommorna visa sig p† marken,
	      tiden har kommit, d† vintr„den sk„ras,
	  och turturduvan l†ter h”ra
	      sin r”st i v†rt land.
002:013   Fikontr„dets frukter begynna att mogna,
	      vintr„den st† redan i blom,
	      de sprida sin doft.
	  St† upp, min „lskade, min sk”na,
	  och kom hitut.

002:014   Du min duva i bergsklyftan,
	      i klippv„ggens g”msle,
	  l†t mig se ditt ansikte,
	      l†t mig h”ra din r”st;
	  ty din r”st „r s† ljuv,
	      och ditt ansikte „r s† t„ckt.˝
	               ----

002:015   F†ngen r„varna †t oss,
	      de sm† r„varna,
	  ving†rdarnas f”rd„rvare,
	      nu d† v†ra ving†rdar st† i blom.
	               ----

002:016   Min v„n „r min,
	      och jag „r hans,
	      d„r han f”r sin hjord i bet ibland liljor.
002:017   Till dess morgonvinden bl†ser
	      och skuggorna fly,
	  m† du str”va omkring,
	      lik en gasell, min v„n,
	  eller lik en ung hjort,
	      p† de kassiadoftande bergen.
003:005            5.  -- Brudt†get beskrives v.  6--11.

003:001   D„r jag l†g p† mitt l„ger om natten,
	  s”kte jag honom som min sj„l har k„r;
	  jag s”kte honom, men fann honom icke.

003:002   ˝Jag vill st† upp och g† omkring i staden,
	  p† gatorna och p† torgen;
	  jag vill s”ka honom som min sj„l har k„r.˝

	  Jag s”kte honom, men fann honom icke.

003:003   V„ktarna m”tte mig,
	      d„r de gingo omkring i staden.
	  ˝Haven I sett honom som min sj„l har k„r?˝

003:004   Knappt hade jag kommit f”rbi dem,
	  s† fann jag honom som min sj„l har k„r.
	  Jag tog honom fatt, och jag sl„ppte honom icke,
	  f”rr„n jag hade f”rt honom in i min moders hus,
	      in i min fostrarinnas kammare.
	               ----

003:005   Jag besv„r eder,
	      I Jerusalems d”ttrar,
	  vid gaseller och hindar p† marken:
	  Oroen icke k„rleken, st”ren den icke,
	      f”rr„n den sj„lv s† vill.
	               ----

003:006   Vem „r hon som kommer hitupp fr†n ”knen
	      s†som i stoder av r”k,
	  kringdoftad av myrra och r”kelse
	      och alla slags k”pmannakryddor?

003:007   Se, det „r Salomos b„rstol!
	  Sextio hj„ltar omgiva den,
	      utvalda bland Israels hj„ltar.
003:008   Alla b„ra de sv„rd
	      och „ro v„l f”rfarna i strid.
	  Var och en har sitt sv„rd vid sin l„nd,
	      till v„rn mot nattens faror.

003:009   En praktb†r „r det som konung Salomo
	      har l†tit g”ra †t sig
	      av virke fr†n Libanon.
003:010   Dess sidost”d „ro gjorda av silver,
	      ryggst”det av guld,
	      s„tet belagt med purpurr”tt tyg.
	  Innantill „r den prydd i k„rlek
	      av Jerusalems d”ttrar.
003:011   I Sions d”ttrar,
	      g†n ut och sk†den
	      konung Salomo med lust,
	  sk†den kransen som hans moder har kr”nt honom med
	      p† hans br”llopsdag,
	      p† hans hj„rtefr”jds dag.
004:001   Vad du „r sk”n, min „lskade, vad du „r sk”n!
	  Dina ”gon „ro duvor,
	      d„r de skymta genom din sl”ja.
	  Ditt h†r „r likt en hjord av getter
	      som str”mma nedf”r Gileads berg.
004:002   Dina t„nder likna en hjord av nyklippta tackor,
	      nyss uppkomna ur badet,
	  allasammans med tvillingar,
	      ofruktsam „r ingen ibland dem.
004:003   Ett rosenr”tt sn”re likna dina l„ppar,
	      och t„ck „r din mun.
	  Lik ett brustet granat„pple „r din kind,
	      d„r den skymtar genom din sl”ja.
004:004   Din hals „r lik Davids torn,
	      det v„l bef„sta;
	  tusen sk”ldar h„nga d„rp†,
	      hj„ltarnas alla sk”ldar.
004:005   Din barm „r lik ett killingpar,
	      tvillingar av en gasell,
	      som g† i bet ibland liljor.

004:006   Till dess morgonvinden bl†ser
	      och skuggorna fly,
	  vill jag g† bort till myrraberget,
	      till den r”kelsedoftande h”jden.

004:007   Du „r sk”n alltigenom, min „lskade,
	      p† dig finnes ingen fl„ck.
	               ----

004:008   Kom med mig fr†n Libanon, min brud,
	  kom med mig fr†n Libanon.
	  Stig ned fr†n Amanas topp,
	  fr†n toppen av Senir och Hermon,
	  fr†n lejonens hemvist,
	      fr†n pantrarnas berg.
	               ----

004:009   Du har tagit mitt hj„rta, du min syster, min brud;
	  du har tagit mitt hj„rta med en enda blick,
	  med en enda l„nk av kedjan kring din hals.

004:010   Huru sk”n „r icke din k„rlek,
	      du min syster, min brud!
	  Huru ljuv „r icke din k„rlek!
	      Ja, mer ljuv „n vin;
	  och doften av dina salvor
	      ”verg†r all v„llukt.
004:011   Av s”tma drypa
	      dina l„ppar, min brud;
	  din tunga g”mmer
	      honung och mj”lk,
	  och doften av dina kl„der
	      „r s†som Libanons doft.
	               ----

004:012   ˝En tillsluten lustg†rd
	      „r min syster, min brud,
	  en tillsluten brunn,
	      en f”rseglad k„lla.
004:013   S†som en park av granattr„d skjuter du upp,
	      med de „dlaste frukter,
	  med cyperblommor och nardusplantor,
004:014   med nardus och saffran,
	  kalmus och kanel
	      och r”kelsetr„d av alla slag,
	  med myrra och aloe
	      och de yppersta kryddor av alla slag.

004:015   Ja, en k„lla i lustg†rden „r du,
	  en brunn med friskt vatten
	      och ett rinnande fl”de ifr†n Libanon.˝

004:016   ˝Vakna upp, du nordanvind,
	      och kom, du sunnanvind;
	  bl†s genom min lustg†rd,
	      l†t dess v„llukt str”mma ut.
	  M† min v„n komma till sin lustg†rd
	  och „ta dess „dla frukter.˝


004:001   ˝Ja, jag kommer till min lustg†rd,
	      du min syster, min brud;
	  jag h„mtar min myrra och mina v„lluktande kryddor,
	  jag „ter min honungskaka och min honung,
	  jag dricker mitt vin och min mj”lk.˝
	               ----

	  Žten, I k„ra, och dricken,
	  ja, berusen eder av k„rlek.

005:002   Jag l†g och sov, dock vakade mitt hj„rta.
	  H”r, d† klappar min v„n p† d”rren:

	  ˝™ppna f”r mig, du min syster,
	  min „lskade, min duva, min fromma;
	  ty mitt huvud „r fullt av dagg,
	  mina lockar av nattens droppar.˝

005:003   ˝Jag har lagt av mina kl„der;
	      skulle jag nu †ter taga dem p† mig?
	  Jag har tvagit mina f”tter;
	      skulle jag nu orena dem?˝

005:004   Min v„n r„ckte in sin hand genom luckan;
	  d† r”rdes mitt hj„rta ”ver honom.
005:005   Jag stod upp f”r att ”ppna f”r min v„n,
	  och mina h„nder dr”po av myrra,
	  mina fingrar av flytande myrra,
	  som fuktade rigelns handtag.

005:006   S† ”ppnade jag f”r min v„n,
	  men min v„n var borta och f”rsvunnen.
	  Min sj„l blev utom sig vid tanken p† hans ord.

	  Jag s”kte honom, men fann honom icke;
	  jag ropade p† honom, men han svarade mig icke.
005:007   V„ktarna m”tte mig,
	      d„r de gingo omkring i staden,
	      de slogo mig, de s†rade mig;
	  de ryckte av mig min mantel,
	      v„ktarna p† murarna.

005:008   ˝Jag besv„r eder,
	      I Jerusalems d”ttrar,
	  om I finnen min v„n,
	      s† s„gen -- ja, vad skolen I s„ga honom?
	  Att jag „r sjuk av k„rlek!˝

005:009   ˝Vad „r d† din v„n f”rmer „n andra v„nner,
	      du sk”naste bland kvinnor?
	  Vad „r din v„n f”rmer „n andra v„nner,
	      eftersom du s† besv„r oss?˝

005:010   ˝Min v„n „r str†lande vit och r”d,
	      h„rlig framf”r tio tusen.
005:011   Hans huvud „r finaste guld,
	      hans lockar palmtr„dsvippor,
	      och svarta s†som korpen.
005:012   Hans ”gon likna duvor
	      invid vattenb„ckar,
	  duvor som bada sig i mj”lk
	      och sitta invid br„ddfull rand.
005:013   Hans kinder liknar v„lluktrika blomsters„ngar,
	      skrin med doftande kryddor.
	  Hans l„ppar „ro r”da liljor;
	      de drypa av flytande myrra.
005:014   Hans h„nder „ro tenar av guld,
	      besatta med krysoliter.
	  Hans midja „r formad av elfenben,
	      ”vert„ckt med safirer.
005:015   Hans ben „ro pelare av vitaste marmor,
	      som vila p† fotstycken av finaste guld.
	  Att se honom „r s†som att se Libanon;
	      st†tlig „r han s†som en ceder.
005:016   Hans mun „r idel s”tma,
	      hela hans v„sende „r ljuvlighet.
	  S†dan „r min v„n, ja, s†dan „r min „lskade,
	      I Jerusalems d”ttrar.˝

005:017   ˝Vart har han d† g†tt, din v„n,
	      du sk”naste bland kvinnor?
	  Vart har din v„n tagit v„gen?
	      L†t oss hj„lpa dig att s”ka honom.˝

005:001   ˝Min v„n har g†tt ned till sin lustg†rd,
	      till sina v„lluktrika blomsters„ngar,
	  f”r att l†ta sin hjord beta i lustg†rdarna
	      och f”r att plocka liljor.

005:002   Jag „r min v„ns,
	      och min v„n „r min,
	      d„r han f”r sin hjord i bet ibland liljor.

006:003   Du „r sk”n s†som Tirsa, min „lskade,
	      ljuvlig s†som Jerusalem,
	      ”verv„ldigande s†som en h„rskara.

006:004   V„nd bort ifr†n mig dina ”gon,
	      ty de hava underkuvat mig.
	  Ditt h†r „r likt en hjord av getter
	      som str”mma nedf”r Gilead.
006:005   Dina t„nder likna en hjord av tackor,
	      nyss uppkomna ur badet,
	  allasammans med tvillingar,
	      ofruktsam „r ingen ibland dem.
006:006   Lik ett brustet granat„pple „r din kind,
	      d„r den skymtar genom din sl”ja.
	               ----

006:007   Sextio „ro drottningarna,
	  och †ttio bihustrurna,
	  och t„rnorna en otalig skara.
006:008   Men en enda „r hon,
	      min duva, min fromma,
	  hon, sin moders endaste,
	      hon, sin fostrarinnas utkorade.
	  N„r jungfrur se henne, prisa de henne s„ll,
	  drottningar och bihustrur h”ja hennes lov.
	               ----

006:009   Vem „r hon som d„r blickar fram lik en morgonrodnad,
	      sk”n s†som m†nen,
	  str†lande s†som solen,
	      ”verv„ldigande s†som en h„rskara?

006:010   Till valn”tslunden gick jag ned,
	  f”r att gl„dja mig †t gr”nskan i dalen,
	  f”r att se om vintr„den hade slagit ut,
	  om granattr„den hade f†tt blommor.
006:011   Of”rt„nkt satte mig d† min k„rlek
	  upp p† mitt furstefolks vagnar.

007:012   ˝V„nd om, v„nd om,
	  du brud fr†n Sulem,
	  v„nd om, v„nd om, s† att vi f† se p† dig.˝
	  ˝Vad finnen I att se hos bruden fr†n Sulem,
	      d„r hon r”r sig s†som i vapendans?˝
007:001   ˝Huru sk”na „ro icke dina f”tter
	      i sina skor, du „dla!
	  Dina h”fters rundning
	      „r s†som ett br”stsp„nnes kupor,
	      gjorda av en konstn„rs h„nder.
007:002   Ditt sk”te „r en rundad sk†l,
	      m† vinet aldrig fattas d„ri.
	  Din midja „r en veteh”g,
	      omh„gnad av liljor.
007:003   Din barm „r lik ett killingpar,
	      tvillingar av en gasell.
007:004   Din hals liknar Elfenbenstornet,
	  dina ”gon dammarna i Hesbon,
	      vid Bat-Rabbimsporten.
	  Din n„sa „r s†som Libanonstornet,
	      som sk†dar ut mot Damaskus.
007:005   Ditt huvud h”jer sig s†som Karmel,
	  och lockarna p† ditt huvud hava purpurglans.
	  En konung „r f†ngad i deras snara.˝
	               ----

007:006   ˝Huru sk”n och huru ljuv „r du icke,
	      du k„rlek, s† f”ljd av lust!

007:007   Ja, din v„xt „r s†som ett palmtr„ds,
	      och din barm liknar fruktklasar.
007:008   Jag t„nker: I det palmtr„det vill jag stiga upp,
	      jag vill gripa tag i dess kvistar.
	  M† din barm d† vara mig
	      s†som vintr„dets klasar
	  och doften av din andedr„kt
	      s†som „pplens doft
007:009   och din mun s†som ljuvaste vin!˝

	      ˝Ja, ett vin som l„tt glider ned i min v„n
	  och fuktar de slumrandes l„ppar.
007:010   Jag „r min v„ns,
	      och till mig st†r hans †tr†.˝
	               ----

007:011   Kom, min v„n;
	      l†t oss g† ut p† landsbygden
	  och stanna i byarna ”ver natten.
007:012   Bittida m† vi g† till ving†rdarna, f”r att se
	      om vintr„den hava slagit ut,
	  om knopparna hava ”ppnat sig,
	      om granattr„den hava f†tt blommor.
	  D„r vill jag giva
	      min k„rlek †t dig.

007:013   K„rleks„pplena sprida sin doft,
	  och vid v†ra d”rrar finnas alla slags „dla frukter,
	  b†de nya och gamla;
	  †t dig, min v„n, har jag f”rvarat dem.
008:001   Ack att du vore s†som en min broder,
	      ammad vid min moders br”st!
	  Om jag d† m”tte dig d„rute, s† finge jag kyssa dig,
	      och ingen skulle t„nka illa om mig d„rf”r.
008:002   Jag finge d† ledsaga dig,
	      f”ra dig in i min moders hus,
	      och du skulle undervisa mig;
	  kryddat vin skulle jag giva dig att dricka,
	      saft fr†n mitt granattr„d.
	               ----

008:003   Hans v„nstra arm vilar under mitt huvud,
	      och hans h”gra omfamnar mig.

008:004   Jag besv„r eder,
	      I Jerusalems d”ttrar:
	  Oroen icke k„rleken, st”ren den icke,
	      f”rr„n den sj„lv s† vill.

008:005   Vem „r hon som kommer hitupp fr†n ”knen,
	      st”dd p† sin v„n?

	  ˝D„r under „ppeltr„det v„ckte jag dig;
	  d„r var det som din moder hade f”tt dig,
	  d„r f”dde dig hon som gav dig livet.

008:006   Hav mig s†som en signetring vid ditt hj„rta,
	  s†som en signetring p† din arm.

	  Ty k„rleken „r stark s†som d”den,
	  dess tr„ngtan obetvinglig s†som d”dsriket;
	  dess gl”d „r s†som eldens gl”d,
	  en HERRENS l†ga „r den.
008:007   De st”rsta vatten f”rm† ej utsl„cka k„rleken,
	  str”mmar kunna icke f”rdr„nka den.
	  Om n†gon ville giva alla „godelar i sitt hus f”r k„rleken,
	  s† skulle han „nd† bliva f”rsm†dd.˝
	               ----

008:008   ˝Vi hava en syster, en helt ung,
	      som „nnu icke har n†gon barm.
	  Vad skola vi g”ra med v†r syster,
	      n„r tiden kommer, att man vill vinna henne?˝
008:009   ˝Žr hon en mur,
	      s† bygga vi p† den
	      ett kr”n av silver;
	  men „r hon en d”rr,
	      s† bomma vi f”r den
	      med en cederplanka.˝

008:010   ˝Jag „r en mur,
	      och min barm „r s†som tornen d„rp†;
	  s† blev jag i hans ”gon
	      en kvinna som var ynnest v„rd.˝
	               ----

008:011   En ving†rd „gde Salomo i Baal-Hamon,
	  den ving†rden l„mnade han †t v„ktare;
	  tusen siklar silver var
	  kunde de h„mta ur dess frukt.

008:012   Men min ving†rd, den har jag sj„lv i min v†rd.
	  Du, Salomo, m† taga dina tusen,
	  och tv† hundra m† de f†, som vakta dess frukt.
	               ----

008:013   ˝Du lustg†rdarnas inbyggerska,
	  v„nnerna lyssna efter din r”st;
	      l†t mig h”ra den.˝

008:014   ˝Skynda †stad, min v„n,
	      lik en gasell
	  eller lik en ung hjort,
	      upp p† de v„lluktrika bergen.˝



Book 23 Jesaja


001:001 Detta „r Jesajas, Amos' sons, syner, vad han sk†dade ang†ende
	Juda och Jerusalem i Ussias, Jotams, Ahas' och Hiskias, Juda
	konungars, tid.
001:002   H”ren, I himlar,
	      och lyssna, du jord;
	      ty HERREN talar.
	  Barn har jag uppf”tt och fostrat,
	  men de hava avfallit fr†n mig.
001:003   En oxe k„nner sin „gare
	  och en †sna sin herres krubba,
	  men Israel k„nner intet,
	  mitt folk f”rst†r intet.

001:004   Ve dig, du syndiga sl„kte,
	  du skuldbelastade folk,
	  du og„rningsm„ns avf”da,
	      I vanartiga barn,
	  som haven ”vergivit HERREN,
	  f”raktat Israels Helige
	      och vikit bort ifr†n honom!
001:005   Var skall man mer sl† eder,
	      d† I s† fortg†n i avf„llighet?
	  Hela huvudet „r ju krankt,
	      och hela hj„rtat „r sjukt.
001:006   Ifr†n fotbladet „nda upp till huvudet
	      finnes intet helt,
	  blott s†rm„rken och bl†nader
	      och friska s†r,
	  icke utkramade eller f”rbundna
	      eller lenade med olja.
001:007   Edert land „r en ”demark,
	      edra st„der „ro uppbr„nda i eld,
	  edra †krar bliva i eder †syn
	      f”rt„rda av fr„mlingar;
	  en ”del„ggelse „r det,
	      s†som d„r fr„mlingar hava omst”rtat allt.
001:008   Allenast dottern Sion st†r kvar d„r,
	      s†som en hydda i en ving†rd,
	  s†som ett vaktskjul p† ett gurkf„lt,
	      s†som en insp„rrad stad.
001:009   Om HERREN Sebaot icke hade l„mnat
	      en liten †terstod kvar †t oss,
	  d† vore vi s†som Sodom,
	      vi vore Gomorra lika.

001:010   H”ren HERRENS ord,
	      I Sodomsfurstar,
	  lyssna till v†r Guds lag,
	      du Gomorra-folk.
001:011   Vad skall jag med edra m†nga slaktoffer?
	      s„ger HERREN.
	  Jag „r m„tt p† br„nnoffer av v„durar
	      och p† g”dkalvars fett,
	  och till blod av tjurar och lamm
	      och bockar har jag intet behag.
001:012   N„r I kommen f”r att tr„da fram
	      inf”r mitt ansikte,
	  vem beg„r d† av eder det,
	      att mina f”rg†rdar trampas ned?
001:013   B„ren ej vidare fram
	      f†f„ngliga spisoffer;
	  †ngan av dem „r
	      en styggelse f”r mig.
	  Nym†nader och sabbater
	      och utlysta fester,
	  ondska i f”rening med h”gtidsf”rsamlingar,
	      s†dant kan jag icke lida.
001:014   Edra nym†nader och h”gtider
	      hatar min sj„l;
	  de hava blivit mig en b”rda,
	      jag orkar ej b„ra den.
001:015   Ja, huru I „n utr„cken edra h„nder,
	      s† g”mmer jag mina ”gon f”r eder,
	  och om I „n mycket bedjen,
	      s† h”r jag icke d„rp†.
	  Edra h„nder „ro fulla av blod;
001:016   tv†n eder d†, och renen eder.
	  Skaffen edert onda v„sende
	      bort ifr†n mina ”gon.
	      H”ren upp att g”ra, vad ont „r.
001:017   L„ren att g”ra vad gott „r,
	  faren efter det r„tt „r,
	      visen f”rtryckaren p† b„ttre v„gar,
	  skaffen den faderl”se r„tt,
	      utf”ren „nkans sak.

001:018   Kom, l†t oss g† till r„tta
	      med varandra, s„ger HERREN.
	  Om edra synder „n „ro blodr”da,
	      s† kunna de bliva sn”vita,
	  och om de „ro r”da s†som scharlakan,
	      s† kunna de bliva s†som vit ull.
001:019   Om I „ren villiga att h”ra,
	      skolen I f† „ta av landets goda.
001:020   Men „ren I ovilliga och genstr„viga,
	      skolen I f”rt„ras av sv„rd;
	  ty s† har HERRENS mun talat.

001:021   Huru har hon icke blivit en sk”ka,
	      den trogna staden!
	  Den var full av r„tt,
	      r„ttf„rdighet bodde d„rinne,
	      men nu bo d„r m”rdare.
001:022   Ditt silver har blivit slagg,
	  ditt „dla vin „r utsp„tt med vatten.
001:023   Dina styresm„n „ro upprorsm„n
	      och tjuvars stallbr”der.
	  Alla „lskar de mutor
	      och fara efter vinning.
	  Den faderl”se skaffa de icke r„tt,
	  och „nkans sak
	      kommer icke inf”r dem.
001:024   D„rf”r s„ger Herren,
	      HERREN Sebaot,
	      den Starke i Israel:
	  Ve!  Jag vill sl„cka
	      min harm p† mina ov„nner
	      och h„mnas p† mina fiender.
001:025   Jag vill v„nda min hand emot dig
	  och bortrensa ditt slagg s†som med lutsalt
	  och skaffa bort all din o„dla malm.
001:026   Jag vill †ter giva dig
	      s†dana domare som tillf”rne,
	  och s†dana r†dsherrar
	      som du f”rut „gde.
	  D„refter skall du kallas
	      ˝r„ttf„rdighetens stad˝,
	      ˝en trogen stad˝.
001:027   Sion skall genom r„tt bliva f”rlossad
	      och dess omv„nda genom r„ttf„rdighet.
001:028   Men f”rd„rv skall drabba
	      alla ”vertr„dare och syndare,
	  och de som ”vergiva HERREN,
	      de skola f”rg†s.
001:029   Ja, de skola komma p† skam med de terebinter
	      som voro eder fr”jd;
	  och I skolen f† blygas ”ver de lustg†rdar
	      som I haden s† k„ra.
001:030   Ty I skolen bliva s†som en terebint
	      med vissnade l”v
	  och varda lika en lustg†rd
	      utan n†got vatten.
001:031   Och de v„ldige skola varda s†som bl†r,
	      och deras verk s†som en gnista,
	  och de skola tillsammans brinna,
	      och ingen skall kunna sl„cka.

002:001 Detta „r vad Jesaja, Amos' son, sk†dade ang†ende Juda och
	Jerusalem.

002:002   Och det skall ske i kommande dagar
	      att det berg d„r HERRENS hus „r
	      skall st† d„r fast grundat
	  och vara det yppersta ibland bergen
	      och upph”jt ”ver andra h”jder;
	  och alla hednafolk skola str”mma dit,
002:003   ja, m†nga folk skola g† †stad
	      och skola s„ga:
	  ˝Upp, l†t oss draga †stad
	      till HERRENS berg,
	      upp till Jakobs Guds hus,
	  f”r att han m† undervisa oss om sina v„gar,
	      s† att vi kunna vandra p† hans stigar.˝
	  Ty fr†n Sion skall lag utg†,
	      och HERRENS ord fr†n Jerusalem.
002:004   Och han skall d”ma mellan hednafolken
	  och skipa r„tt †t m†nga folk.
	  D† skola de smida sina sv„rd till plogbillar
	  och sina spjut till ving†rdsknivar.
	  Folken skola ej mer lyfta sv„rd mot varandra
	  och icke mer l„ra sig att strida.

002:005   I av Jakobs hus, kommen,
	  l†tom oss vandra i HERRENS ljus.
002:006   Ty du har f”rskjutit ditt folk,
	      Jakobs hus,
	  d„rf”r att de „ro fulla av ™sterlandets v„sende
	      och ”va teckentyderi s†som filist‚erna;
	  ja, med fr„mlingar f”rbinda de sig.
002:007   Deras land „r fullt av silver och guld,
	  och p† deras skatter „r ingen „nde;
	  deras land „r fullt av h„star,
	  och p† deras vagnar „r ingen „nde;
002:008   deras land „r ock fullt av avgudar,
	  och sina egna h„nders verk tillbedja de,
	  det som deras fingrar hava gjort.
002:009   D„rf”r bliva m„nniskorna nedb”jda
	      och m„nnen ”dmjukade;
	  du kan icke f”rl†ta dem.

002:010   Fly in i klippan,
	      och g”m dig i jorden,
	  f”r HERRENS fruktansv„rda makt
	      och f”r hans h”ga majest„t.
002:011   Ty m„nniskornas h”gmodiga ”gon
	      skola bliva ”dmjukade,
	  och m„nnens ”vermod skall bliva nedb”jt,
	      och HERREN allena
	  skall vara h”g p† den dagen.
002:012   Ty en dag har HERREN Sebaot best„mt,
	  som skall komma ”ver allt stolt och ”vermodigt
	  och ”ver allt som „r upph”jt,
	      och det skall bliva ”dmjukat,
002:013   ja, ”ver alla Libanons cedrar,
	      de h”ga och stolta,
	  och ”ver alla Basans ekar;
002:014   ”ver alla h”ga berg
	  och alla stolta h”jder,
002:015   ”ver alla h”ga torn
	  och alla fasta murar,
002:016   ”ver alla Tarsis-skepp,
	  ja, ”ver allt som „r sk”nt att sk†da.
002:017   Och m„nniskornas h”gmod skall bliva nedb”jt
	  och m„nnens ”vermod nedbrutet,
	  och HERREN allena
	      skall vara h”g p† den dagen.
002:018   Men avgudarna skola alldeles f”rg†s.

002:019   Och man skall fly in i klippgrottor
	      och in i jordh†lor,
	  f”r HERRENS fruktansv„rda makt
	      och f”r hans h”ga majest„t,
	  n„r han st†r upp f”r att f”rskr„cka jorden.
002:020   P† den dagen skola m„nniskorna kasta bort
	      †t mullvadar och fl„derm”ss
	  de avgudar av silver
	      och de avgudar av guld,
	  som de hava gjort †t sig f”r att tillbedja.
002:021   Ja, de skola fly in i klippr„mnor
	      och in i bergsklyftor,
	  f”r HERRENS fruktansv„rda makt
	      och f”r hans h”ga majest„t,
	  n„r han st†r upp f”r att f”rskr„cka jorden.
002:022   S† f”rliten eder nu ej mer p† m„nniskor,
	      i vilkas n„sa „r allenast en fl„kt;
	  ty huru ringa „ro icke de att akta!
003:001 Ty se, Herren, HERREN Sebaot skall taga bort ifr†n Jerusalem och
	Juda allt slags st”d och uppeh„lle -- all mat till uppeh„lle
	och all dryck till uppeh„lle --
003:002 hj„ltar och krigsm„n, domare och profeter, sp†m„n och „ldste,
003:003 underh”vitsm„n och h”gtuppsatta m„n, r†dsherrar och sl”jdkunnigt
	folk och m„n som „ro f”rfarna i besv„rjelsekonst.
003:004 Och jag skall giva dem ynglingar till furstar, och barnsligt
	sj„lvsv†ld skall f† r†da ”ver dem.
003:005 Av folket skall den ene f”rtrycka den andre, var och en sin
	n„sta; den unge skall s„tta sig upp mot den gamle, den ringe mot
	den h”gt ansedde.
003:006 N„r d† s† sker, att n†gon fattar tag i en annan i hans faders
	hus och s„ger: ˝Du „ger en mantel, du skall bliva v†r styresman;
	tag du hand om detta vacklande rike˝ --
003:007 d† skall denne svara och s„ga: ˝Jag kan icke skaffa bot; i mitt
	hus finnes varken br”d eller mantel.  Mig skolen I icke s„tta
	till styresman ”ver folket.˝

003:008 Ty Jerusalem vacklar, och Juda faller, d† de nu med sitt tal och
	sina g„rningar st† emot HERREN och „ro genstr„viga mot hans
	h„rlighets blickar.
003:009 Deras uppsyn vittnar emot dem; och likasom Sodoms folk bedriva
	de sina synder uppenbart och d”lja dem icke.  Ve ”ver deras
	sj„lar, ty sj„lva hava de berett sig olycka!
003:010 Om den r„ttf„rdige m†n I t„nka att det skall g† honom v„l, ty
	s†dana skola „ta sina g„rningars frukt.
003:011 Men ve ”ver den ogudaktige!  Honom skall det g† illa, ty efter
	hans g„rningar skall hans vederg„llning bliva.

003:012   Mitt folks beh„rskare „r ett barn,
	  och kvinnor r†da ”ver det.
	  Mitt folk, dina ledare f”ra dig vilse
	  och f”rd„rva den v„g, som du skulle g†.

003:013   Men HERREN st†r redo att g† till r„tta,
	  han tr„der fram f”r att d”ma folken;
003:014   HERREN vill g† till doms
	  med sitt folks „ldste och med dess furstar.
	  ˝I haven sk”vlat ving†rden;
	  rov fr†n de fattiga „r i edra hus.
003:015   Huru kunnen I s† krossa mitt folk
	  och s”ndermala de fattiga?˝
	  S† s„ger Herren, HERREN Sebaot.

003:016 Och HERREN s„ger: Eftersom Sions d”ttrar „ro s† h”gmodiga, och
	g† med rak hals och spela med ”gonen, och g† d„r och trippa och
	pingla med sina fotringar,
003:017 d„rf”r skall Herren l†ta Sions d”ttrars hj„ssor bliva fulla
	av skorv, och HERREN skall blotta deras blygd.
003:018 P† den dagen skall Herren taga bort all deras st†t:
	fotringar, pannband och halsprydnader,
003:019 ”rh„ngen, armband och sl”jor,
003:020 huvudprydnader, fotstegskedjor, g”rdlar, luktflaskor och
	amuletter,
003:021 fingerringar och n„sringar,
003:022 h”gtidsdr„kter, k†por, mantlar och pungar,
003:023 speglar, fina linneskjortor, huvudbindlar och flor.
003:024 Och d„r skall vara stank i st„llet f”r v„llukt, rep i st„llet
	f”r b„lte, skalligt huvud i st„llet f”r krusat h†r, h”lje av
	s„cktyg i st„llet f”r h”gtidsmantel, m„rken av br„nnj„rn i st„llet
	f”r sk”nhet.

003:025   Dina m„n skola falla f”r sv„rd
	  och dina hj„ltar i krig:
003:026   hennes portar skola klaga och s”rja,
	  och ”vergiven skall hon sitta p† marken.


003:001 Och p† den tiden skola sju kvinnor fatta i en och samma man och
	s„ga: ˝Vi vilja sj„lva f”da oss och sj„lva kl„da oss; l†t oss
	allenast f† b„ra ditt namn, och tag s† bort v†r sm„lek.˝

004:002 P† den tiden skall det som HERREN l†ter v„xa bliva till prydnad
	och h„rlighet, och vad landet alstrar bliva till ber”mmelse och
	„ra, f”r den r„ddade skaran i Israel.
004:003 Och det skall ske att den som l„mnas ”vrig i Sion och den som
	bliver kvar i Jerusalem, han skall d† kallas helig, var och en
	som „r upptecknad till liv i Jerusalem --
004:004 n„r en g†ng Herren har avtv†tt Sions d”ttrars orenlighet och
	bortsk”ljt ur Jerusalem dess blodskulder genom r„ttens och
	reningens ande.
004:005 Och HERREN skall ”ver hela Sions bergs omr†de och ”ver dess
	h”gtidsskaror skapa en molnsky och en r”k om dagen, och skenet
	av en l†gande eld om natten; ty ett besk„rmande t„ckelse skall
	vila ”ver all dess h„rlighet.
004:006 Och ett skygd skall vara d„r”ver till skugga under dagens hetta,
	och till en tillflykt och ett v„rn mot st”rtskurar och regn.
005:001 Jag vill sjunga om min v„n, min v„ns s†ng om hans ving†rd.

	  Min v„n hade en ving†rd
	      p† en b”rdig bergskulle.
005:002   Och han hackade upp den
	      och rensade den fr†n stenar
	      och planterade d„r „dla vintr„d;
	  han byggde ett vakttorn d„rinne,
	      han h”gg ock ut ett presskar d„ri.
	  S† v„ntade han att den skulle b„ra „kta druvor,
	      men den bar vilddruvor.
005:003   Och nu, I Jerusalems inv†nare
	      och I Juda m„n,
	  f„llen nu eder dom
	      mellan mig och min ving†rd.
005:004   Vad kunde mer g”ras f”r min ving†rd,
	      „n vad jag har gjort f”r den?
	  Varf”r bar den d† vilddruvor,
	      n„r jag v„ntade att den skulle b„ra „kta druvor?
005:005   S† vill jag nu kung”ra f”r eder
	      vad jag skall g”ra med min ving†rd:
	  Jag skall taga bort dess h„gnad,
	      och den skall givas till sk”vling;
	  jag skall bryta ned dess mur,
	      och den skall bliva nedtrampad.
005:006   Jag skall i grund f”rd„rva den,
	      ingen skall sk„ra den eller gr„va d„ri.
	  Den skall fyllas med tistel och t”rne;
	  och molnen skall jag f”rbjuda
	      att s„nda ned regn p† den.

005:007   Ty HERREN Sebaots ving†rd,
	      det „r Israels hus;
	  och Juda folk
	      „r hans „lsklingsplantering.
	  Men n„r han v„ntade laglydnad,
	      d† fann han lagbrott,
	  och n„r han v„ntade r„ttf„rdighet,
	      fann han skriande or„ttf„rdighet.  --

005:008   Ve eder som l„ggen hus till hus
	  och fogen †ker till †ker,
	  intill dess att rum ej mer finnes
	  och I „ren de enda som bo i landet!
005:009   Fr†n HERREN Sebaot
	      ljuder det s† i mina ”ron:
	  Sannerligen, de m†nga husen
	      skola bliva ”de;
	  huru stora och sk”na de „n „ro,
	      skola de bliva tomma p† inv†nare.
005:010   Ty en ving†rd p† tio plogland
	      skall giva allenast ett batm†tt,
	  och en homers uts„de
	      skall giva blott en efa.

005:011   Ve dem som st† bittida upp
	      f”r att hasta till starka drycker,
	  och som sitta intill sena natten
	      f”r att upphetta sig med vin!
005:012   Harpor och psaltare,
	      pukor och fl”jter och vin
	      hava de vid sina dryckeslag,
	  men p† HERRENS g„rningar
	      akta de icke,
	  p† hans h„nders verk
	      se de icke.
005:013   D„rf”r skall mitt folk of”rt„nkt
	      f”ras bort i f†ngenskap;
	  dess „dlingar skola lida hunger
	  och dess larmande skaror f”rsm„kta av t”rst.
005:014   Ja, d„rf”r sp„rrar d”dsriket
	      upp sitt gap,
	  det ”ppnar sina k„ftar
	      utan allt m†tt,
	  och stadens yperste
	      m†ste fara ditned,
	  j„mte dess larmande och sorlande skaror,
	      envar som fr”jdar sig d„rinne.
005:015   S† bliva m„nniskorna nedb”jda
	      och m„nnen ”dmjukade,
	  ja, ”dmjukade varda
	      de h”gmodigas ”gon.
005:016   Men HERREN Sebaot
	      bliver h”g genom sin dom,
	  Gud, den helige,
	      bevisar sig helig genom r„ttf„rdighet.
005:017   Och lamm g† d„r i bet
	      s†som p† sin egen mark,
	  och p† de rikas ”detomter
	      s”ka vandrande herdar sin f”da.

005:018   Ve dem som draga fram missg„rningsstraff
	      med l”gnens t†g
	  och syndastraff
	      s†som med vagnslinor,
005:019   dem som s„ga: ˝M† han hasta,
	      m† han skynda med sitt verk,
	      s† att vi f† se det;
	  m† det som Israels Helige har beslutit
	      nalkas och komma,
	      s† att vi f”rnimma det!˝

005:020   Ve dem som kalla det onda gott,
	      och det goda ont,
	  dem som g”ra m”rker till ljus,
	      och ljus till m”rker,
	  dem som g”ra surt till s”tt,
	      och s”tt till surt!

005:021   Ve dem som „ro visa i sina egna ”gon
	      och h†lla sig sj„lva f”r kloka!
005:022   Ve dem som „ro hj„ltar
	      i att dricka vin
	  och som „ro tappra
	      i att blanda starka drycker,
005:023   dem som giva den skyldige r„tt
	      f”r mutors skull,
	  men ber”va den oskyldige
	      vad som „r hans r„tt!

005:024   D„rf”r, s†som eldsflamman f”rt„r str†,
	      och s†som halm sjunker tillsammans i l†gan,
	  s† skall deras rot f”rruttna,
	  och deras l”v skola flyga bort s†som stoft,
	  eftersom de f”rkastade HERREN Sebaots lag
	  och f”raktade Israels Heliges ord.

005:025   D„rf”r har HERRENS vrede
	      uppt„nts mot hans folk,
	  och han utr„cker sin hand
	      emot det och sl†r det,
	  s† att bergen darra,
	  och s† att d”da kroppar ligga
	      s†som orenlighet p† gatorna.
	  Vid allt detta v„nder hans vrede icke †ter,
	  hans hand „r „nnu utr„ckt.

005:026   Och han reser upp ett baner
	      f”r hednafolken i fj„rran,
	  och lockar p† dem att de skola komma
	      fr†n jordens „nda;
	  och se, snart och med hast
	      komma de dit.
005:027   Ingen finnes bland dem, som „r tr”tt,
	      ingen som „r stapplande.
	  Ingen unnar sig slummer
	      och ingen s”mn;
	  p† ingen lossnar b„ltet
	      omkring hans l„nder,
	  och f”r ingen brister
	      en skorem s”nder.
005:028   Deras pilar „ro skarpa,
	      och deras b†gar „ro alla sp„nda;
	  deras h„stars hovar
	      „ro s†som av flinta,
	  och deras vagnshjul likna stormvinden.
005:029   Deras skriande „r s†som en lejoninnas;
	      de skria s†som unga lejon,
	  rytande gripa de sitt rov och b„ra bort det,
	      och ingen finnes, som r„ddar.
005:030   Ett rytande ”ver folket
	      h”res p† den dagen,
	      likt rytandet av ett hav;
	  och sk†dar man ned p† jorden,
	      se, d† „r d„r m”rker och n”d,
	  och ljuset „r f”rm”rkat genom t”cken.
006:001 I det †r d† konung Ussia dog s†g jag Herren sitta p† en h”g och
	upph”jd tron, och sl„pet p† hans mantel uppfyllde templet.
006:002 Serafer stodo omkring honom.  Var och en av dem hade sex vingar:
	med tv† bet„ckte de sina ansikten, med tv† bet„ckte de sina
	f”tter, och med tv† fl”go de.
006:003 Och den ene ropade till den andre och sade:

	  ˝Helig, helig, helig „r HERREN Sebaot;
	  hela jorden „r full av hans h„rlighet.˝

006:004 Och d”rrtr”sklarnas f„sten darrade, n„r ropet lj”d; och huset
	blev uppfyllt av r”k.

006:005 D† sade jag: ˝Ve mig, jag f”rg†s!  Ty jag har orena l„ppar,
	och jag bor ibland ett folk som har orena l„ppar, och mina ”gon
	hava sett Konungen, HERREN Sebaot.˝
006:006 Men en av seraferna fl”g fram till mig, och han hade i sin
	hand ett gl”dande kol, som han med en t†ng hade tagit p† altaret.
006:007 Och han r”rde d„rmed vid min mun.  D„refter sade han: ˝Se, d†
	nu detta har r”rt vid dina l„ppar, har din missg„rning blivit
	tagen ifr†n dig, och din synd „r f”rsonad.˝

006:008 Och jag h”rde Herren tala, och han sade: ˝Vem skall jag s„nda,
	och vem vill vara v†r budb„rare?˝  Och jag sade: ˝Se, h„r „r jag,
	s„nd mig.˝
006:009 D† sade han: ˝G† †stad och s„g till detta folk:

	  'H”ren alltj„mt, men f”rst†n intet;
	  sen alltj„mt, men f”rnimmen intet'.
006:010   F”rstocka detta folks hj„rta,
	      och tillslut dess ”ron,
	      och f”rblinda dess ”gon,
	  s† att det icke kan se med sina ”gon,
	      eller h”ra med sina ”ron,
	      eller f”rst† med sitt hj„rta,
	  och omv„nda sig och bliva helat.˝

006:011 Men jag sade: ˝F”r huru l†ng tid, Herre?˝  Han svarade:
	˝Till dess att st„derna bliva ”de och utan n†gon inv†nare,
	och husen utan folk, och till dess att f„lten ligga ”de och
	f”rh„rjade.
006:012 Och n„r HERREN har f”rt folket bort i fj„rran och ”dsligheten
	bliver stor i landet,
006:013 och allenast en tiondedel „nnu „r kvar d„ri, d† skall denna
	ytterligare f”r”das s†som en terebint eller en ek av vilken en
	stubbe har l„mnats kvar, n„r den f„lldes.  Den stubben skall vara
	en helig s„d.˝
007:001 Och i Ahas', Jotams sons, Ussias sons, Juda konungs, tid h„nde
	sig att Resin, konungen i Aram, och Peka, Remaljas son, Israels
	konung, drogo upp mot Jerusalem f”r att er”vra det (vilket de
	likv„l icke f”rm†dde g”ra).
007:002 Och n„r det blev ber„ttat f”r Davids hus att aram‚erna hade
	l„grat sig i Efraim, d† sk„lvde hans och hans folks hj„rtan,
	s†som skogens tr„d sk„lva f”r vinden.

007:003 Men HERREN sade till Jesaja: ˝G† †stad med din son Sear-Jasub
	och m”t Ahas vid „ndan av ™vre dammens vattenledning, p† v„gen
	till Valkarf„ltet,
007:004 och s„g till honom: Tag dig till vara och h†ll dig stilla;
	frukta icke och var icke f”rsagd i ditt hj„rta f”r dessa tv†
	rykande brandstumpar, f”r Resin med aram‚erna och f”r Remaljas
	son, i deras f”rgrymmelse.
007:005 Eftersom Aram med Efraim och Remaljas son hava gjort upp onda
	planer mot dig och sagt:
007:006 'Vi vilja draga upp mot Juda och sl† det med skr„ck och er”vra
	det †t oss och g”ra Tabals son till konung d„r',
007:007 d„rf”r s„ger Herren, HERREN: Det skall icke lyckas, det skall
	icke ske.

007:008 Ty Damaskus „r Arams huvud, och Resin „r Damaskus' huvud; och om
	sextiofem †r skall Efraim vara krossat, s† att det icke mer „r
	ett folk.
007:009 Och Samaria „r Efraims huvud, och Remaljas son „r Samarias
	huvud.  Om I icke haven tro, skolen I icke hava ro.˝

007:010 Och HERREN talade ytterligare till Ahas och sade:
007:011 ˝Beg„r ett tecken fr†n HERREN, din Gud; du m† beg„ra det vare
	sig nedifr†n djupet eller uppifr†n h”jden.˝
007:012 Men Ahas svarade: ˝Jag beg„r intet, jag vill icke fresta
	HERREN.˝
007:013 D† sade han: ˝S† h”ren d†, I av Davids hus: Žr det eder icke
	nog att I s„tten m„nniskors t†lamod p† prov?  Viljen I ock pr”va
	min Guds t†lamod?
007:014 S† skall d† Herren sj„lv giva eder ett tecken: Se, den unga
	kvinnan skall varda havande och f”da en son, och hon skall giva
	honom namnet Immanuel.
007:015 Gr„ddmj”lk och honung skall bliva hans mat inemot den tid d† han
	f”rst†r att f”rkasta vad ont „r och utv„lja vad gott „r.
007:016 Ty innan gossen f”rst†r att f”rkasta vad ont „r och utv„lja vad
	gott „r, skall det land f”r vars b†da konungar du gruvar dig
	vara ”de.
007:017 Och ”ver dig och ”ver ditt folk och ”ver din faders hus skall
	HERREN l†ta dagar komma, s†dana som icke hava kommit allt ifr†n
	den tid d† Efraim skilde sig fr†n Juda: konungen i Assyrien.
007:018 Ty p† den tiden skall HERREN locka p† flugorna l„ngst borta vid
	Egyptens str”mmar och p† bisv„rmarna i Assyriens land;
007:019 och de skola komma och sl† ned, alla tillhopa, i bergsd„lder och
	stenklyftor, i alla t”rnsn†r och p† alla betesmarker.
007:020 P† den tiden skall HERREN med en rakkniv som tingas p† andra
	sidan floden -- n„mligen med konungen i Assyrien -- raka av allt
	h†r b†de p† huvudet och nedtill; ja, ocks† sk„gget skall den
	taga bort.

007:021 P† den tiden skall en kviga och tv† tackor vara vad en man f”der
	upp.
007:022 Men han skall f† mj”lk i s†dan myckenhet att han kan leva av
	gr„ddmj”lk; ja, alla som finnas kvar i landet skola leva av
	gr„ddmj”lk och honung.
007:023 Och det skall ske p† den tiden, att d„r nu tusen vintr„d st†,
	v„rda tusen siklar silver, d„r skall ”verallt v„xa tistel och
	t”rne.
007:024 Med pilar och b†ge skall man g† dit, ty hela landet skall vara
	tistel och t”rne.
007:025 Och alla de berg d„r man nu arbetar med hackan, dem skall man ej
	mer betr„da, av fruktan f”r tistel och t”rne; de skola bliva
	platser dit oxar drivas, och marker som trampas ned av f†r.˝

008:001 Och HERREN sade till mig: ˝Tag dig en stor tavla och skriv p†
	den med tydlig stil Maher-salal Has-bas.
008:002 Och jag vill taga mig p†litliga vittnen: pr„sten Uria och
	Sakarja, Jeberekjas son.˝

008:003 Och jag gick in till profetissan, och hon blev havande och f”dde
	en son.  Och HERREN sade till mig: ˝Giv honom namnet
	Maher-salal Has-bas.
008:004 Ty f”rr„n gossen kan s„ga 'fader' och 'moder' skall man b„ra
	Damaskus' skatter och byte fr†n Samaria fram f”r konungen i
	Assyrien.˝

008:005 Och HERREN talade vidare till mig och sade:
008:006 ˝Eftersom detta folk f”raktar Siloas vatten, som flyter s†
	stilla, och har sin fr”jd med Resin och Remaljas son,
008:007 se, d„rf”r skall HERREN l†ta komma ”ver dem flodens vatten, de
	v„ldiga och stora, n„mligen konungen i Assyrien med all hans
	h„rlighet.  Och den skall stiga ”ver alla sina br„ddar och g†
	”ver alla sina str„nder.
008:008 Den skall tr„nga fram i Juda, sv„mma ”ver och utbreda sig och
	r„cka „nda upp till halsen; och med sina utbredda vingar, skall
	den uppfylla ditt land, Immanuel, s† vitt det „r.˝
008:009   Rasen, I folk; I skolen dock krossas.
	  Lyssnen, alla I fj„rran l„nder.
	  Rusten eder; I skolen dock krossas.
	  Ja, rusten eder; I skolen dock krossas.
008:010   G”ren upp planer; de varda dock om intet.
	  Avtalen, vad I viljen; det skall dock ej lyckas.
	  Ty Gud „r med oss.

008:011 Ty s† sade HERREN till mig, n„r hans hand kom ”ver mig med makt
	och han varnade mig f”r att vandra p† detta folks v„g:
008:012 I skolen icke kalla f”r sammansv„rjning allt vad detta folk
	kallar sammansv„rjning, ej heller skolen I frukta vad det
	fruktar, I skolen icke f”rskr„ckas d„rf”r.
008:013 Nej, HERREN Sebaot skolen I h†lla helig; honom skolen I frukta,
	och f”r honom skolen I f”rskr„ckas.
008:014 S† skall han varda f”r eder n†got heligt; men f”r de tv† Israels
	hus skall han bliva en st”testen och en klippa till fall och f”r
	Jerusalems inv†nare en snara och ett giller.
008:015 M†nga av dem skola stupa d„rp†, de skola falla och krossas, de
	skola sn„rjas och varda f†ngade.

008:016 L„gg vittnesb”rdet ombundet och lagen f”rseglad i mina
	l„rjungars hj„rtan.

008:017 S† vill jag f”rbida HERREN, d† han nu d”ljer sitt ansikte f”r
	Jakobs hus; jag vill v„nta efter honom.
008:018 Se, jag och barnen som HERREN har givit mig, vi „ro tecken och
	f”rebilder i Israel, fr†n HERREN Sebaot, som bor p† Sions berg.

008:019 Och n„r man s„ger till eder: ˝Fr†gen andebesv„rjare och
	sp†m„n, dem som viska och mumla˝, s† svaren: ˝Skall icke
	ett folk fr†ga sin Gud?  Skall man fr†ga de d”da f”r de
	levande?˝

008:020 ˝Nej, h†llen eder till lagen, till vittnesb”rdet!˝  S†
	skola f”rvisso en g†ng de n”dgas mana, f”r vilka nu ingen
	morgonrodnad finnes.
008:021 De skola draga omkring i landet, nedtryckta och hungrande, och i
	sin hunger skola de f”rbittras och skola f”rbanna sin konung och
	sin Gud.  Och de skola v„nda blicken upp†t, de skola ock sk†da
	ned p† jorden;
008:022 men se, d„r „r n”d och m”rker och natt av †ngest.  Ja, tjockt
	m”rker „r de f”rdrivnas liv.

009:001 Dock, natt skall icke f”rbliva d„r nu †ngest r†der.  I den
	f”rg†ngna tiden har har han l†tit Sebulons och Naftalis land
	vara ringa aktat, men i framtiden skall han l†ta det komma till
	„ra, trakten utmed Havsv„gen, landet p† andra sidan Jordan,
	hedningarnas omr†de.

009:002   Det folk som vandrar i m”rkret
	  skall se ett stort ljus;
	  ja, ”ver dem som bo i d”dsskuggans land
	  skall ett ljus skina klart.
009:003   Du skall g”ra folket talrikt,
	      du skall g”ra dess gl„dje stor;
	  inf”r dig skola de gl„dja sig,
	      s†som man gl„des under sk”rdetiden,
	  s†som man fr”jdar sig,
	      n„r man utskiftar byte.
009:004   Ty du skall bryta s”nder deras b”rdors ok
	      och deras skuldrors gissel
	  och deras pl†gares stav,
	      likasom i Midjans tid.
009:005   Och skon som krigaren bar i stridslarmet,
	  och manteln som s”lades i blod,
	  allt s†dant skall br„nnas upp
	      och f”rt„ras av eld.
009:006   Ty ett barn varder oss f”tt,
	      en son bliver oss given,
	  och p† hans skuldror
	      skall herrad”met vila;
	  och hans namn skall vara:
	  Underbar i r†d,
	      V„ldig Gud,
	  Evig fader,
	      Fridsfurste.
009:007   S† skall herrad”met varda stort
	      och friden utan „nde
	  ”ver Davids tron
	      och ”ver hans rike;
	  s† skall det bef„stas och st”djas
	      med r„tt och r„ttf„rdighet,
	      fr†n nu och till evig tid.
	  HERREN Sebaots nit„lskan
	      skall g”ra detta.

009:008   Ett ord s„nder Herren mot Jakob,
	  och det sl†r ned i Israel,
009:009   och allt folket f†r f”rnimma det,
	  Efraim och Samarias inv†nare,
	  de som s„ga i sitt ”vermod
	      och i sitt hj„rtas stolthet:
009:010   ˝Tegelmurar hava fallit,
	      men med huggen sten bygga vi upp nya;
	  mullb„rsfikontr„d har man huggit ned,
	      men cedertr„d s„tta vi i deras st„lle.˝
009:011   Och HERREN uppreser mot dem Resins ov„nner
	  och uppeggar deras fiender,
009:012   aram‚erna fr†n den ena sidan
	      och filist‚erna fr†n den andra,
	  och de „ta upp Israel med glupska gap.
	  Vid allt detta v„nder hans vrede icke †ter,
	  hans hand „r „nnu utr„ckt.

009:013   Men folket v„nder ej †ter
	      till honom som sl†r dem;
	  Herren Sebaot
	      s”ka de icke.
009:014   D„rf”r avhugger HERREN p† Israel
	      b†de huvud och svans,
	  han hugger av b†de palmtopp och s„vstr†,
	      allt p† en dag --
009:015   de „ldste och h”gst uppsatte
	      de „ro huvudet,
	  och profeterna, de falska v„gvisarna,
	      de „ro svansen.
009:016   Ty detta folks ledare f”ra det vilse,
	  och de som l†ta leda sig g† i f”rd„rvet.
009:017   D„rf”r kan Herren icke gl„dja sig
	      ”ver dess unga m„n,
	  ej heller hava f”rbarmande
	      med dess faderl”sa och „nkor;
	  ty de „ro allasammans gudl”sa og„rningsm„n,
	  och var mun talar d†rskap.
	  Vid allt detta v„nder hans vrede icke †ter,
	  hans hand „r „nnu utr„ckt.

009:018   Ty ogudaktigheten f”rbr„nner s†som en eld,
	  den f”rt„r tistel och t”rne;
	  den t„nder p† den tjocka skogen,
	  s† att den g†r upp i h”ga virvlar av r”k.
009:019   Genom HERREN Sebaots f”rgrymmelse
	      har landet r†kat i brand,
	  och folket „r likasom eldsmat;
	  den ene skonar icke den andre.
009:020   Man river †t sig till h”ger och f”rbliver dock hungrig,
	  man tager f”r sig till v„nster och bliver dock ej m„tt;
	  envar „ter k”ttet p† sin egen arm:
009:021   Manasse „ter Efraim,
	      och Efraim Manasse,
	  och b†da tillhopa v„nda sig mot Juda.
	  Vid allt detta v„nder hans vrede icke †ter,
	  hans hand „r „nnu utr„ckt.
010:001   Ve eder som stadgen or„ttf„rdiga stadgar!
	  I skriven, men v†ldslagar skriven I
010:002   f”r att vr„nga de ringas sak
	  och ber”va de fattiga i mitt folk deras r„tt,
	  f”r att g”ra „nkor till edert byte
	  och plundra de faderl”sa.
010:003   Vad viljen I g”ra p† hems”kelsens dag,
	  n„r ov„dret kommer fj„rran ifr†n?
	  Till vem viljen I fly f”r att f† hj„lp,
	  och var viljen I l„mna edra skatter i f”rvar?
010:004   Om man ej b”jer kn„ s†som f†nge,
	  s† m†ste man falla bland de dr„pta.
	  Vid allt detta v„nder hans vrede icke †ter,
	  hans hand „r „nnu utr„ckt.

010:005   Ve ”ver Assur, min vredes ris,
	  som b„r min ogunst s†som en stav i sin hand!
010:006   Mot ett gudl”st folk s„nder jag honom,
	  och mot min f”rgrymmelses folk bjuder jag honom g†,
	  f”r att taga rov och g”ra byte,
	  och f”r att nedtrampa det s†som orenlighet p† gatorna.
010:007   Men s† menar icke han,
	  och i sitt hj„rta t„nker han ej s†,
	  utan hans hj„rta st†r efter att f”rg”ra
	  och efter att utrota folk i m„ngd.
010:008   Han s„ger: ˝Žro mina h”vdingar ej allasammans konungar?
010:009   Har det icke g†tt Kalno s†som Karkemis,
	  och Hamat s†som Arpad,
	  och Samaria s†som Damaskus?
010:010   D† min hand har tr„ffat de andra gudarnas riken,
	  vilkas bel„ten voro f”rmer „n Jerusalems och Samarias,
010:011   skulle jag d† ej kunna g”ra med Jerusalem och dess gudabilder
	  vad jag har gjort med Samaria och dess gudar?˝

010:012 Men n„r Herren har fullbordat allt sitt verk p† Sions berg
	och i Jerusalem, d† skall jag hems”ka den assyriske konungens
	hj„rtas h”gmodsfrukt och hans stolta ”gons f”rh„velse.
010:013 Ty han s„ger:

	  ˝Med min hands kraft har jag utf”rt detta
	  och genom min vishet, ty jag har f”rst†nd.
	  Jag flyttade folkens gr„nser,
	  deras f”rr†d utplundrade jag,
	  och i min v„ldighet st”tte jag h„rskarna fr†n tronen.
010:014   Och min hand grep efter folkens skatter
	  s†som efter f†geln„sten,
	  och s†som man samlar ”vergivna „gg,
	  s† samlade jag jordens alla l„nder;
	  ingen fanns, som r”rde vingen
	  eller ”ppnade n„bben till n†got ljud.˝

010:015   Skall d† yxan ber”mma sig mot honom som hugger med den,
	  eller s†gen f”rh„va sig mot honom som s„tter den i r”relse?
	  Som om k„ppen satte i r”relse honom som lyfter den,
	  eller staven lyfte en som dock „r f”rmer „n ett stycke tr„!
010:016   S† skall d† Herren, HERREN Sebaot
	  s„nda t„rande sjukdom i hans feta kropp,
	  och under hans h„rlighet skall brinna en brand
	  likasom en brinnande eld.
010:017   Och Israels ljus skall bliva en eld
	  och hans Helige en l†ga,
	  och den skall br„nna upp och f”rt„ra dess t”rnen
	  och dess tistlar, allt p† en dag.
010:018   Och p† hans skogars och parkers h„rlighet
	  skall han alldeles g”ra en „nde;
	  det skall vara, s†som n„r en sjuk t„res bort.
010:019   De tr„d som bliva kvar i hans skog
	      skola vara l„tt r„knade;
	  ett barn skall kunna teckna upp dem.

010:020   P† den tiden skall kvarlevan av Israel
	  och den r„ddade skaran av Jakobs hus
	  ej vidare st”dja sig vid honom som slog dem;
	  i trohet skola de st”dja sig
	  vid HERREN, Israels Helige.
010:021   En kvarleva skall omv„nda sig,
	      en kvarleva av Jakob,
	      till Gud, den v„ldige.
010:022   Ty om „n ditt folk, Israel,
	  vore s†som sanden i havet,
	  s† skall dock allenast en kvarleva d„r omv„nda sig.
	  F”r”delsen „r oryggligt besluten,
	  den kommer med r„ttf„rdighet s†som en flod.
010:023   Ty f”rst”ring och oryggligt besluten straffdom
	  skall Herren, HERREN Sebaot
	  l†ta komma ”ver hela jorden.

010:024 D„rf”r s„ger Herren, HERREN Sebaot s†: Frukta icke, mitt
	folk, du som bor i Sion, f”r Assur, n„r han sl†r dig med riset
	och upplyfter sin stav mot dig, s†som man gjorde i Egypten.
010:025 Ty „nnu allenast en liten tid, och ogunsten skall hava en
	„nde, och min vrede skall v„nda sig till deras f”rd„rv.
010:026 Och HERREN Sebaot skall sv„nga sitt gissel ”ver dem, s†som
	n„r han slog Midjan vid Orebsklippan; och sin stav, som han r„ckte
	ut ”ver havet, skall han †ter upplyfta, s†som han gjorde i
	Egypten.
010:027 P† den tiden skall hans b”rda tagas bort ifr†n din skuldra
	och hans ok ifr†n din hals, ty oket skall brista s”nder f”r fetmas
	skull.

010:028   Han kommer ”ver Ajat,
	      han drager fram genom Migron;
	  i Mikmas l„mnar han sin tross.
010:029   De draga fram ”ver passet;
	      i Geba taga de nattkvarter.
	  Rama b„var;
	      Sauls Gibea flyr.
010:030   Ropa h”gt,
	      du dotter Gallim.
	  Giv akt, du Laisa.
	      Arma Anatot!
010:031   Madmena flyktar;
	      Gebims inv†nare b„rga sitt gods.
010:032   Žnnu samma dag
	      st†r han i Nob;
	  han lyfter sin hand
	      mot dottern Sions berg,
	      mot Jerusalems h”jd.
010:033   Men se, d† avhugger Herren, HERREN Sebaot
	  den lummiga kronan, med f”rskr„ckande makt;
	  de resliga stammarna ligga f„llda,
	  de h”ga tr„den st”rta ned.
010:034   Den tjocka skogen nedhugges med j„rnet;
	  Libanons skogar falla f”r den v„ldige.

011:001 Men ett skott skall skjuta upp ur Isais avhuggna stam, och en
	telning fr†n dess r”tter skall b„ra frukt.
011:002   Och p† honom skall HERRENS
	      Ande vila,
	  vishets och f”rst†nds Ande,
	  r†ds och starkhets Ande,
	  HERRENS kunskaps
	      och fruktans Ande.
011:003   Han skall hava sitt v„lbehag i HERRENS fruktan;
	  och han skall icke d”ma efter som ”gonen se
	  eller skipa lag efter som ”ronen h”ra.
011:004   Utan med r„ttf„rdighet skall han d”ma de arma
	  och med r„ttvisa skipa lag
	      †t de ”dmjuka p† jorden.
	  Och han skall sl† jorden
	      med sin muns stav,
	  och med sina l„ppars anda
	      d”da de ogudaktiga.
011:005   R„ttf„rdighet skall vara b„ltet
	      omkring hans l„nder
	  och trofasthet b„ltet
	      omkring hans h”fter.
011:006   D† skola vargar bo tillsammans med lamm
	  och pantrar ligga tillsammans med killingar;
	  och kalvar och unga lejon
	      och g”dboskap skola s„mjas tillhopa,
	  och en liten gosse
	      skall valla dem.
011:007   Kor och bj”rnar skola g† och beta,
	  deras ungar skola ligga tillhopa,
	  och lejon skola „ta halm
	      likasom oxar.
011:008   Ett spenabarn skall leka
	      invid en huggorms h†l
	  och ett avvant barn str„cka ut sin hand
	      efter basiliskens ”ga.
011:009   Ingenst„des p† mitt heliga berg skall man d† g”ra
	      vad ont och f”rd„rvligt „r,
	  ty landet skall vara fullt
	      av HERRENS kunskap,
	  likasom havsdjupet „r fyllt av vattnet.

011:010 Och det skall ske p† den tiden att hednafolken skola s”ka
	telningen fr†n Isais rot, d„r han st†r s†som ett baner f”r folken;
	och hans boning skall vara idel h„rlighet.
011:011 Och HERREN skall p† den tiden „nnu en g†ng r„cka ut sin hand,
	f”r att f”rv„rva †t sig kvarlevan av sitt folk, vad som har blivit
	r„ddat fr†n Assyrien, Egypten, Patros, Etiopien, Elam, Sinear,
	Hamat och havsl„nderna.

011:012   Och han skall resa upp ett baner f”r hednafolken
	  och samla Israels f”rdrivna m„n;
	  och Juda f”rskingrade kvinnor skall han h„mta
	  tillhopa fr†n jordens fyra h”rn.
011:013   D† skall Efraims avund upph”ra
	  och Juda ov„nskap bliva utrotad;
	  Efraim skall ej hysa avund mot Juda,
	  och Juda icke ov„nskap mot Efraim.
011:014   Men s†som rovf†glar skola de sl† ned
	      p† filist‚ernas skuldra v„sterut,
	  tillsammans skola de taga byte
	      av ”sterl„nningarna;
	  Edom och Moab
	      skola gripas av deras hand,
	  och Ammons barn
	      skola bliva dem h”rsamma.
011:015   Och HERREN skall giva till spillo
	      Egyptens havsvik
	  och lyfta sin hand
	      mot floden i f”rgrymmelse;
	  och han skall klyva den i sju b„ckar
	  och g”ra s†, att man torrskodd kan g† d„r”ver.
011:016   S† skall d„r bliva en banad v„g
	      f”r den kvarleva av hans folk,
	      som har blivit r„ddad fr†n Assur,
	  likasom det var f”r Israel
	      p† den dag d† de drogo upp
	      ur Egyptens land.
012:001 P† den tiden skall du s„ga:

	  ˝Jag tackar dig, HERRE,
	      ty v„l var du vred p† mig,
	  men din vrede har upph”rt,
	      och du tr”star mig.
012:002   Se, Gud „r min fr„lsning,
	      jag „r trygg och fruktar icke;
	  ty HERREN, HERREN
	      „r min starkhet och min lovs†ng,
	  och han blev mig till fr„lsning.˝

012:003   Och I skolen ”sa vatten med fr”jd
	      ur fr„lsningens k„llor
012:004   och skolen s„ga p† den tiden:

	  ˝Tacken HERREN,
	      †kallen hans namn,
	  g”ren hans g„rningar kunniga bland folken;
	      f”rt„ljen att hans namn „r h”gt.
012:005   Lovsjungen HERREN,
	      ty han har gjort h„rliga ting;
	  detta vare kunnigt
	      ”ver hela jorden.
012:006   Ropen av fr”jd och jublen,
	      I Sions inv†nare,
	  ty Israels Helige
	      „r stor bland eder.
013:001 Detta „r en utsaga om Babel, vad som uppenbarades f”r Jesaja,
	Amos' son.

013:002   Resen upp ett baner p† ett kalt berg,
	      ropen h”gt till dem;
	  viften med handen att de m† draga in
	      genom de m„ktiges portar.
013:003   Jag sj„lv har b†dat upp mina invigda,
	  ja, kallat mina hj„ltar till mitt vredesverk,
	      min stolta skara, som jublar.

013:004   H”r, det larmar p† bergen
	      s†som av ett stort folk.
	  H”r, det sorlar av riken
	      med hopade hednafolk.
	  HERREN Sebaot m”nstrar
	      sin krigarskara.
013:005   Ifr†n fj„rran land komma de,
	      ifr†n himmelens „nda,
	  HERREN och hans vredes redskap,
	      f”r att f”rd„rva hela jorden.
013:006   J„mren eder, ty n„ra „r HERRENS dag;
	  s†som v†ld fr†n den Allsv†ldige kommer den.
013:007   D„rf”r sjunka alla h„nder ned,
	  och alla m„nniskohj„rtan f”rf„ras.
013:008   Man f”rskr„ckes, man gripes
	      av †ngest och kval,
	  ja, v†ndas s†som en barnaf”derska.
	  H„pen stirrar den ene p† den andre;
	  r”da s†som eldsl†gor „ro deras ansikten.
013:009   Se, HERRENS dag kommer,
	      gruvlig och med f”rgrymmelse
	      och med vredesgl”d,
	  f”r att g”ra jorden till en ”demark
	  och utrota syndarna som d„r bo.
013:010   Ty himmelens stj„rnor och stj„rnbilder
	  s„nda ej mer ut sitt ljus,
	  solen g†r m”rk upp,
	  och m†nens ljus skiner icke.
013:011   Jag skall hems”ka jordens krets f”r dess ondska
	  och de ogudaktiga f”r deras missg„rning;
	  jag skall g”ra slut p† de fr„ckas ”vermod
	  och sl† ned v†ldsverkarnas h”gmod.
013:012   Jag skall g”ra en man mer s„llsynt „n fint guld,
	  en m„nniska mer s„llsynt „n guld fr†n Ofir.
013:013   D„rf”r skall jag komma himmelen att darra,
	  och jorden skall b„va och vika fr†n sin plats --
	  genom HERREN Sebaots f”rgrymmelse,
	  p† hans gl”dande vredes dag.

013:014   Och likasom jagade gaseller
	  och en hjord som ingen samlar
	  v„nda de d† hem, var och en till sitt folk,
	  och fly, var och en till sitt land.
013:015   Men envar som upphinnes bliver genomborrad,
	  och envar som gripes faller f”r sv„rd.
013:016   Deras sp„da barn krossas
	      inf”r deras ”gon,
	  deras hus plundras,
	      och deras kvinnor sk„ndas.

013:017   Ty se, jag vill uppv„cka mot dem mederna,
	  som akta silver f”r intet
	  och icke fr†ga efter guld.
013:018   Deras b†gar skola f„lla de unga m„nnen,
	  med frukten i moderlivet hava de intet f”rbarmande,
	  och barnen skona de icke.
013:019   Och det skall g† med Babel, rikenas krona,
	  kald‚ernas „ra och stolthet,
	  likasom n„r Gud omst”rtade Sodom och Gomorra.
013:020   Aldrig mer skall det bliva bebyggt,
	  fr†n sl„kte till sl„kte skall det ligga obebott;
	  ingen arab skall d„r sl† upp sitt t„lt,
	  ingen herde l„gra sig d„r med sin hjord.
013:021   Nej, ”knens djur skola l„gra sig d„r,
	  och dess hus skola fyllas av uvar;
	  strutsar skola bo d„r,
	  och gastar skola hoppa d„r.
013:022   Schakaler skola tjuta i dess palatser
	  och ”kenhundar i praktbyggnaderna.
	  Snart kommer dess tid;
	  dess dagar skola ej f”rdr”jas.
014:001 Ty HERREN skall f”rbarma sig ”ver Jakob och „nnu en g†ng
	utv„lja Israel och l†ta dem komma till ro i deras land; och
	fr„mlingar skola sluta sig till dem och h†lla sig till Jakobs hus.
014:002 Och folk skola taga dem och f”ra dem hem igen; men Israels hus
	skall l„gga dem under sig s†som sin arvedel i HERRENS land, och
	skall g”ra dem till tr„lar och tr„linnor.  S† skola de f† sina
	f†ngvaktare till f†ngar och r†da ”ver sina pl†gare.

014:003 Och p† den dag d† HERREN l†ter dig f† ro fr†n din vederm”da
	och †ngest, och fr†n den h†rda tr„ldom som har varit dig p†lagd,
014:004 d† skall du st„mma upp denna visa ”ver konungen i Babel, du
	skall s„ga:

	  ˝Vilken „nde har icke pl†garen f†tt,
	      vilken „nde pinoorten!
014:005   HERREN har brutit s”nder
	      de ogudaktigas stav,
	  tyrannernas ris,
014:006   det ris som i grymhet slog folken
	      med slag p† slag,
	  och i vrede h„rskade ”ver folkslagen
	      med skoningsl”s f”rf”ljelse.
014:007   Hela jorden har nu f†tt vila och ro;
	      man brister ut i jubel.
014:008   Sj„lva cypresserna gl„dja sig ”ver ditt fall,
	      s† ock Libanons cedrar:
	  'Sedan du nu ligger d„r, drager ingen hitupp
	      f”r att hugga ned oss.'

014:009   D”dsriket d„rnere st”res i sin ro f”r din skull,
	      n„r det m†ste taga emot dig.
	  Skuggorna d„r v„ckas upp f”r din skull,
	      jordens alla v„ldige;
	  folkens alla konungar m†ste st† upp
	      fr†n sina troner.
014:010   De upph„va alla sin r”st
	      och s„ga till dig:
	  'S† har d† ocks† du blivit maktl”s s†som vi,
	      ja, blivit v†r like.'
014:011   Ned till d”dsriket har din h„rlighet m†st fara,
	      och dina harpors buller;
	  f”rruttnelse „r b„dden under dig,
	      och maskar „ro ditt t„cke.

014:012   Huru har du icke fallit ifr†n himmelen,
	      du str†lande morgonstj„rna!
	  Huru har du icke blivit f„lld till jorden,
	      du folkens f”rg”rare!
014:013   Det var du som sade i ditt hj„rta:
	      'Jag vill stiga upp till himmelen;
	  h”gt ovanf”r Guds stj„rnor
	      vill jag st„lla min tron;
	  jag vill s„tta mig p† gudaf”rsamlingens berg
	      l„ngst uppe i norr.
014:014   Jag vill stiga upp ”ver molnens h”jder,
	      g”ra mig lik den H”gste.'

014:015   Nej, ned till d”dsriket m†ste du fara,
	      l„ngst ned i graven.
014:016   De som se dig stirra p† dig,
	      de betrakta dig och s„ga:
	  'Žr detta den man som kom jorden att darra
	      och riken att b„va,
014:017   den som f”rvandlade jordkretsen till en ”ken
	      och f”rst”rde dess st„der,
	  den som aldrig frigav sina f†ngar,
	      s† att de fingo †terv„nda hem?'

014:018   Folkens alla konungar
	      ligga allasammans med „ra
	      var och en i sitt vilorum;
014:019   men du ligger obegraven och bortkastad,
	      lik en f”raktad gren;
	  du ligger d„r ”verh”ljd av dr„pta,
	      av sv„rdsslagna m„n,
	  av d”da som hava farit ned i gravkammaren,
	      lik ett f”rtrampat as.
014:020   Du skulle icke s†som de
	      f† vila i en grav,
	  ty du f”rd„rvade ditt land
	      och dr„pte ditt folk.

	  Om og„rningsm„nnens avf”da
	      skall man aldrig mer tala.
014:021   Anst„llen ett blodbad p† hans s”ner
	      f”r deras f„ders missg„rning.
	  De f† ej st† upp och besitta jorden
	      och fylla jordkretsens yta med st„der.˝

014:022 Nej, jag skall st† upp emot dem, s„ger HERREN Sebaot; och jag
	skall utrota ur Babel b†de namn och kvarleva, b†de barn och
	efterkommande, s„ger HERREN.
014:023 Och jag skall g”ra det till ett tillh†ll f”r r”rdrommar och
	fylla det med sumpsj”ar; ja, jag skall bortsopa det med
	”del„ggelsens kvast, s„ger HERREN Sebaot.

014:024   HERREN Sebaot har svurit och sagt:
	  Sannerligen, s†som jag har t„nkt, s† skall det ske,
	  och vad jag har beslutit, det skall fullbordas.
014:025   Jag skall krossa Assur i mitt land,
	  och p† mina berg skall jag f”rtrampa honom.
	  S† skall hans ok bliva borttaget ifr†n dem
	  och hans b”rda tagas av deras skuldra.
014:026   Detta „r det beslut som „r fattat
	      mot hela jorden;
	  detta „r den hand som „r utr„ckt
	      mot alla folk.
014:027   Ty HERREN Sebaot har beslutit det;
	      vem kan d† g”ra det om intet?
	  Hans hand „r det som „r utr„ckt;
	      vem kan avv„nda den?

014:028 I det †r d† konung Ahas dog f”rkunnades f”ljande utsaga:

014:029   Gl„d dig icke, du filist‚ernas hela land,
	  ”ver att det ris som slog dig „r s”nderbrutet;
	  ty fr†n ormens rot skall en basilisk komma fram,
	  och dennes avkomma bliver en flygande drake.
014:030   De utarmade skola sedan f† bete
	  och de fattiga f† l„gra sig i trygghet;
	  men telningarna fr†n din rot skall jag d”da genom hunger,
	  och vad som bliver kvar av dig skall dr„pas.
014:031   J„mra dig, du port; ropa, du stad;
	  f”rsm„lt av †ngest, du filist‚ernas hela land.
	  Ty norrifr†n kommer en r”k;
	  i fiendeskarornas t†g bliver ingen efter.

014:032   Vad skall man d† svara
	  det fr„mmande folkets s„ndebud?

	  Jo, att det „r HERREN som har grundat Sion,
	  och att de betryckta bland hans folk d„r hava sin tillflykt.
015:001 Utsaga om Moab.

	  Ja, med Ar-Moab „r det ute den natt d† det f”rst”res.
	  Ja, med Kir-Moab „r det ute den natt d† det f”rst”res.
015:002   Habbait och Dibon stiga upp
	      p† offerh”jderna f”r att gr†ta;
	  uppe i Nebo och Medeba
	      j„mrar sig Moab;
	  alla huvuden d„r „ro skalliga,
	      alla sk„gg avskurna.
015:003   P† dess gator b„r man sorgdr„kt,
	      s† ock p† dess tak;
	  p† dess torg j„mra sig alla
	      och flyta i t†rar.
015:004   Hesbon och Eleale h”ja klagorop,
	      s† att det h”res „nda till Jahas.
	  D„rf”r skria ock Moabs krigare;
	      hans sj„l v†ndas i honom.
015:005   Mitt hj„rta klagar ”ver Moab,
	      ty hans flyktingar fly „nda till Soar,
	      till Eglat-Selisia;
	  uppf”r Halluhits h”jd
	      stiger man under gr†t,
	  och p† v„gen till Horonaim
	      h”jas klagorop ”ver f”rst”relsen.
015:006   Nimrims vatten
	      bliva torr ”kenmark,
	  gr„set f”rtorkas, brodden vissnar,
	      intet gr”nt l„mnas kvar.
015:007   Źterstoden av sitt f”rv„rv,
	      sitt sparda gods,
	  b„r man d„rf”r nu bort
	      ”ver Piltr„dsb„cken.
015:008   Ja, klagoropen ljuda
	      runtom i Moabs land;
	  till Eglaim n†r dess j„mmer
	      och till Beer-Elim dess j„mmer.
015:009   Dimons vatten
	      „ro fulla av blod.
	  Ja, „nnu n†got mer
	      skall jag l†ta komma ”ver Dimon;
	  ett lejon ”ver Moabs r„ddade,
	      ”ver det som bliver kvar av landet.
016:001   ˝S„nden †stad de lamm
	  som landets herre b”r hava
	  fr†n Sela genom ”knen
	      till dottern Sions berg.˝
016:002   Och s†som flyktande f†glar,
	      lika skr„mda f†gelungar
	  komma Moabs d”ttrar
	      till Arnons vadst„llen.
016:003   De s„ga: ˝Giv oss r†d,
	      bliv medlare f”r oss.
	  L†t din skugga vara s†som natten,
	      nu mitt i middagshettan.
	  Skydda de f”rdrivna;
	      r”j icke de flyktande.
016:004   L†t mina f”rdrivna
	      finna h„rb„rge hos dig,
	  var f”r Moab ett besk„rm
	      mot f”rd„rvaren,
	  till dess att utpressaren ej mer „r till
	      och f”rd„rvet f†r en „nde
	  och f”rtryckarna f”rsvinna
	      bort ur landet.
016:005   S† skall genom eder mildhet
	      eder tron bliva bef„st,
	  och p† den skall sitta trygg
	      i Davids hydda
	  en furste som far efter vad r„tt „r
	      och fr„mjar r„ttf„rdighet.˝

016:006   Vi hava h”rt om Moabs h”gmod,
	      det ”verm†ttan h”ga,
	  om hans h”gf„rd, h”gmod och ”vermod
	      och op†litligheten i hans l”sa tal.
016:007   D„rf”r m†ste nu Moab j„mra sig ”ver Moab,
	      hela landet m†ste j„mra sig.
	  ™ver Kir-Haresets druvkakor m†sten I sucka
	      i djup bedr”velse.
016:008   Ty Hesbons f„lt „ro f”rvissnade,
	      s† ock Sibmas vintr„d,
	  vilkas „dla druvor
	      slogo folkens herrar till marken,
	  vilkas rankor n†dde till Jaeser
	      och f”rirrade sig i ”knen,
	  vilkas skott bredde ut sig
	      och gingo ”ver havet.
016:009   D„rf”r gr†ter jag ”ver Sibmas vintr„d,
	      s†som Jaeser gr†ter;
	  med mina t†rar vattnar jag dig, Hesbon,
	      och dig, Eleale.
	  Ty mitt i din sommar och din b„rgningstid
	      har ett sk”rdeskri slagit ned.
016:010   Gl„dje och fr”jd „r nu avb„rgad
	      fr†n de b”rdiga f„lten,
	  och i ving†rdarna h”jes intet gl„djerop,
	      h”res intet jubel;
	  ingen trampar vin i pressarna,
	      p† sk”rdeskriet har jag gjort slut.
016:011   D„rf”r klagar mitt hj„rta
	      s†som en harpa ”ver Moab,
	  ja, mitt innersta ”ver Kir-Heres.
016:012   Ty huru „n Moab „vlas att tr„da upp p† offerh”jden
	  och huru han „n g†r in i sin helgedom och beder,
	      s† utr„ttar han intet d„rmed.

016:013 Detta „r det ord, som HERREN tillf”rne talade till Moab.
016:014 Men nu har HERREN †ter talat och sagt: Inom tre †r, s†som
	dagakarlen r„knar †ren, skall Moab i sin h„rlighet, med alla
	sina stora skaror, varda aktad f”r intet; och vad som bliver
	kvar skall vara litet och ringa, icke mycket v„rt.
017:001 Utsaga om Damaskus.

	  Se, Damaskus skall upph”ra att vara en stad;
	  det skall falla och bliva en stenhop.
017:002   Aroers st„der varda ”vergivna;
	      de bliva tillh†ll f”r hjordar,
	      som l„gra sig d„r ost”rda.
017:003   Det „r f”rbi med Efraims v„rn,
	      med Damaskus' konungad”me
	      och med kvarlevan av Aram.
	  Det skall g† med dem s†som med Israels barns h„rlighet,
	      s„ger HERREN Sebaot.

017:004   Och det skall ske p† den tiden
	  att Jakobs h„rlighet v„ndes i armod,
	  och att hans feta kropp bliver mager.
017:005   Det g†r, s†som n„r sk”rdemannen samlar ihop s„den
	  och med sin arm sk”rdar axen;
	  det g†r, s†som n„r man plockar ax
	  i Refaims-dalen:
017:006   en ringa eftersk”rd l„mnas kvar d„r,
	      s†som n„r man sl†r ned oliver,
	  tv† eller tre b„r l„mnas kvar
	      h”gst uppe i toppen,
	  fyra eller fem
	      p† tr„dets kvistar,
	  s„ger HERREN, Israels Gud.

017:007   P† den tiden skola m„nniskorna
	      blicka upp till sin Skapare
	  och deras ”gon se upp
	      till Israels Helige.
017:008   M„nniskorna skola ej v„nda sin blick till de altaren
	      som deras h„nder hava gjort;
	  p† sina fingrars verk
	      skola de icke se,
	      icke p† Aserorna eller p† solstoderna.

017:009 P† den tiden skola deras fasta st„der bliva lika de ”vergivna
	f„sten i skogarna och p† bergstopparna, som ”verg†vos, n„r
	Israels barn drogo in; allt skall bliva ”delagt.

017:010   Ty du har f”rg„tit din fr„lsnings Gud,
	  och du t„nker icke p† din fasta klippa.
	  D„rf”r planterar du ljuvliga planteringar
	  och s„tter i dem fr„mmande vintr„d.
017:011   Och v„l f†r du dem att v„xa h”gt samma dag du planterar dem,
	  och morgonen d„refter f†r du dina plantor att blomma,
	  men sk”rden f”rsvinner p† hems”kelsens dag,
	  d† pl†gan bliver olidlig.

017:012   H”r, det brusar av m†nga folk,
	  det brusar, s†som havet brusar.
	  Det d†nar av folkslag,
	  det d†nar, s†som v„ldiga vatten d†na.
017:013   Ja, det d†nar av folkslag,
	  s†som stora vatten d†na.
	  Men han n„pser dem, och de fly bort i fj„rran;
	  de jagas bort s†som agnar f”r vinden, uppe p† bergen,
	  och s†som virvlande l”v f”r stormen.
017:014   N„r aftonen „r inne, se, d† kommer f”rskr„ckelsen,
	  och f”rr„n morgonen gryr, „ro de sin kos.
	  Detta bliver v†ra sk”vlares del,
	  v†ra plundrares lott.

018:001   H”r, du land d„r flygf„n surra,
	      du land bortom Etiopiens str”mmar,
018:002   du som har s„nt budb„rare ”ver havet,
	      i r”rskepp h„n ”ver vattnet!

	  G†n †stad, I snabba s„ndebud,
	  till det resliga folket med gl„nsande hy,
	  till folket som „r s† fruktat vida omkring,
	  det starka och segerrika folket,
	  vars land genomsk„res av str”mmar.

018:003   I jordkretsens alla inbyggare,
	      I som bon p† jorden:
	  sen till, n„r man reser upp
	      baner p† bergen,
	  och n„r man st”ter i basun,
	      s† lyssnen d„rtill.
018:004   Ty s† har HERREN sagt till mig:
	  ˝I stillhet vill jag sk†da ned fr†n min boning,
	  s†som solglans gl”der
	      fr†n en klar himmel,
	  s†som molnet utgjuter dagg
	      under sk”rdetidens hetta.˝
018:005   Ty f”rr„n sk”rdetiden „r inne,
	      just n„r blomningen „r slut
	  och blomman f”rbytes
	      i mognad druva,
	  skall han avsk„ra rankorna
	      med ving†rdskniv
	  och hugga av rotskotten
	      och skaffa dem bort.
018:006   Alltsammans skall l„mnas till pris
	      †t rovf†glarna p† bergen
	      och †t djuren p† marken;
	  rovf†glarna skola d„r hava sina n„sten ”ver sommaren
	  och markens alla djur ligga d„r om vintern.

018:007 P† den tiden skola sk„nker b„ras fram till HERREN Sebaot fr†n
	det resliga folket med gl„nsande hy, fr†n folket som „r s†
	fruktat vida omkring, det starka och segerrika folket, vars land
	genomsk„res av str”mmar -- till den plats d„r HERREN Sebaots
	namn bor, till Sions berg.
019:001 Utsaga om Egypten.

	  Se, HERREN far fram
	      p† ett ilande moln
	  och kommer till Egypten.
	  Egyptens avgudar
	      b„va d† f”r honom,
	  och egyptiernas hj„rtan
	      f”rf„ras i deras br”st.
019:002   Och jag skall uppegga egyptier mot egyptier,
	  s† att broder skall strida mot broder
	      och v„n mot v„n,
	  stad mot stad
	      och rike mot rike.
019:003   Och egyptiernas f”rst†nd
	      skall f”rsvinna ur deras hj„rtan,
	  och deras r†d skall jag g”ra om intet;
	  de skola d† fr†ga sina avgudar och signare,
	  sina andebesv„rjare och sp†m„n.
019:004   Men jag skall giva egyptierna
	  i en h†rd herres hand,
	  och en grym konung skall f† r†da ”ver dem,
	  s„ger Herren, HERREN Sebaot.
019:005   Och vattnet skall f”rsvinna ur havet,
	  och floden skall sina bort och uttorka.
019:006   Str”mmarna skola utbreda stank,
	  Egyptens kanaler
	      skola f”rminskas och sina bort;
	  r”r och vass skall f”rvissna.
019:007   Žngarna vid Nilfloden,
	      l„ngs flodens strand,
	  och alla s„desf„lt vid floden,
	  de skola f”rtorka, f”rd„rvas och varda till intet.
019:008   Dess fiskare skola klaga,
	  alla som kasta ut krok i floden skola s”rja;
	  och de som l„gga ut n„t i vattnet
	  skola st† d„r modl”sa.
019:009   De som arbeta i h„cklat lin
	      skola komma p† skam,
	      s† ock de som v„va fina tyger.
019:010   Landets st”djepelare skola bliva krossade
	  och alla de som arbeta f”r l”n
	      gripas av †ngest.
019:011   S†som idel d†rar
	      st† d† Soans furstar;
	  Faraos visaste r†dgivare
	      giva blott of”rnuftiga r†d.
	  Huru kunnen I d† s„ga till Farao:
	  ˝Jag „r en son av visa m„n,
	      en son av forntidens konungar˝?
019:012   Ja, var „r dina vise?
	  M† de f”rkunna f”r dig -- ty de veta det ju --
	  vad HERREN Sebaot
	  har beslutit ”ver Egypten.
019:013   Nej, Soans furstar hava blivit d†rar,
	  Nofs furstar „ro bedragna,
	  Egypten f”res vilse
	      av dem som voro h”rnstenar i dess stammar.
019:014   HERREN har d„r utgjutit
	      en f”rvirringens ande,
	  s† att de komma Egypten att ragla,
	      vadhelst det f”retager sig,
	  s†som en drucken raglar i sina spyor.
019:015   Och Egypten skall icke hava framg†ng
	      i vad n†gon d„r g”r,
	  evad han „r huvud eller svans,
	      evad han „r palmtopp eller s„vstr†.

019:016 P† den tiden skola egyptierna vara s†som kvinnor: de skola b„va
	och f”rskr„ckas f”r HERREN Sebaots upplyfta hand, n„r han lyfter
	den mot dem.
019:017 Och Juda land skall bliva en skr„ck f”r egyptierna; s† ofta man
	n„mner det f”r dem, skola de f”rskr„ckas, f”r det besluts skull
	som HERREN Sebaot har fattat ”ver dem.

019:018 P† den tiden skola i Egyptens land finnas fem st„der som tala
	Kanaans tungom†l, och som sv„rja vid HERREN Sebaot; en av dem
	skall heta Ir-Haheres.

019:019 P† den tiden skall ett altare vara rest †t HERREN mitt i
	Egyptens land, s† ock en stod †t HERREN vid landets gr„ns.
019:020 Och de skola vara till tecken och vittnesb”rd f”r HERREN Sebaot
	i egyptiernas land: n„r de ropa till HERREN om hj„lp mot
	f”rtryckare, d† skall han s„nda dem en fr„lsare och f”rsvarare,
	och han skall r„dda dem.
019:021 Och HERREN skall g”ra sig k„nd f”r egyptierna, ja, egyptierna
	skola l„ra k„nna HERREN p† den tiden; och de skola tj„na honom
	med slaktoffer och spisoffer, de skola g”ra l”ften †t HERREN och
	f† infria dem.

019:022 S† skall d† HERREN sl† Egypten -- sl†, men ock hela; n„r de
	omv„nda sig till HERREN, skall han b”nh”ra dem och hela dem.

019:023 P† den tiden skall en banad v„g leda fr†n Egypten till Assyrien,
	och assyrierna skola komma in i Egypten, och egyptierna in i
	Assyrien; och egyptierna skola h†lla gudstj„nst tillsammans med
	assyrierna.
019:024 P† den tiden skall Israel, s†som den tredje i f”rbundet, st† vid
	sidan av Egypten och Assyrien, till en v„lsignelse p† jorden.
019:025 Och HERREN Sebaot skall v„lsigna dem och s„ga:

	  V„lsignad vare du Egypten, mitt folk,
	  och du Assyrien, mina h„nder verk,
	  och du Israel, min arvedel!

020:001 I det †r d† Tartan kom till Asdod, uts„nd av Sargon, konungen i
	Assyrien -- varefter han ock bel„grade Asdod och intog det --
020:002 p† den tiden talade HERREN genom Jesaja, Amos' son, och sade:
	˝Upp, l”s s„cktygskl„dnaden fr†n dina l„nder, och drag dina
	skor av dina f”tter.˝  Och denne gjorde s† och gick naken och
	barfota.
020:003 Sedan sade HERREN: ˝Likasom min tj„nare Jesaja har g†tt naken
	och barfota och nu i tre †r varit till tecken och f”rebild
	ang†ende Egypten och Etiopien,
020:004 s† skall konungen i Assyrien l†ta f†ngarna ifr†n Egypten och de
	bortf”rda fr†n Etiopien, b†de unga och gamla, vandra †stad nakna
	och barfota, med blottad bak, Egypten till blygd.
020:005 D† skola de h„pna och blygas ”ver Etiopien, som var deras hopp,
	och ”ver Egypten, som var deras stolthet.
020:006 P† den dagen skola inbyggarna h„r i kustlandet s„ga: 'Se, s†
	gick det med dem som voro v†rt hopp, med dem till vilka vi
	flydde, f”r att f† hj„lp och bliva r„ddade undan konungen i
	Assyrien; huru skola vi d† sj„lva kunna undkomma?'˝
021:001 Utsaga om ™knen vid havet.

	  Likasom en storm
	      som far fram i Sydlandet
	  kommer det fr†n ”knen,
	      fr†n det fruktansv„rda landet.
021:002   En gruvlig syn
	      har blivit mig kungjord:
	  ˝H„rjare h„rja,
	      r”vare r”va.
	  Drag upp, du Elam!
	      Tr„ng p†, du Mediens folk!
	  P† all suckan
	      vill jag g”ra slut.˝
021:003   F”rdenskull darra
	      nu mina l„nder,
	  †ngest griper mig,
	      lik en barnaf”derskas †ngest;
	  f”rvirring kommer ”ver mig,
	      s† att jag icke kan h”ra,
	  f”rskr„ckelse fattar mig,
	      s† att jag icke kan se.
021:004   Mitt hj„rta „r utom sig,
	      jag kv„ljes av f”rf„ran;
	  skymningen, som jag l„ngtade efter,
	      v†llar mig nu skr„ck.

021:005   Man dukar bord,
	      man breder ut t„cken,
	      man „ter och dricker.
	  Nej, st†n upp, I furstar;
	      sm”rjen edra sk”ldar!

021:006   Ty s† har Herren
	      sagt till mig:
	  ˝G† och st„ll ut en v„ktare;
	  vad han f†r se, det m† han f”rkunna.
021:007   Och om han ser ett t†g,
	      ryttare par efter par,
	  ett t†g av †snor,
	      ett t†g av kameler,
	  d† m† han giva akt,
	      noga giva akt.˝

021:008   Och denne ropade,
	      s†som ett lejon ryter:
	  ˝Herre, h„r st†r jag
	      p† vakt best„ndigt,
	      dagen igenom,
	  och jag f”rbliver
	      h„r p† min post
	      natt efter natt.
021:009   Och se, nu kommer h„r
	      ett t†g av m„n,
	      ryttare par efter par!˝
	  Och †ter talade han och sade:
	      ˝Fallet, fallet „r Babel!
	  Alla dess gudabel„ten
	      „ro nedbrutna till jorden.˝

021:010   O du mitt krossade,
	      mitt s”ndertr”skade folk,
	  vad jag har h”rt
	      av HERREN Sebaot,
	  Israels Gud,
	      det har jag f”rkunnat f”r eder.

021:011 Utsaga om Duma.

	  Man ropar till mig fr†n Seir:
	  ˝V„ktare, vad lider natten?
	  V„ktare, vad lider natten?˝
021:012   V„ktaren svarar:
	      ˝Morgon har kommit,
	      och likv„l „r det natt.
	  Viljen I fr†ga mer, s† fr†gen;
	      kommen tillbaka igen.˝

021:013 Utsaga ”ver Arabien.

	  Tagen natth„rb„rge i Arabiens vildmark,
	  I karavaner fr†n Dedan.
021:014   M† man komma emot de t”rstande
	  och giva dem vatten.
	  Ja, inbyggarna i Temas land
	  g† de flyktande till m”tes med br”d.
021:015   Ty de fly undan sv„rd,
	  undan draget sv„rd,
	  och undan sp„nd b†ge
	  och undan krigets tunga.

021:016 Ty s† har Herren sagt till mig: Om ett †r, s†som dagakarlen
	r„knar †ret, skall all Kedars h„rlighet vara f”rg†ngen,
021:017 och f”ga skall d† vara kvar av Kedars hj„ltars b†gar, s† m†nga
	de „ro.  Ty s† har HERREN, Israels Gud, talat.
022:001 Utsaga om Synernas dal.

	  Vad „r d† p† f„rde,
	      eftersom allt ditt folk
	      stiger upp p† taken?
022:002   Du larmuppfyllda,
	      du bullrande stad,
	      du glada stad!
	  Dina slagna hava icke
	      blivit slagna med sv„rd,
	      ej d”dats i strid.
022:003   Alla dina furstar
	      hava samf„llt flytt undan,
	      utan b†gskott blevo de f†ngar.
	  Ja, s† m†nga som p†tr„ffades hos dig
	      blevo allasammans f†ngar,
	      huru l†ngt bort de „n flydde.
022:004   D„rf”r s„ger jag:
	      V„nden blicken ifr†n mig,
	      jag m†ste gr†ta bitterligen;
	  trugen icke p† mig tr”st
	      f”r att dottern mitt folk
	      har blivit f”rst”rd.
022:005   Ty en dag med f”rvirring, nedtrampning och best”rtning
	      kommer fr†n Herren, HERREN Sebaot,
	  i Synernas dal,
	      med nedbrutna murar
	      och med rop upp mot berget.

022:006   Elam hade fattat kogret,
	  vagnsk„mpar och ryttare f”ljde honom;
	  Kir hade blottat sk”lden.
022:007   Dina sk”naste dalar voro fyllda med vagnar,
	  och ryttarna hade fattat st†nd vid porten.

022:008 Juda blev blottat och l†g utan skydd.  D† sk†dade du bort efter
	vapnen i Skogshuset.
022:009 Och I s†gen att Davids stad hade m†nga r„mnor, och I samladen
	upp vattnet i Nedre dammen.
022:010 Husen i Jerusalem r„knaden I, och I br”ten ned husen f”r att
	bef„sta muren.
022:011 Och mellan de b†da murarna gjorden I en beh†llare f”r vattnet
	fr†n Gamla dammen.  Men I sk†daden icke upp till honom som hade
	verkat detta; till honom som f”r l„nge sedan hade best„mt det
	s†gen I icke.
022:012 Herren, HERREN Sebaot kallade eder p† den dagen till gr†t och
	klagan, till att raka edra huvuden och h”lja eder i sorgdr„kt.
022:013 Men i st„llet h„ng†ven I eder †t fr”jd och gl„dje; I d”daden
	oxar och slaktaden f†r, I †ten k”tt och drucken vin, I saden:
	˝L†tom oss „ta och dricka, ty i morgon m†ste vi d”.˝
022:014 D„rf”r ljuder fr†n HERREN Sebaot denna uppenbarelse i mina ”ron:
	Sannerligen, denna eder missg„rning skall icke bliva f”rsonad,
	s† l„nge I leven, s„ger Herren, HERREN Sebaot.

022:015 S† sade Herren, HERREN Sebaot: G† bort till honom d„r,
	f”rvaltaren, ”verhovm„staren Sebna, och s„g till honom:
022:016 Vad g”r du h„r, och vem t„nker du l„gga h„r, eftersom du h„r
	hugger ut en grav †t dig?  Du som hugger ut din grav s† h”gt uppe,
	du som i klippan urholkar en boning †t dig,
022:017 du m† veta att HERREN skall slunga dig l†ngt bort, en s†dan
	man som du „r.  Han skall rulla dig tillhopa till en klump,
022:018 han skall hopnysta dig s†som ett nystan, och kasta dig s†som en
	boll bort till ett land som har utrymme nog f”r dig; d„r skall
	du d”, och dit skola dina h„rliga vagnar komma, du skamfl„ck f”r
	din herres hus.

022:019 Ja, jag skall st”ta dig bort ifr†n din plats, och fr†n din
	tj„nst skall du bliva avsatt.
022:020 Och p† den dagen skall jag kalla p† min tj„nare Eljakim,
	Hilkias son;
022:021 honom skall jag ikl„da din livkl„dnad, och med ditt b„lte skall
	jag omgjorda honom, och skall l„gga ditt v„lde i hans hand, s†
	att han bliver en fader f”r Jerusalems inv†nare och f”r Juda
	hus.
022:022 Och jag skall giva honom Davids hus' nyckel att b„ra; n„r han
	uppl†ter, skall ingen tillsluta, och n„r han tillsluter, skall
	ingen uppl†ta.
022:023 Och jag skall sl† in honom till en stadig spik i en fast v„gg,
	och han skall bliva ett „res„te f”r sin faders hus.
022:024 Men om d† hans faders hus, s† tungt det „r, h„nger sig p†
	honom, med „ttlingar och avkomlingar -- alla slags sm†k„rl av
	vad slag som helst, sk†lar eller allahanda krukor --
022:025 d†, p† den dagen, s„ger HERREN Sebaot, skall spiken, som var
	inslagen i den fasta v„ggen lossna; den skall g† s”nder och
	falla ned, och b”rdan som h„ngde d„rp†, skall krossas.  Ty s† har
	HERREN talat.
023:001 Utsaga om Tyrus.

	J„mren eder, I Tarsis-skepp!  Ty det „r ”delagt, utan hus och utan
	g„ster; fr†n kitt‚ernas land n†r dem budskapet h„rom.
023:002 Sitten stumma, I kustlandets inv†nare!

	K”pm„n fr†n Sidon, sj”farande m„n, uppfyllde dig;
023:003 av Sihors s„d och Nilflodens sk”rdar skaffade du dig vinning, i
	det du for ”ver stora vatten och drev handel d„rmed bland folken.
023:004 Men st† d„r nu med skam, du Sidon; ty s† s„ger havet, havets
	f„ste: ˝S† „r jag d† utan avkomma och har icke f”tt n†gra
	barn, icke uppf”tt ynglingar, icke fostrat jungfrur.˝
023:005 N„r man f†r h”ra detta i Egypten, d† b„var man vid ryktet om
	Tyrus.

023:006   Dragen bort till Tarsis och j„mren eder,
	      I kustlandets inv†nare.
023:007   Žr detta eder glada stad,
	      hon den urgamla,
	  som av sina f”tter bars till fj„rran land,
	      f”r att g„sta d„r?
023:008   Vem besl”t detta ”ver Tyrus,
	      henne som delade ut kronor,
	  vilkens k”pm„n voro furstar,
	      vilkens kr„mare voro storm„n p† jorden?
023:009   HERREN Sebaot var den som besl”t det,
	      f”r att sl† ned all den stolta h„rligheten
	  och ”dmjuka alla storm„n p† jorden.

023:010   Bred nu ut dig ”ver ditt land s†som Nilfloden,
	      du dotter Tarsis;
	      du b„r ingen boja mer.

023:011   Han r„ckte ut sin hand ”ver havet,
	      han kom konungariken att darra;
	  HERREN bj”d om Kanaans f„sten
	      att de skulle ”del„ggas.
023:012   Han sade: ˝Du skall ej allt framgent
	      f† leva i fr”jd,
	  du kr„nkta jungfru,
	      du dotter Sidon.
	  St† upp och drag bort till kitt‚ernas land;
	      dock, ej heller d„r f†r du ro.
023:013   Se, kald‚ernas land,
	      folket som f”rr ej var till,
	  de vilkas land Assyrien gjorde till boning
	      †t ”knens djur,
	  de resa d„r sina bel„gringstorn
	      och omst”rta stadens platser
	      och g”ra den till en grush”g.
023:014   J„mren eder, I Tarsis-skepp,
	      ty edert f„ste „r f”rst”rt.˝

023:015 P† den tiden skall Tyrus ligga f”rg„tet i sjuttio †r, s†som
	r†dde d„r alltj„mt en och samma konung; men efter sjuttio †r
	skall det g† med Tyrus, s†som det heter i visan om sk”kan:

023:016   ˝Tag din harpa
	      och g† omkring i staden,
	      du f”rg„tna sk”ka;
	  spela vackert
	      och sjung flitigt,
	  s† att man kommer ih†g dig.˝

023:017 Ty efter sjuttio †r skall HERREN se till Tyrus, och det skall
	†ter f† begynna att taga emot sk”kol”n och bedriva otukt med
	jordens alla konungariken i den vida v„rlden.
023:018 Men hennes handelsf”rv„rv och vad hon f†r s†som sk”kol”n skall
	vara helgat †t HERREN; det skall icke l„ggas upp och icke
	g”mmas, utan de som bo inf”r HERRENS ansikte skola av hennes
	handelsf”rv„rv hava mat till fyllest och pr„ktiga kl„der.
024:001   Se, HERREN ”del„gger jorden
	      och f”r”der den;
	  han omv„lver, vad d„rp† „r,
	      och f”rstr”r dess inbyggare.
024:002   Och det g†r pr„sten s†som folket,
	      husbonden s†som tj„naren,
	  husfrun s†som tj„narinnan,
	      s„ljaren s†som k”paren,
	  l†ntagaren s†som l†ngivaren,
	      g„lden„ren s†som borgen„ren.
024:003   Jorden bliver i grund ”delagd
	      och i grund utplundrad;
	  ty HERREN har talat
	      detta ord.
024:004   Jorden s”rjer och tvinar bort,
	  jordkretsen f”rsm„ktar och tvinar bort,
	  vad h”gt „r bland jordens folk f”rsm„ktar.
024:005   Ty jorden har blivit ohelgad
	      under sina inbyggare;
	  de hava ”vertr„tt lagarna,
	      de hava f”rvandlat r„tten,
	      brutit det eviga f”rbundet.
024:006   D„rf”r uppfr„ter f”rbannelse jorden,
	  och de som bo d„r m†ste lida, vad de hava f”rskyllt;
	  d„rf”r f”rt„ras jordens inbyggare av hetta,
	  s† att ej m†nga m„nniskor finnas kvar.
024:007   Vinmusten s”rjer,
	      vintr„det f”rsm„ktar;
	  de som voro s† hj„rteglada sucka nu alla.
024:008   Det „r f”rbi med fr”jden vid pukornas ljud,
	  de gladas larm ha tystnat;
	  det „r f”rbi med fr”jden vid harpans klang.
024:009   Vin dricker man icke mer under s†ng,
	  rusdrycken k„nnes bitter f”r dem som dricka den.
024:010   Nedbruten ligger den ”de staden;
	  vart hus „r st„ngt, s† att ingen kommer d„rin.
024:011   D„rute h”res klagorop ”ver vinet;
	  all gl„dje „r s†som en nedg†ngen sol,
	  all jordens fr”jd har flyktat.
024:012   ™del„ggelse allenast „r kvar i staden,
	  och porten „r slagen i spillror.

024:013 Ty det m†ste s† g† p† jorden bland folken, s†som det g†r, n„r
	man sl†r ned oliver, s†som n„r man g”r en eftersk”rd, sedan
	vinb„rgningen „r slut.
024:014 Dessa h„va d† upp sin r”st och jubla; fr”jderop ”ver HERRENS
	h”ghet ljuda borta i v„ster:
024:015 ˝Žren d„rf”r HERREN i ”sterns bygder, „ven i havsl„nderna
	HERRENS, Israels Guds, namn.˝
024:016 Fr†n jordens „nda h”ra vi lovs†nger: ˝En h„rlig lott f†r den
	r„ttf„rdige!˝  Men jag s„ger: Jag arme, jag arme, ve mig!
	H„rjare h„rja, ja h„rjande fara h„rjare fram.
024:017 Faror, fallgropar och f„llor v„nta eder, I jordens inbyggare.
024:018 Och om n†gon flyr undan farlighetsropen, s† st”rtar han i
	fallgropen, och om han kommer upp ur fallgropen, s† f†ngas han i
	f„llan.  Ty f”nstren i h”jden „ro ”ppnade, och jordens grundvalar
	b„va.
024:019 Jorden brister, ja, den brister; jorden r„mnar, ja, den r„mnar;
	jorden vacklar, ja, den vacklar;
024:020 jorden raglar, ja, den raglar s†som en drucken; den gungar s†som
	vaktskjulet i tr„dets topp.  Dess ”vertr„delse vilar tung p† den,
	och den faller och kan icke mer st† upp.

024:021 P† den tiden skall HERREN hems”ka h”jdens h„r uppe i h”jden och
	jordens konungar nere p† jorden.
024:022 Och de skola samlas tillhopa, s†som f†ngar hopsamlas i
	f†nggropen, och skola inneslutas i f„ngelse; sent omsider n†r
	dem hems”kelsen.
024:023 D† skall m†nen blygas och solen sk„mmas; ty HERREN Sebaot skall
	d† vara konung p† Sions berg och i Jerusalem, och hans „ldste
	skola sk†da h„rlighet.
025:001   HERRE, du „r min Gud;
	  jag vill upph”ja dig, jag vill prisa ditt namn,
	  ty du g”r underfulla ting,
	  du utf”r r†dslut ifr†n fordom tid,
	  fasta och best†ndande.
025:002   Ja, du har gjort staden till en stenhop,
	  den bef„sta staden till en grush”g;
	  fr„mlingarnas palats st†r ej mer d„r s†som en stad,
	  aldrig skall det byggas upp igen.
025:003   D„rf”r m†ste nu det vilda folket „ra dig,
	  den grymma hednastaden frukta dig.
025:004   Ty du har varit ett v„rn f”r den arme,
	  ett v„rn f”r den fattige i hans n”d,
	  en tillflykt mot st”rtskurar,
	      ett skygd under hettan.
	  Ty v†ldsverkarnas raseri
	      „r likasom en st”rtskur mot en v„gg.
025:005   Och s†som du kuvar hettan, n„r det „r som torrast,
	  s† kuvar du fr„mlingarnas larm;
	  ja, s†som hettan d„mpas genom molnens skugga,
	  s† d„mpas de grymmas segers†ng.

025:006   Och HERREN Sebaot skall p† detta berg
	  g”ra ett g„stabud f”r alla folk,
	  ett g„stabud med feta r„tter,
	      ett g„stabud med starkt vin,
	  ja, med feta, m„rgfulla r„tter,
	      med starkt vin, v„l klarat.
025:007   Och han skall p† detta berg g”ra om intet
	  det dok som h”ljer alla folk,
	  och det t„ckelse som bet„cker alla folkslag.
025:008   Han skall f”r alltid g”ra d”den om intet;
	  och Herren, HERREN
	      skall avtorka t†rarna
	      fr†n alla ansikten,
	  och skall taga bort
	      sitt folks sm„lek
	      ”verallt p† jorden.
	  Ty s† har HERREN talat.

025:009   P† den tiden skall man s„ga:
	  Se, d„r „r v†r Gud,
	      som vi f”rbidade
	      och som skulle fr„lsa oss.
	  Ja, d„r „r HERREN, som vi f”rbidade;
	  l†tom oss fr”jdas och vara glada ”ver hans fr„lsning.
025:010   Ty HERRENS hand skall vila ”ver detta berg,
	  men Moab skall bliva nedtrampad i sitt eget land,
	  likasom str† trampas ned i g”dselp”len.
025:011   Och huru han „n d„r breder ut sina h„nder,
	  lik simmaren, n„r han simmar,
	  s† skall dock hans h”gmod bliva nedbrutet,
	  trots hans h„nders alla konster.
025:012   Ja, dina murars h”ga f„ste
	  st”rtar han omkull och ”dmjukar,
	  han sl†r det till jorden, ned i stoftet.
026:001 P† den tiden skall man sjunga denna s†ng i Juda land:

	  ˝V†r stad giver oss styrka;
	  murar och v„rn
	      bereda oss fr„lsning.
026:002   L†ten upp portarna,
	  s† att ett r„ttf„rdigt folk
	      f†r draga d„rin,
	      ett som h†ller tro.
026:003   Den som „r fast i sitt sinne
	  bevarar du i frid, i frid;
	      ty p† dig f”rtr”star han.
026:004   F”rtr”sten d† p† HERREN
	      till evig tid;
	  ty HERREN, HERREN
	      „r en evig klippa.
026:005   Ty dem som trona i h”jden,
	      dem st”rtar han ned,
	      ja, den h”ga staden;
	  han ”dmjukar den,
	      ”dmjukar den till jorden,
	  han sl†r den ned i stoftet.
026:006   Den trampas under f”tterna,
	      under de f”rtrycktas f”tter,
	      under de armas steg.˝

026:007   Men den r„ttf„rdiges v„g „r j„mn;
	  †t den r„ttf„rdige bereder du
	      en j„mnad stig.
026:008   Ja, p† dina domars v„g,
	      HERRE, f”rbida vi dig;
	  till ditt namn och ditt pris
	      st†r v†r sj„ls tr„ngtan.
026:009   Min sj„l tr„ngtar efter dig om natten,
	  och anden i mig s”ker dig bittida;
	  ty n„r dina domar drabbar jorden,
	  l„ra sig jordkretsens
	      inbyggare r„ttf„rdighet.
026:010   Om n†d bevisas mot den ogudaktige,
	      s† l„r han sig icke r„ttf„rdighet;
	  i det land, d„r r„tt skulle ”vas,
	      g”r han d† vad or„tt „r
	  och ser icke HERRENS h”ghet.

026:011   HERRE, din hand „r upplyft,
	      men de se det icke;
	  m† de nu med blygsel
	      se din nit„lskan f”r folket;
	  ja, m† eld f”rt„ra
	      dina ov„nner.
026:012   HERRE, du skall skaffa
	      frid †t oss,
	  ty allt vad vi hava utr„ttat
	      har du utf”rt †t oss.
026:013   HERREN, v†r Gud,
	  andra herrar „n du
	      hava h„rskat ”ver oss,
	  men allenast dig prisa vi,
	      allenast ditt namn.
026:014   De d”da f† icke liv igen,
	      skuggorna st† ej †ter upp;
	  d„rf”r hems”kte och f”rgjorde du dem
	  och utrotade all deras †minnelse.

026:015   Du f”r”kade en g†ng folket, HERRE;
	  du f”r”kade folket och bevisade dig h„rlig;
	  du utvidgade landets alla gr„nser.
026:016   HERRE, i n”den hava de nu s”kt dig,
	  de hava utgjutit tysta b”ner,
	      n„r din tuktan kom ”ver dem.
026:017   S†som en havande kvinna,
	      d† hon „r n„ra att f”da,
	  v†ndas och ropar
	      i sina kval,
	  s† var det med oss
	      inf”r ditt ansikte, o HERRE.
026:018   Vi voro ocks† havande och v†ndades;
	      men n„r vi f”dde, var det vind.
	  Vi kunde icke bereda
	      fr„lsning †t landet;
	  inga m„nniskor f”das mer
	      till att bo p† jordens krets.
026:019   Men dina d”da m† f† liv igen;
	      mina d”das kroppar m† †ter st† upp.
	  Vaknen upp och jublen,
	      I som liggen i graven;
	  ty din dagg „r en ljusets dagg,
	  och jorden skall giva igen de avsomnade.
026:020   V„lan d†, mitt folk,
	      g† in i dina kamrar
	  och st„ng igen d”rrarna om dig;
	  g”m dig ett litet ”gonblick,
	  till dess att vreden har g†tt f”rbi.
026:021   Ty se, HERREN
	      tr„der ut ur sin boning,
	  f”r att hems”ka jordens inbyggare
	      f”r deras missg„rning;
	  och jorden skall l†ta komma i dagen
	      allt blod som d„r har blivit utgjutet,
	  och skall icke l„ngre bet„cka
	      dem som d„r hava blivit dr„pta.
027:001   P† den tiden skall HERREN
	  med sitt sv„rd, det h†rda,
	      det stora och starka,
	  hems”ka Leviatan,
	      den snabba ormen,
	  och Leviatan,
	      den ringlande ormen,
	  och skall dr„pa draken,
	      som ligger i havet.

027:002   P† den tiden skall finnas
	      en ving†rd, rik p† vin,
	  och man skall sjunga om den:

027:003   Jag, HERREN, „r dess vaktar,
	      †ter och †ter vattnar jag den.
	  F”r att ingen skall skada den,
	      vaktar jag den natt och dag.
027:004   Jag vredgas icke p† den;
	  nej, om tistel och t”rne
	      ville begynna strid,
	  s† skulle jag g† l”st d„rp†
	      och br„nna upp alltsammans.
027:005   Eller ock m†ste man s”ka skydd hos mig
	      och g”ra fred med mig;
	  ja, fred m†ste man g”ra med mig.

027:006   I tider som komma skall Jakob skjuta r”tter
	  och Israel gr”nska och blomstra;
	  jordkretsen skola de uppfylla med sin frukt.
027:007   Har man v„l pl†gat dem s†, som han pl†gade deras pl†gare?
	  Eller dr„ptes de s†, som deras dr„pta fiender blevo dr„pta?
027:008   Nej, v„l n„pste han folket, n„r han f”rkastade och f”rsk”t det,
	  v„l ryckte han bort det med sin h†rda vind,
	      p† ”stanstormens dag;
027:009   men d„rf”r kan ock Jakobs missg„rning
	      d† bliva f”rsonad
	  och deras synds borttagande
	      d† giva fullmogen frukt,
	  n„r alla stenar i deras altaren „ro f”rst”rda
	  -- s†som d† man krossar s”nder kalkstycken --
	  och n„r Aseror och solstoder ej mer resas upp.

027:010   Se, den fasta staden ligger ”de,
	  den har blivit en folktom plats,
	      ”vergiven s†som en ”ken,
	  kalvar g† d„r i bet
	  och l„gra sig d„r
	      och avbita de kvistar d„r finnas.
027:011   Och n„r grenarna „ro torra, bryter man av dem,
	  och kvinnor komma
	      och g”ra upp eld med dem.
	  Ty detta „r icke ett folk med f”rst†nd;
	  d„rf”r visar deras skapare dem intet f”rbarmande,
	  och deras danare dem ingen misskund.

027:012   Och det skall ske p† den tiden
	  att HERREN anst„ller en inb„rgning,
	  fr†n den strida floden intill Egyptens b„ck;
	  och I skolen varda insamlade,
	  en och en, I Israels barn.
027:013   Och det skall ske p† den tiden
	  att man st”ter i en stor basun;
	  och de som hava varit borttappade i Assyriens land
	  och f”rdrivna till Egyptens land,
	      de skola d† komma;
	  och de skola tillbedja HERREN
	  p† det heliga berget i Jerusalem.
028:001   Ve dig, du Efraims
	      druckna m„ns stolta krona,
	  du hans str†lande h„rlighets
	      vissnande blomster
	  p† bergshj„ssan ovan de vinberusades
	      b”rdiga dal!
028:002   Se, fr†n Herren kommer
	      en som „r stark och v„ldig,
	  lik en hagelskur,
	      en f”r”dande storm,
	  lik en st”rtskur med v„ldiga,
	      ”versv„mmande vatten,
	  som sl†r allt till jorden med mat.
028:003   Under f”tterna bliver den d† trampad,
	      Efraims druckna m„ns
	      stolta krona.
028:004   Och det g†r med hans str†lande h„rlighets
	      vissnande blomma
	  p† bergshj„ssan ovan
	      den b”rdiga dalen,
	  s†som det g†r med ett fikon d„rnere,
	      ett som har mognat f”re sommarsk”rden:
	  s† snart n†gon f†r syn d„rp†, slukar han det,
	  medan han „nnu har det i sin hand.
028:005   P† den tiden skall HERREN Sebaot
	      bliva en h„rlig krona
	  och en str†lande krans
	      f”r kvarlevan av sitt folk;
028:006   och han skall bliva en r„ttens ande
	      f”r den som skipar r„tt,
	  och en starkhetsmakt
	      f”r dem som driva fienden p† porten.

028:007   Men ocks† h„r
	      raglar man av vin,
	      stapplar man av starka drycker;
	  b†de pr„ster och profeter
	      ragla av starka drycker,
	  de „ro ”verlastade av vin,
	      de stappla av starka drycker;
	  de ragla, n„r de profetera,
	      de vackla, n„r de skipa r„tt.
028:008   Ja, alla bord „ro fulla
	      av v„mjeliga spyor,
	      ingen ren fl„ck finnes.
028:009   -- ˝Vem „r det d† han vill l„ra f”rst†nd,
	  och vem skall han f† att giva akt p† sin predikan?
	  Žro vi d† nyss avvanda fr†n modersmj”lken,
	      nyss tagna fr†n modersbr”stet?
028:010   Det „r ju gnat p† gnat, gnat p† gnat,
	  prat p† prat, prat p† prat,
	  litet h„r, litet d„r!˝
028:011   -- Ja v„l, genom stammande l„ppar
	      och p† ett fr„mmande tungom†l
	  skall han tala till detta folk,
028:012   han som en g†ng sade till dem:
	  ˝H„r „r vilostaden,
	      l†ten den tr”tte f† vila;
	      h„r „r vederkvickelsens ort.˝
	  Men s†dant ville de icke h”ra.
028:013   S† skall d† HERRENS ord bliva f”r dem
	  ˝gnat p† gnat, gnat p† gnat,
	      prat p† prat, prat p† prat,
	      litet h„r, litet d„r˝.
	  Och s† skola de, b„st de g† d„r,
	      falla bakl„nges och krossas,
	      varda sn„rjda och f†ngade.

028:014   H”ren d„rf”r HERRENS ord,
	      I bespottare,
	  I som r†den ”ver folket
	      h„r i Jerusalem.
028:015   Eftersom I s„gen: ˝Vi hava slutit
	      ett f”rbund med d”den,
	  med d”dsriket hava vi
	      ing†tt ett f”rdrag;
	  om ock gisslet far fram likt en ”versv„mmande flod,
	      skall det icke n† oss,
	  ty vi hava gjort l”gnen till v†r tillflykt
	      och falskheten till v†rt besk„rm˝,
028:016   d„rf”r s„ger Herren, HERREN s†:
	  Se, jag har lagt i Sion en grundsten,
	      en bepr”vad sten,
	  en dyrbar h”rnsten, fast grundad;
	      den som tror p† den beh”ver icke fly.
028:017   Och jag skall l†ta r„tten vara m„tsn”ret
	      och r„ttf„rdigheten s„nklodet.
	  Och hagel skall sl† ned eder l”gntillflykt,
	      och vatten skall sk”lja bort edert besk„rm.
028:018   Och edert f”rbund med d”den
	      skall bliva utpl†nat,
	  och edert f”rdrag med d”dsriket
	      skall icke best†;
	  n„r gisslet far fram likt en ”versv„mmande flod,
	      d† solen I varda nedtrampade.
028:019   S† ofta det far fram,
	      skall det tr„ffa eder;
	  ty morgon efter morgon skall det fara fram,
	      ja, b†de dag och natt.
	  Idel f”rskr„ckelse bliver det,
	      n„r I m†sten akta p† den predikan.
028:020   Ty s„ngen bliver d† f”r kort
	      att str„cka ut sig p†
	  och t„cket f”r knappt
	      att svepa in sig i.
028:021   Ty HERREN skall st† upp
	      likasom p† Perasims berg,
	  och han skall l†ta se sin vrede
	      likasom i Gibeons dal.
	  Han skall utf”ra sitt verk,
	      ett s„llsamt verk;
	  han skall f”rr„tta sitt arbete,
	      ett f”runderligt arbete.
028:022   S† h”ren nu upp med eder bespottelse,
	      f”r att edra band ej m† bliva „n h†rdare;
	  ty om f”rst”ring och oryggligt besluten straffdom
	  ”ver hela jorden har jag h”rt fr†n Herren, HERREN Sebaot.

028:023   Lyssnen och h”ren min r”st,
	  akten h„rp† och h”ren mitt tal.
028:024   N„r †kermannen vill s†,
	      pl”jer han d† best„ndigt
	  och hackar upp och harvar sin mark?
028:025   Nej, fastmer: sedan han har j„mnat f„ltet,
	  str”r han ju d„r svartkummin
	      och kastar dit kryddkummin
	  och s†r vete i rader
	  och korn p† dess s„rskilda plats
	      och sp„lt i kanten.
028:026   Ty hans Gud har undervisat honom
	      och l„rt honom det r„tta s„ttet.
028:027   Man tr”skar ju ej heller svartkummin med tr”skvagn
	  och l†ter ej vagnshjul g† ”ver kryddkummin,
	  utan klappar ut svartkummin med stav
	  och kryddkummin med k„pp.
028:028   Och br”ds„den, tr”skar man s”nder den?
	  Nej, man pl„gar icke oavl†tligt tr”ska den
	  och driva sina vagnshjul och h„star d„r”ver;
	  man vill ju icke tr”ska s”nder den.
028:029   Ocks† detta kommer
	      fr†n HERREN Sebaot;
	  han „r underbar i r†d
	      och stor i vishet.
029:001   Ve dig, Ariel, Ariel,
	  du stad, d„r David slog upp sitt l„ger!
	  L„ggen †r till †r
	  och l†ten h”gtiderna fullborda sitt kretslopp,
029:002   s† skall jag bringa Ariel i tr†ngm†l;
	  j„mmer skall f”lja p† j„mmer,
	  och d† bliver det f”r mig ett verkligt Ariel.
029:003   Jag skall sl† l„ger runt omkring dig
	  och omsluta dig med vallar
	  och resa upp b†lverk emot dig.
029:004   D† skall du tala djupt nedifr†n jorden,
	  och dina ord skola d„mpade komma fram ur stoftet;
	  din r”st skall h”ras s†som en andes ur jorden,
	  och ur stoftet skall du viska fram dina ord.
029:005   Men fr„mlingshopen skall bliva s†som fint damm
	  och v†ldsverkarhopen s†som bortflyende agnar;
	  pl”tsligt och med hast skall detta ske.
029:006   Fr†n HERREN Sebaot skall hems”kelsen komma,
	  med tord”n och jordb„vning och stort dunder,
	  med storm och ov„der
	  och med l†gor av f”rt„rande eld.
029:007   Och hela hopen av alla de folk
	  som drogo i strid mot Ariel,
	  de skola vara s†som en dr”msyn om natten,
	  alla som drogo i strid mot det och dess borg
	  och bragte det i tr†ngm†l.
029:008   S†som n„r den hungrige dr”mmer att han „ter,
	  men vaknar och k„nner sin buk vara tom,
	  och s†som n„r den t”rstande dr”mmer att han dricker,
	  men vaknar och k„nner sig t”rstig och f”rsm„ktande,
	  s† skall det g† med hela hopen av alla de folk
	  som drogo i strid mot Sions berg.

029:009   St†n d„r med h„pnad, ja, varen h„pna;
	      stirren eder blinda, ja, varen blinda,
	  I som „ren druckna, men icke av vin,
	      I som raglen, men icke av starka drycker.
029:010   Ty HERREN har utgjutit ”ver eder
	      en tung s”mns ande
	      och har tillslutit edra ”gon;
	  han har h”ljt m”rker ”ver profeterna
	      och ”ver siarna, edra ledare.

029:011 Och s† har profetsynen om allt detta blivit f”r eder lik orden i
	en f”rseglad bok: om man r„cker en s†dan †t n†gon som kan l„sa
	och s„ger: ˝L„s detta˝, s† svarar han: ˝Jag kan det icke, den „r
	ju f”rseglad˝,
029:012 och om man r„cker den †t n†gon som icke kan l„sa och s„ger: ˝L„s
	detta˝, s† svarar han: ˝Jag kan icke l„sa.˝

029:013   Och HERREN har sagt:
	  Eftersom detta folk nalkas mig med sin mun
	  och „rar mig med sina l„ppar,
	  men l†ter sitt hj„rta vara l†ngt ifr†n mig,
	  s† att deras fruktan f”r mig
	  best†r i inl„rda m„nniskobud,
029:014   d„rf”r skall jag „nnu en g†ng
	      g”ra underbara ting mot detta folk,
	      ja, underbara och f”runderliga;
	  de visas vishet skall f”rg†s,
	  och de f”rst†ndigas f”rst†nd skall bliva f”rm”rkat.

029:015 Ve eder, I som s”ken att d”lja edra r†dslag f”r HERREN i djupet,
	och som bedriven edra verk i m”rkret, I som s„gen: ˝Vem ser oss,
	och vem k„nner oss?˝
029:016 Huru f”rv„nda „ren I icke!  Skall d† leret aktas lika med
	krukmakaren?  Skall verket s„ga om sin m„stare: ˝Han har icke
	gjort mig˝?  Eller skall bilden s„ga om honom som har format
	den: ˝Han f”rst†r intet˝?

029:017   Se, „nnu allenast en liten tid,
	  och Libanon skall f”rvandlas till ett b”rdigt f„lt
	  och det b”rdiga f„ltet r„knas s†som vildmark.
029:018   De d”va skola p† den tiden
	  h”ra vad som l„ses f”r de,
	  och de blindas ”gon skola se
	  och vara fria ifr†n dunkel och m”rker;
029:019   och de ”dmjuka skola d† k„nna
	      allt st”rre gl„dje i HERREN;
	  och de fattigaste bland m„nniskor
	      skola fr”jda sig i Israels Helige.
029:020   Ty v†ldsverkarna „ro d† icke mer till,
	      bespottarna hava f†tt en „nde,
	  och de som stodo efter f”rd„rv „ro alla utrotade,
029:021   de som genom sitt tal gjorde att oskyldiga blevo f„llda
	  och sn„rjde den som skulle skipa r„tt i porten
	  och genom l”gn vr„ngde r„tten f”r den r„ttf„rdige.

029:022   D„rf”r s„ger HERREN s† till Jakobs hus,
	  han som f”rlossade Abraham:
	  Nu skall Jakob icke mer beh”va blygas,
	  nu skall hans ansikte ej vidare blekna;
029:023   ty n„r han -- hans barn -- f† se mina h„nder verk ibland sig,
	  d† skola de h†lla mitt namn heligt,
	  de skola h†lla Jakobs Helige helig
	  och f”rskr„ckas f”r Israels Gud.
029:024   De f”rvillade skola d† f† f”rst†nd,
	  och de knorrande skola taga emot l„rdom.
030:001   Ve eder, I vanartiga barn,
	      s„ger HERREN,
	  I som g”ren upp r†dslag
	      som icke komma fr†n mig,
	  och sluten f”rbund,
	      utan att min Ande „r med,
	  s† att I d„rigenom hopen
	      synd p† synd,
030:002   I som dragen ned till Egypten,
	  utan att hava r†dfr†gat min mun,
	  f”r att s”ka eder ett v„rn hos Farao
	  och en tillflykt under Egyptens skugga!
030:003   Se, Faraos v„rn
	      skall bliva eder till skam,
	  och tillflykten under Egyptens skugga
	      skall bliva eder till blygd.
030:004   Ty om ock hans furstar „ro i Soan,
	  och om „n hans s„ndebud komma „nda till Hanes,
030:005   s† skall dock var man f† blygas ”ver detta folk,
	  som icke kan hj„lpa dem,
	  icke vara till bist†nd och hj„lp,
	  utan allenast till skam och sm„lek.

030:006 Utsaga om S”derlandets odjur.

	  Genom ett farornas och †ngestens land,
	  d„r lejoninnor och lejon hava sitt tillh†ll,
	  j„mte huggormar och flygande drakar,
	  d„r f”ra de p† †snors ryggar sina rikedomar
	  och p† kamelers pucklar sina skatter
	  till ett folk som icke kan hj„lpa dem.
030:007   Ty Egyptens bist†nd „r f†f„nglighet och tomhet;
	  d„rf”r kallar jag det landet
	  ˝Rahab, som ingenting utr„ttar˝.

030:008 S† g† nu in och skriv detta p† en tavla, som m† f”rvaras bland
	dem, och teckna upp det i en bok, s† att det bevaras f”r
	kommande dagar, alltid och evinnerligen.
030:009 Ty det „r ett genstr„vigt folk, trol”sa barn, barn som icke
	vilja h”ra HERRENS lag,
030:010 utan s„ga till siarna: ˝Upph”ren med edra syner˝, och till
	profeterna: ˝Profeteren icke f”r oss vad sant „r; talen till oss
	s†dant som „r oss v„lbehagligt, profeteren bedr„gliga ting;
030:011 viken av ifr†n v„gen, g†n †t sidan fr†n stigen, skaffen bort ur
	v†r †syn Israel Helige.˝
030:012 D„rf”r s„ger Israels Helige s†: ˝Eftersom I f”rakten detta ord
	och f”rtr”sten p† v†ld och vr†nghet och st”djen eder p† s†dant,
030:013 d„rf”r skall denna missg„rning bliva f”r eder s†som ett
	fallf„rdigt stycke p† en h”g mur, vilket mer och mer giver sig
	ut, till dess att muren pl”tsligt och med hast st”rtar ned och
	krossas;
030:014 den krossa, s†som n„r man v†ldsamt sl†r en lerkruka i bitar, s†
	v†ldsamt att man bland bitarna icke kan finna en sk„rva stor nog
	att d„rmed taga eld fr†n eldstaden eller ”sa upp vatten ur
	dammen.˝
030:015 Ty s† s„ger Herren, HERREN, Israels Helige: ˝Om i v„nden om och
	„ren stilla, skolen I bliva fr„lsta, genom stillhet och
	f”rtr”stan varden I starka.˝  Men i viljen icke.
030:016 I s„gen: ˝Nej, p† h„star vilja vi jaga fram˝ -- d„rf”r skolen I
	ocks† bliva jagade; ˝p† snabba springare vilja vi rida †stad˝ --
	d„rf”r skola ock edra f”rf”ljare vara snabba.
030:017 Tusen av eder skola fly f”r en enda mans hot eller f”r fem m„ns
	hot, till dess att vad som „r kvar av eder bliver s†som en ensam
	st†ng p† bergets topp, s†som ett baner p† h”jden.
030:018 Ja, d„rf”r v„ntar HERREN, till dess att han kan vara eder n†dig;
	d„rf”r tronar han i h”ghet, till dess att han kan f”rbarma sig
	”ver eder.  Ty en domens Gud „r HERREN; saliga „ro alla de som
	v„nta efter honom.

030:019 Ja, du folk som bor p† Sion, i Jerusalem, ingalunda m† du gr†ta.
	Han skall f”rvisso vara dig n†dig, n„r du ropar; s† snart han
	h”r din r”st, skall han svara dig.
030:020 Ty v„l skall Herren giva eder n”dens br”d och f†ngenskapens
	dryck, men sedan skola dina l„rare icke mer s„ttas † sido, utan
	dina ”gon skola se upp till dina l„rare.
030:021 Och om du viker av, vare sig †t h”ger eller †t v„nster, s† skola
	dina ”ron h”ra detta ord ljuda bakom dig; ˝H„r „r v„gen, vandren
	p† en.˝
030:022 D† skolen I akta f”r orent silvret varmed edra skurna bel„ten
	„ro ”verdragna, och guldet varmed edra gjutna bel„ten „ro
	belagda; du skall kasta ut det s†som orenlighet och s„ga till
	det: ˝Bort h„rifr†n!˝
030:023 Och han skall giva regn †t s„den som du har s†tt p† din mark,
	och han skall av markens gr”da giva dig br”d som „r kraftigt och
	n„rande; och din boskap skall p† den tiden g† i bet p† vida
	„ngar.
030:024 Och oxarna och †snorna med vilka man brukar jorden, de skola „ta
	saltad blands„d om man har kastat med vanna och kastskovel.
030:025 Och p† alla h”ga berg och alla stora h”jder skola b„ckar rinna
	upp med str”mmande vatten -- n„r den stora slaktningens dag
	kommer, d† torn skola falla.
030:026 Och m†nens ljus skall bliva s†som solens ljus, och solens ljus
	skall varda sju g†nger klarare, s†som ett sjufaldigt dagsljus,
	n„r den tid kommer, d† HERREN f”rbinder sitt folks skador och
	helar s†ren efter slagen som det har f†tt.

030:027   Se, HERRENS namn
	      kommer fj„rran ifr†n,
	  med brinnande vrede
	      och med tunga r”kmoln;
	  hans l„ppar „ro fulla av f”rgrymmelse,
	  och hans tunga „r s†som f”rt„rande eld;
030:028   hans andedr„kt „r lik en str”m som sv„mmar ”ver,
	  s† att den n†r „nd† upp till halsen.
	  Ty han vill s†lla folken
	      i f”rintelsens s†ll
	  och l„gga i folkslagens mun
	      ett betsel, till att leda dem vilse.
030:029   D† skolen I sjunga s†som i en natt
	      d† man firar helig h”gtid,
	  och edra hj„rtan skola gl„dja sig,
	      s†som n„r man under fl”jters ljud
	  t†gar upp p† HERRENS berg,
	      upp till Israels klippa.
030:030   Och HERREN skall l†ta h”ra
	      sin r”st i majest„t
	  och visa huru hans arm drabbar,
	      i vredesf”rgrymmelse
	  och med f”rt„rande eldsl†ga,
	      med storm och st”rtskurar
	      och hagelstenar.
030:031   Ty f”r HERRENS r”st
	      skall Assur bliva f”rf„rad,
	      n„r han sl†r honom med sitt ris.
030:032   Och s† ofta staven far fram
	      och HERREN efter sitt r†dslut
	  l†ter den falla p† honom
	      skola pukor och harpor ljuda.
	  G†ng p† g†ng skall han lyfta sin arm
	      till att strida mot honom.
030:033   Ty en Tofetplats
	      „r l„ngesedan tillredd,
	  ja ock f”r konungen „r den gjord redo,
	      och djup och vid „r den;
	  dess rund „r fylld av eld
	      och av ved i myckenhet,
	  och lik en svavelstr”m
	      skall HERRENS Ande
	      s„tta den i brand.

031:001   Ve dem som draga †stad
	  ned till Egypten f”r att f† hj„lp,
	  i det de f”rlita sig p† h„star,
	  dem som s„tta sin f”rtr”stan p† vagnar,
	      d„rf”r att d„r finnas s† m†nga,
	  och p† ryttare,
	      d„rf”r att m„ngden „r s† stor,
	  men som ej v„nda sin blick
	      till Israels Helige
	  och icke fr†ga efter HERREN!
031:002   Ocks† han „r ju vis;
	      han l†ter olyckan komma,
	  och han ryggar icke sina ord.
	  Han reser sig upp mot de ondas hus
	  och mot den hj„lp som og„rningsm„nnen s„nda.
031:003   Ty egyptierna „ro m„nniskor och „ro icke Gud,
	  deras h„star „ro k”tt och icke ande.
	  Och HERREN skall r„cka ut sin hand,
	  och d† skall hj„lparen vackla
	      och den hj„lpte falla,
	  och b†da skola tillhopa f”rg†s.
031:004   Ty s† har HERREN sagt till mig:
	  S†som ett lejon ryter,
	      ett ungt lejon ”ver sitt rov,
	  och icke skr„mmes bort
	      av herdarnas rop
	  eller r„des f”r deras larm,
	      n„r de i m„ngd samlas dit,
	  s† skall HERREN Sebaot fara ned
	      f”r att strida p† Sions berg
	      och uppe p† dess h”jd.
031:005   S†som f†geln breder ut sina vingar,
	  s† skall HERREN Sebaot
	      besk„rma Jerusalem;
	  han skall besk„rma och hj„lpa,
	      han skall skona och r„dda.

031:006 S† v„nden nu om till honom, fr†n vilken I haven avfallit genom
	ett s† djupt fall, I Israels barn.
031:007 Ty p† den tiden skall var och en av eder kasta bort de avgudar
	av silver och de avgudar av guld, som edra h„nder hava gjort †t
	eder till synd.
031:008 Och Assur skall falla, men icke f”r en mans sv„rd; ett sv„rd,
	som icke „r en m„nniskas, skall f”rt„ra honom.  Han skall fly
	f”r sv„rd, och hans unga m„n skola bliva tr„lar.
031:009 Och hans klippa skall f”rg†s av skr„ck, och hans furstar skola i
	f”rf„ran fly ifr†n baneret.  S† s„ger HERREN, han som har sin
	eld p† Sion och sin ugn i Jerusalem.
032:001   En konung skall uppst†, som skall regera med r„ttf„rdighet,
	  och h„rskare, som skola h„rska med r„ttvisa.
032:002   Var och en av dem skall vara
	      s†som en tillflykt i stormen,
	      ett skydd mot st”rtskuren;
	  de skola vara s†som vattenb„ckar i en ”demark,
	      s†som skuggan av en v„ldig klippa
	      i ett t”rstigt land.
032:003   D† skola de seendes ”gon icke vara f”rblindade,
	  och de h”randes ”ron skola lyssna till.
032:004   D† skola de l„ttsinnigas hj„rtan
	      bliva f”rst†ndiga och vinna kunskap,
	  och de stammandes tungor skola tala
	      flytande och tydligt.
032:005   D†ren skall d† icke mer heta „dling,
	  ej heller bedragaren kallas herre.
032:006   Ty en d†re talar d†rskap,
	  och hans hj„rta reder till f”rd„rv;
	  s† ”var han gudl”shet
	  och talar, vad f”rv„nt „r, om HERREN,
	  s† l†ter han den hungrige sv„lta
	  och nekar den t”rstige en dryck vatten.
032:007   Och bedragaren brukar onda vapen,
	  han t„nker ut sk„ndliga anslag
	  till att f”rd„rva de betryckta genom l”gnaktiga ord,
	  f”rd„rva en fattig, som har r„tt i sin talan.
032:008   Men en „dling t„nker „dla tankar
	  och st†r fast vid det som „delt „r.

032:009   I kvinnor, som „ren s† s„kra,
	  st†n upp och h”ren min r”st;
	  I sorgl”sa jungfrur,
	      lyssnen till mitt tal.
032:010   N„r †r och dagar hava g†tt,
	      d† skolen I darra, I som „ren s† sorgl”sa,
	  ty d† „r det slut med all vinb„rgning,
	      och ingen fruktsk”rd kommer mer.
032:011   B„ven, I som „ren s† s„kra,
	      darren, I som „ren s† sorgl”sa,
	  l„ggen av edra kl„der och blotten eder,
	      kl„den edra l„nder med s„cktyg.
032:012   Sl†n eder f”r br”stet
	      och klagen ”ver de sk”na f„lten,
	      ”ver de fruktsamma vintr„den,
032:013   ”ver mitt folks †krar
	      som fyllas av t”rne och tistel,
	  ja, ”ver alla gl„djens boningar
	      i den yra staden.
032:014   Ty palatsen „ro ”vergivna,
	      den folkrika staden ligger ”de,
	  Ofelh”jden med vakttornet
	      „r f”rvandlad till grotth†lor f”r evig tid,
	  till en plats, d„r vild†snor hava sin fr”jd
	      och d„r hjordar beta --
032:015   detta intill dess att ande fr†n h”jden
	      bliver utgjuten ”ver oss.
	  D† skall ”knen bliva ett b”rdigt f„lt
	  och det b”rdiga f„ltet r„knas s†som vildmark;
032:016   d† skall r„tten taga sin boning i ”knen
	  och r„ttf„rdigheten bo p† det b”rdiga f„ltet.
032:017   Och r„ttf„rdighetens frukt skall vara frid
	  och r„ttf„rdighetens vinning vara ro
	  med trygghet till evig tid.
032:018   Och mitt folk skall bo i fridshyddor,
	  i trygga boningar
	  och p† s„kra viloplatser.
032:019   Men under hagelskurar skall skogen f„llas,
	  och djupt skall staden bliva ”dmjukad.
032:020   S„lla „ren d† I som f†n s† vid alla vatten,
	  I som kunnen l†ta edra oxar och †snor fritt str”va omkring.
033:001   Ve dig, du f”rd„rvare,
	      som sj„lv har g†tt fri ifr†n f”rd„rvet!
	  Ve dig, du h„rjare,
	      som sj„lv har undg†tt f”rh„rjning!
	  N„r du har fyllt ditt m†tt att f”rd„rva,
	  drabbas du sj„lv av f”rd„rvet;
	  n„r du har fullbordat till h„rjande
	  drabbas du sj„lv av f”rh„rjning.
033:002   HERRE, var oss n†dig,
	      dig f”rbida vi.
	  Var dessas arm var morgon;
	  ja, var v†r fr„lsning i n”dens tid.
033:003   F”r ditt v„ldiga d†n
	      fly folken bort;
	  n„r du reser dig upp,
	      f”rskingras folkslagen.
033:004   Och man f†r sk”vla och taga byte efter eder,
	      s†som gr„smaskar sk”vla;
	  s†som gr„shoppor st”rta fram,
	      s† st”rtar man ”ver det.

033:005   HERREN „r h”g,
	      ty han bor i h”jden;
	  han uppfyller Sion
	      med r„tt och r„ttf„rdighet.
033:006   Ja, trygga tider skola komma f”r dig!
	  Vishet och kunskap
	      bereda Sion fr„lsning i rikt m†tt,
	  och HERRENS fruktan
	      skall vara deras skatt.
033:007   H”r, deras hj„ltar
	      klaga d„rute,
	  fredsbudb„rarna
	      gr†ta bitterligen.
033:008   V„garna „ro ”de,
	      ingen g†r mer p† stigarna.
	  Han bryter f”rbund,
	      han aktar st„der ringa,
	  m„nniskor r„knar han f”r intet.
033:009   Landet ligger s”rjande och f”rsm„ktar,
	  Libanon blyges och st†r f”rvissnat,
	  Saron har blivit likt en hedmark,
	  Basans och Karmels skogar f„lla sina l”v.
033:010   Men nu vill jag st† upp,
	      s„ger HERREN,
	  nu vill jag resa mig upp,
	      nu vill jag upph„va mig.
033:011   Med halm g†n I havande,
	      och str† f”den I;
	  edert raseri „r en eld,
	      som skall f”rt„ra eder sj„lva.
033:012   Folken skola f”rbr„nnas
	      och bliva till aska,
	  ja, likna avhugget t”rne,
	      som brinner upp i eld.
033:013   S† h”ren nu, I som fj„rran „rer,
	      vad jag har gjort;
	  f”rnimmen min makt,
	      I som n„ra „ren.
033:014   Syndarna i Sion bliva f”rskr„ckta,
	  b„van griper de gudl”sa.
	  ˝Vem av oss kan h„rda ut
	      vid en f”rt„rande eld,
	  vem av oss kan bo
	      vid en evig gl”d?˝
033:015   Den som vandrar i r„ttf„rdighet
	      och talar, vad r„tt „r,
	  den som f”raktar, vad som vinnes
	      genom or„tt och v†ld,
	  och den som avh†ller sina h„nder
	      fr†n att taga mutor,
	  den som tillstoppar sina ”ron
	      f”r att icke h”ra om blodsg„rningar
	  och tillsluter sina ”gon
	      f”r att icke se, vad ont „r,
033:016   han skall bo p† h”jderna,
	  klippf„sten skola vara hans v„rn,
	  sitt br”d skall han f†,
	      och vatten skall han hava best„ndigt.
033:017   Ja, dina ”gon skola sk†da
	      en konung i hans h„rlighet,
	  de skola blicka ut
	      ”ver ett vidstr„ckt land.
033:018   D† skall ditt hj„rta t„nka tillbaka
	      p† f”rskr„ckelsens tid:
	  ˝Var „r nu skatter„knaren,
	      var „r nu skattev„garen,
	  var „r den som r„knade tornen?˝
033:019   Du slipper d† att se
	      det fr„cka folket,
	  folket, vars obegripliga spr†k
	      man ej kunde f”rst†,
	  vars stammande tungom†l
	      ingen kunde tyda.
033:020   Men sk†da p† Sion,
	      v†ra h”gtiders stad,
	  l†t dina ”gon betrakta Jerusalem:
	      det „r en s„ker boning,
	  ett t„lt, som icke flyttas bort,
	  ett vars pluggar
	      aldrig ryckas upp
	  och av vars streck
	      intet enda brister s”nder.
033:021   Ja, vi hava d„r
	      HERREN, den v„ldige;
	  han „r f”r oss s†som floder
	      och breda str”mmar;
	  ingen roddflotta kommer d„r fram,
	  och det v„ldigaste skepp kan ej fara d„r”ver.
033:022   Ty HERREN „r v†r domare,
	      HERREN „r v†r h„rskare,
	  HERREN „r v†r konung,
	      han fr„lsar oss.
033:023   Dina t†g h„nga slappa,
	      de h†lla ej masten stadig,
	      ej seglet sp„nt.
	  Men d† skall r”vat gods
	      utskiftas i myckenhet,
	  ja, ocks† de lama
	      skola d† taga byte.
033:024   Och ingen av inv†narna
	      skall s„ga: ˝Jag „r svag˝,
	  ty folket, som d„r bor,
	      har f†tt sin missg„rning f”rl†ten.
034:001   Tr„den fram, I folk, och h”ren;
	  I folkslag, akten h„rp†.
	  Jorden h”re och allt vad p† den „r,
	  jordens krets och vad som alstras d„rav.
034:002   Ty HERREN „r f”rt”rnad p† alla folk
	  och vred p† all deras h„r;
	  han giver dem till spillo,
	      han ”verl„mnar dem till att slaktas.
034:003   Deras slagna k„mpar ligga bortkastade,
	  och stank stiger upp fr†n deras d”da kroppar,
	  och bergen flyta av deras blod.
034:004   Himmelens hela h„rskara f”rg†s,
	  och himmelen sj„lv hoprullas s†som en bokrulle;
	  hela dess h„rskara faller f”rvissnad ned,
	  lik vissnade l”v fr†n vinrankan,
	  lik vissnade blad ifr†n fikontr„det.
034:005   Ty mitt sv„rd har druckit sig rusigt i himmelen;
	  se, det far ned p† Edom till dom,
	  p† det folk jag har givit till spillo.
034:006   Ja, ett sv„rd har HERREN,
	  det dryper av blod
	      och „r dr„nkt i fett,
	  i lamms och bockars blod,
	  i fett ifr†n v„durars njurar;
	  ty HERREN anst„ller ett offer i Bosra,
	  ett stort slaktande i Edoms land.
034:007   Vildoxar f„llas ock d„rvid,
	  tjurar, b†de sm† och stora.
	  Deras land dricker sig rusigt av blod,
	  och deras jord bliver dr„nkt i fett.
034:008   Ty detta „r en HERRENS h„mndedag,
	  ett vederg„llningens †r,
	      d† han utf”r Sions sak.
034:009   D† bliva Edoms b„ckar f”rvandlade till tj„ra
	  och dess jord till svavel;
	  ja, dess land bliver f”rbytt
	      i brinnande tj„ra.
034:010   Varken natt eller dag skall den branden slockna,
	  evinnerligen skall r”ken d„rav stiga upp.
	  Fr†n sl„kte till sl„kte skall landet ligga ”de,
	  aldrig i evighet
	      skall n†gon g† d„r fram.
034:011   Pelikaner och r”rdrommar skola taga det i besittning,
	  uvar och korpar skola bo d„ri;
	  ty f”r”delsens m„tsn”re och f”rst”relsens murlod
	      skall han l†ta komma d„r”ver.
034:012   Av dess „dlingar skola inga finnas kvar d„r,
	      som kunna utropa n†gon till konung;
	  och alla dess furstar f† en „nde.
034:013   Dess palatser fyllas av t”rne,
	  n„sslor och tistlar v„xa i dess f„sten;
	  och det bliver en boning f”r ”kenhundar
	  och ett tillh†ll f”r strutsar.
034:014   Schakaler bo d„r tillsammans med andra ”kendjur,
	  och gastar ropa d„r till varandra;
	  ja, d„r kan Lilit f† ro,
	  d„r kan hon finna en vilostad.
034:015   D„r reder pilormen sitt bo
	      och l„gger sina „gg
	  och kl„cker s† ut ynglet och samlar det i sitt skygd;
	  ja, d„r komma gamarna tillhopa,
	  den ene m”ter d„r den andre.
034:016   S”ken efter i HERRENS bok
	      och l„sen d„ri;
	  icke ett enda av de djuren
	      skall utebliva,
	  det ena skall icke f†f„ngt
	      s”ka det andra.
	  Ty det „r hans mun, som bjuder det,
	  det „r hans Ande, som samlar dem tillhopa.
034:017   Det „r han, som kastar
	      lott f”r dem,
	  hans hand tillskiftar dem
	      deras mark efter m„tsn”re;
	  till evig tid skola de hava den till besittning,
	  fr†n sl„kte till sl„kte bo d„rp†.

035:001   ™knen och ”demarken skola gl„dja sig,
	  och hedmarken skall fr”jdas
	      och blomstra s†som en lilja.
035:002   Den skall blomstra sk”nt och fr”jda sig,
	  ja, fr”jda sig och jubla;
	  Libanons h„rlighet skall bliva den given,
	  Karmels och Sarons prakt.
	  Ja, de skola f† se
	      HERRENS h„rlighet,
	      v†r Guds prakt.
035:003   St„rken maktl”sa h„nder,
	  given kraft †t vacklande kn„n.
035:004   S„gen till de f”rsagda:
	  ˝Varen frimodiga, frukten icke.˝
	  Se, eder Gud
	      kommer med h„mnd;
	  vederg„llning kommer fr†n Gud,
	      ja, sj„lv kommer han och fr„lsar eder.
035:005   D† skola de blindas ”gon ”ppnas
	  och de d”vas ”ron uppl†tas.
035:006   D† skall den lame hoppa s†som en hjort,
	  och den stummes tunga skall jubla.
	  Ty vatten skola bryta fram i ”knen
	  och str”mmar p† hedmarken.
035:007   Av f”rbr„nt land skall bliva en sj”
	  och av torr mark vattenk„llor;
	  p† den plats, d„r ”kenhundar l„grade sig,
	  skall v„xa gr„s j„mte vass och r”r.
035:008   Och en banad v„g, en farv„g,
	      skall g† d„r fram,
	  och den skall kallas ˝den heliga v„gen˝;
	  ingen oren skall f„rdas d„rp†,
	      den skall vara f”r dem sj„lva.
	  Den som vandrar den v„gen skall icke g† vilse,
	      om han ock h”r till de f†kunniga.
035:009   D„r skall icke vara n†got lejon,
	  ej heller skall n†got annat vilddjur komma dit.
	  Intet s†dant skall finnas d„r,
	  men ett fr„lsat folk skall vandra p† den.
035:010   Ja, HERRENS f”rlossade skola v„nda tillbaka
	  och komma till Sion med jubel;
	  evig gl„dje skall kr”na deras huvuden,
	  fr”jd och gl„dje skola de undf†,
	  men sorg och suckan skola fly bort.
036:001 Och i konung Hiskias fjortonde regerings†r h„nde sig, att
	Sanherib, konungen i Assyrien, drog upp och angrep alla bef„sta
	st„der i Juda och intog dem.
036:002 Och konungen i Assyrien s„nde fr†n Lakis †stad Rab-Sake med en
	stor h„r till Jerusalem mot konung Hiskia; och han stannade vid
	™vre dammens vattenledning, p† v„gen till Valkarf„ltet.
036:003 D† gingo ”verhovm„staren Eljakim, Hilkias son, och sekreteraren
	Sebna och kansleren Joa, Asafs son, ut till honom.
036:004 Och Rab-Sake sade till dem: ˝S„gen till Hiskia: S† s„ger den
	store konungen, konungen i Assyrien: Vad „r det f”r en
	f”rtr”stan, som du nu har h„ngivit dig †t?
036:005 Jag s„ger: Det „r allenast munv„der, att du vet r†d och har makt
	att f”ra kriget.  P† vem f”rtr”star du d†, eftersom du har satt
	dig upp mot mig?
036:006 Du f”rtr”star v„l p† den br„ckta r”rstaven Egypten, men se, n„r
	n†gon st”der sig p† den, g†r den i i hans hand och genomborrar
	den.  Ty s†dan „r Farao, konungen i Egypten, f”r alla som
	f”rtr”sta p† honom.
036:007 Eller s„ger du kanh„nda till mig: 'Vi f”rtr”sta p† HERREN, v†r
	Gud?'  Var det d† icke hans offerh”jder och altaren Hiskia
	avskaffade, n„r han sade till Juda och Jerusalem: 'Inf”r detta
	altare skolen I tillbedja'?
036:008 Men ing† nu ett vad med min herre, konungen i Assyrien: jag vill
	giva dig tv† tusen h„star, om du kan skaffa dig ryttare till
	dem.
036:009 Huru skulle du d† kunna sl† tillbaka en enda st†th†llare, en av
	min herres ringaste tj„nare?  Och du s„tter din f”rtr”stan till
	Egypten i hopp om att s† f† vagnar och ryttare!
036:010 Menar du d† att jag utan HERRENS vilja har dragit upp till
	detta land f”r att f”rd„rva det?  Nej, det „r HERREN, som har
	sagt till mig: Drag upp mot detta land och f”rd„rva det.˝

036:011 D† sade Eljakim och Sebna och Joa till Rab-Sake: ˝Tala till dina
	tj„nare p† arameiska, ty vi f”rst† det spr†ket, och tala icke
	till oss p† judiska inf”r folket som st†r p† muren.˝
036:012 Men Rab-Sake svarade: ˝Žr det d† till din herre och till dig,
	som min herre har s„nt mig att tala dessa ord?  Žr det icke
	fastmer till de m„n som sitta p† muren och som j„mte eder skola
	n”dgas „ta sin egen tr„ck och dricka sitt eget vatten?˝
036:013 D„refter tr„dde Rab-Sake n„rmare och ropade med h”g r”st p†
	judiska och sade: ˝H”ren den store konungens, den assyriske
	konungens, ord.
036:014 S† s„ger konungen: L†ten icke Hiskia bedraga eder, ty han f”rm†r
	icke r„dda eder.
036:015 Och l†ten icke Hiskia f”rleda eder att f”rtr”sta p† HERREN,
	d„rmed att han s„ger: 'HERREN skall f”rvisso r„dda oss; denna
	stad skall icke bliva given i den assyriske konungens hand.'
036:016 H”ren icke p† Hiskia.  Ty s† s„ger konungen i Assyrien: G”ren
	upp i godo med mig och given eder †t mig, s† skolen I f† „ta var
	och en av sitt vintr„d och av sitt fikontr„d och dricka var och
	en ur sin brunn,
036:017 till dess jag kommer och h„mtar eder till ett land som „r likt
	edert eget land, ett land med s„d och vin, ett land med br”d och
	ving†rdar.
036:018 L†ten icke Hiskia f”rleda eder, n„r han s„ger: 'HERREN skall
	r„dda oss.'  Har v„l n†gon av de andra folkens gudar r„ddat sitt
	land ur den assyriske konungens hand?
036:019 Var „ro Hamats och Arpads gudar?  Var „ro Sefarvaims gudar?
	Eller hava de r„ddat Samaria ur min hand?
036:020 Vilken bland dessa l„nders alla gudar har v„l r„ddat sitt land
	ur min hand, eftersom I menen, att HERREN skall r„dda Jerusalem
	ur min hand?˝

036:021 Men de tego och svarade honom icke ett ord, ty konungen hade s†
	bjudit och sagt: ˝Svaren honom icke.˝
036:022 Och ”verhovm„staren Eljakim, Hilkias son, och sekreteraren Sebna
	och kansleren Joa, Asafs son, kommo till Hiskia med s”nderrivna
	kl„der och ber„ttade f”r honom, vad Rab-Sake hade sagt.
037:001 D† nu konung Hiskia h”rde detta, rev han s”nder sina kl„der och
	h”ljde sig i sorgdr„kt och gick in i HERRENS hus.
037:002 Och ”verhovm„staren Eljakim och sekreteraren Sebna och de „ldste
	bland pr„sterna s„nde han, h”ljda i sorgdr„kt, till profeten
	Jesaja, Amos' son.
037:003 Och de sade till denne: ˝S† s„ger Hiskia: En n”dens, tuktans och
	sm„lekens dag „r denne dag, ty fostren hava v„l kommit fram till
	f”dseln, men kraft att f”da finnes icke.
037:004 Kanh„nda skall HERREN, din Gud, h”ra Rab-Sakes ord, med vilka
	hans herre, konungen i Assyrien, har s„nt honom till att sm„da
	den levande Guden, s† att han straffar honom f”r dessa ord som
	han, HERREN, din Gud, har h”rt.  S† bed nu en b”n f”r den
	kvarleva som „nnu finnes.˝
037:005 N„r nu konung Hiskias tj„nare kommo till Jesaja,
037:006 sade Jesaja till dem: ˝S† skolen I s„ga till eder herre: S†
	s„ger HERREN: Frukta icke f”r de ord som du har h”rt, dem, med
	vilka den assyriske konungens tj„nare hava h„dat mig.
037:007 Se, jag skall l†ta en s†dan ande komma in i honom, att han p†
	grund av ett rykte som han skall f† h”ra v„nder tillbaka till
	sitt land; och jag skall l†ta honom falla f”r sv„rd i hans eget
	land.˝

037:008 Och Rab-Sake v„nde tillbaka och fann den assyriske konungen
	upptagen med att bel„gra Libna; ty han hade h”rt, att han hade
	brutit upp fr†n Lakis.

037:009 Men n„r Sanherib fick h”ra s„gas om Tirhaka, konungen i
	Etiopien, att denne hade dragit ut f”r att strida mot honom,
	skickade han, s† snart han h”rde detta, s„ndebud till Hiskia och
	sade:
037:010 ˝S† skolen I s„ga till Hiskia, Juda konung: L†t icke din Gud,
	som du f”rtr”star p†, bedraga dig, i det att du t„nker:
	'Jerusalem skall icke bliva givet i den assyriske konungens
	hand.'
037:011 Du har ju h”rt, vad konungarna i Assyrien hava gjort med alla
	andra l„nder, huru de hava givit dem till spillo.  Och du skulle
	nu bliva r„ddad!
037:012 Hava v„l de folk, som mina f„der f”rd„rvade, Gosan, Haran, Resef
	och Edens barn i Telassar, blivit r„ddade av sina gudar?
037:013 Var „r Hamats konung och Arpads konung och konungen ”ver
	Sefarvaims stad, ”ver Hena och Iva?˝

037:014 N„r Hiskia hade mottagit brevet av s„ndebuden och l„st det,
	gick han upp i HERRENS hus, och d„r bredde Hiskia ut det inf”r
	HERRENS ansikte.
037:015 Och Hiskia bad till HERREN och sade:
037:016 ˝HERRE Sebaot, Israels Gud, du som tronar p† keruberna, du
	allena „r Gud, den som r†der ”ver alla riken p† jorden; du har
	gjort himmel och jord.
037:017 HERRE, b”j ditt ”ra h„rtill och h”r; HERRE, ”ppna dina ”gon och
	se.  Ja, h”r alla Sanheribs ord, det budskap, varmed han har
	sm„dat den levande Guden.
037:018 Det „r sant, HERRE, att konungarna i Assyrien hava f”r”tt alla
	l„nder s†som ock sitt eget land.
037:019 Och de hava kastat deras gudar i elden; ty dessa voro inga
	gudar, utan verk av m„nniskoh„nder, tr„ och sten; d„rf”r kunde
	de f”rg”ra dem.
037:020 Men fr„ls oss nu, HERRE, v†r Gud, ur hans hand, s† att alla
	riken p† jorden f”rnimma, att du, HERRE, „r den ende.˝

037:021 D† s„nde Jesaja, Amos' son, bud till Hiskia och l„t s„ga: ˝S†
	s„ger HERREN, Israels Gud, jag, till vilken du har bett ang†ende
	Sanherib, konungen i Assyrien:
037:022 Detta „r det ord, som HERREN har talat om honom:

	  Hon f”raktar dig och bespottar dig,
	      jungfrun dottern Sion;
	  hon skakar huvudet efter dig,
	      dottern Jerusalem.
037:023   Vem har du sm„dat och h„dat,
	      och mot vem har du upph„vt din r”st?
	  Alltf”r h”gt har du upplyft dina ”gon --
	      ja, mot Israels Helige.
037:024   Genom dina tj„nare sm„dade du HERREN,
	      n„r du sade: 'Med mina m†nga vagnar
	  drog jag upp p† bergens h”jder,
	      l„ngst upp p† Libanon;
	  jag h”gg ned dess h”ga cedrar
	      och v„ldiga cypresser;
	  jag tr„ngde fram till dess ”versta h”jder,
	      dess frodigaste skog;
037:025   jag gr„vde brunnar
	      och drack ut vatten,
	  och med min fot uttorkade jag
	      alla Egyptens str”mmar.'
037:026   Har du icke h”rt, att jag f”r l„nge sedan
	      beredde detta?
	  Av †lder best„mde jag ju s†;
	      och nu har jag f”rt det fram:
	  du fick makt att ”del„gga bef„sta st„der
	      till grusade stenhopar.
037:027   Deras inv†nare blevo maktl”sa,
	      de f”rf„rades och stodo med skam.
	  Det gick dem s†som gr„set p† marken
	      och gr”na ”rter,
	  s†som det som v„xer p† taken,
	      och s„d, som f”rg†s,
	      f”rr„n str†et har vuxit upp.
037:028   Om du sitter eller g†r ut
	      eller g†r in, s† vet jag det,
	      och huru du rasar mot mig.
037:029   Men d† du nu s† rasar mot mig
	      och d† ditt ”vermod har n†tt till mina ”ron,
	  skall jag s„tta min krok i din n„sa
	      och mitt betsel i din mun
	  och f”ra dig tillbaka samma v„g,
	      som du har kommit p†.

037:030 Och detta skall f”r dig vara tecknet: man skall detta †r „ta,
	vad som v„xer upp av spills„d, och n„sta †r sj„lvvuxen s„d, men
	det tredje †ret skolen I f† s† och sk”rda och plantera ving†rdar
	och „ta deras frukt.
037:031 Och den r„ddade skaran av Juda hus, som bliver kvar, skall †ter
	skjuta rot nedtill och b„ra frukt upptill.
037:032 Ty fr†n Jerusalem skall utg† en kvarleva, en r„ddad skara fr†n
	Sions berg.  HERREN Sebaots nit„lskan skall g”ra detta.
037:033 D„rf”r s„ger HERREN s† om konungen i Assyrien:

	  Han skall icke komma in i denna stad
	  och icke skjuta n†gon pil ditin;
	  han skall icke mot den f”ra fram n†gon sk”ld
	  eller kasta upp n†gon vall mot den.
037:034   Samma v„g han kom skall han v„nda tillbaka,
	  och in i denna stad skall han icke komma, s„ger HERREN.
037:035   Ty jag skall besk„rma och fr„lsa denna stad
	  f”r min tj„nare Davids skull.˝

037:036 Och HERRENS „ngel gick ut och slog i assyriernas l„ger ett
	hundra †ttiofem tusen man; och n„r man bittida f”ljande morgon
	kom ut, fick man se d”da kroppar ligga d„r ”verallt.
037:037 D† br”t Sanherib, konungen i Assyrien, upp och t†gade tillbaka;
	och han stannade sedan i Nineve.
037:038 Men n„r han en g†ng tillbad i sin gud Nisroks tempel, blev han
	dr„pt med sv„rd av sina s”ner Adrammelek och Sareser; d„refter
	flydde dessa undan till Ararats land.  Och hans son Esarhaddon
	blev konung efter honom.
038:001 Vid den tiden blev Hiskia d”dssjuk; och profeten Jesaja, Amos'
	son, kom till honom och sade till honom: ˝S† s„ger HERREN:
	Best„ll om ditt hus; ty du m†ste d” och skall icke tillfriskna.˝
038:002 D† v„nde Hiskia sitt ansikte mot v„ggen och bad till HERREN.
038:003 Och han sade: ˝Ack HERRE, t„nk dock p† huru jag har vandrat
	inf”r dig i trohet och med h„ngivet hj„rta och gjort, vad gott
	„r i dina ”gon.˝  Och Hiskia gr„t bitterligen.
038:004 D† kom HERRENS ord till Jesaja: han sade:
038:005 ˝G† och s„g till Hiskia: S† s„ger HERREN, din fader Davids Gud:
	Jag har h”rt din b”n, jag har sett dina t†rar.  Se, jag skall
	f”r”ka din livstid med femton †r;
038:006 jag skall ock r„dda dig och denna stad ur den assyriske
	konungens hand.  Ja, jag skall besk„rma denna stad.
038:007 Och detta skall f”r dig vara tecknet fr†n HERREN d„rp† att HERREN
	skall g”ra, vad han nu har lovat:
038:008 se, solvisarskuggan, som nu p† Ahas' solvisare har g†tt ned†t
	med solen, skall jag l†ta g† tio steg tillbaka.˝  S† gick solen
	tillbaka p† solvisaren de tio steg, som den reda hade lagt till
	rygga.

038:009 En s†ng, skriven av Hiskia, Juda konung, n„r han hade varit sjuk
	och tillfrisknat fr†n sin sjukdom:
038:010   Jag t„nkte: Jag g†r h„dan
	      i mina b„sta dagar,
	      in genom d”dsrikets portar;
	  jag varder ber”vad †terstoden av mina †r.
038:011   Jag t„nkte: Jag f†r icke mer se HERREN,
	      HERREN i de levandes land.
	  Hos dem som bo i f”rg„ngelsens rike
	      f†r jag ej mer sk†da m„nniskor.
038:012   Min hydda ryckes upp och flyttas bort ifr†n mig
	      s†som en herdes t„lt.
	  Jag har v„vt mitt liv till slut s†som en v„vare sin v„v,
	      och jag sk„res nu ned fr†n bommen;
	  innan dagen har g†tt ”ver till natt, „r du f„rdig med mig.
038:013   Jag m†ste ryta s†som ett lejon intill morgonen;
	      s† krossas alla bin i min kropp.
	  Ja, innan dagen har g†tt ”ver till natt, „r du f„rdig med mig.
038:014   Jag klagade s†som en svala, s†som en trana,
	      jag suckade s†som en duva;
	  matta blickade mina ”gon mot h”jden:
	  ˝HERRE, jag lider n”d; tag dig an min sak.˝
038:015   Men vad skall jag v„l s„ga,
	      d† han nu har talat till mig
	      och sj„lv utf”rt sitt verk?
	  I ro f†r jag nu leva alla mina †r till slut
	      efter all min sj„ls bedr”velse.
038:016   Herre, s†dant l„nder till liv,
	  min ande har i allo sitt liv d„rav.
	  Och s† helar du mig -- ja, giv mig liv!
038:017   Se till mitt b„sta kom denna bittra bedr”velse ”ver mig.
	  I din k„rlek r„ddade du min sj„l
	      ifr†n f”rintelsens grop,
	  i det du kastade alla mina synder
	      bakom din rygg.
038:018   Ty d”dsriket tackar dig icke,
	      d”den prisar dig icke,
	  och de som hava farit ned i graven hoppas ej mer
	      p† din trofasthet.
038:019   De som leva, de som leva, de tacka dig,
	      s†som ock jag nu g”r;
	  och f„derna g”ra din trofasthet
	      kunnig f”r barnen.
038:020   HERREN skall fr„lsa mig,
	  och mina s†nger skola vi d† spela
	      i alla v†ra livsdagar
	      d„ruppe i HERRENS hus.

038:021 Och Jesaja tillsade, att man skulle taga en fikonkaka och l„gga
	den s†som pl†ster p† bulnaden, s† skulle han tillfriskna.
038:022 Men Hiskia sade: ˝Vad f”r ett tecken gives mig d„rp† att jag
	skall f† g† upp i HERRENS hus?˝
039:001 Vid samma tid s„nde Merodak-Baladan, Baladans son, konungen i
	Babel, brev och sk„nker till Hiskia; och han fick h”ra, att
	denne hade varit sjuk, men blivit †terst„lld.
039:002 Och Hiskia gladde sig ”ver deras ankomst och visade dem sitt
	f”rr†dshus, sitt silver och guld, sina v„lluktande kryddor och
	sina dyrbara oljor och hela sitt tyghus och allt vad som fanns i
	hans skattkamrar.  Intet fanns i Hiskias hus eller eljest i hans
	„go, som han icke visade dem.

039:003 Men profeten Jesaja kom till konung Hiskia och sade till honom:
	˝Vad hava dessa m„n sagt, och varifr†n hava de kommit till dig?˝
	Hiskia svarade: ˝De hava kommit till mig ifr†n fj„rran land,
	ifr†n Babel.˝
039:004 Han sade vidare: ˝Vad hava de sett i ditt hus?˝  Hiskia svarade:
	˝Allt som „r i mitt hus hava de sett: intet finnes i mina
	skattkamrar, som jag icke har visat dem.˝
039:005 D† sade Jesaja till Hiskia: ˝H”r HERREN Sebaots ord:
039:006 Se, dagar skola komma, d† allt som finnes i ditt hus och som
	dina f„der hava samlat „nda till denna dag skall f”ras bort till
	Babel; intet skall bliva kvar, s„ger HERREN.
039:007 Och s”ner till dig, de som skola utg† av dig och som du skall
	f”da, dem skall man taga, och de skola bliva hovtj„nare i den
	babyloniske konungens palats.˝
039:008 Hiskia sade till Jesaja: ˝Gott „r det HERRENS ord, som du har
	talat.˝  Och han sade ytterligare: ˝Frid och trygghet skola ju
	f† r†da i min tid.˝
040:001   Tr”sten, tr”sten mitt folk,
	      s„ger eder Gud.
040:002   Talen ljuvligt till Jerusalem
	      och prediken f”r det,
	  att dess vederm”da „r slut,
	      att dess missg„rning „r f”rsonad
	  och att det har f†tt dubbelt igen av HERRENS hand
	      f”r all sina synder.
040:003   H”r, man ropar;
	      ˝Bereden v„g
	      f”r HERREN i ”knen,
	  banen p† hedmarken
	      en j„mn v„g f”r v†r Gud.
040:004   Alla dalar skola h”jas
	  och alla berg och h”jder s„nkas;
	  vad oj„mnt „r skall j„mnas,
	  och vad ol„ndigt „r skall bliva sl„t mark.
040:005   HERRENS h„rlighet skall varda uppenbarad,
	  och allt k”tt skall tillsammans se den.
	  Ty s† har HERRENS mun talat.˝
040:006   H”r, n†gon talar: ˝Predika!˝,
	  och en annan svarar: ˝Vad skall jag predika?˝
	  ˝Allt k”tt „r gr„s
	  och all dess h„rlighet s†som ett blomster p† marken.
040:007   Gr„set torkar bort,
	      blomstret f”rvissnar,
	  n„r HERRENS andedr„kt bl†ser d„rp†.
040:008   Gr„set torkar bort,
	      blomstret f”rvissnar,
	  men v†r Guds ord
	      f”rbliver evinnerligen.˝
040:009   Stig upp p† ett h”gt berg,
	      Sion, du gl„djens budb„rarinna;
	  h„v upp din r”st med kraft,
	      Jerusalem, du gl„djens budb„rarinna:
	  h„v upp den utan fruktan,
	  s„g till Juda st”der:
	      ˝Se, d„r „r eder Gud!˝
040:010   Ja, Herren, HERREN kommer
	      med v„ldighet,
	  och hans arm visar sin makt.
	  Se, han har med sig sin l”n,
	      och hans segerbyte g†r framf”r honom.
040:011   Han f”r sin hjord i bet s†som en herde,
	  han samlar lammen i sin famn
	  och b„r dem i sitt sk”te
	      och sakta f”r han moderf†ren fram.
040:012   Vem „r det, som m„ter upp havens vatten i sin hand
	  och m„rker ut himmelens vidd med sina utsp„nda fingrar?
	  Vem m„ter upp stoftet p† jorden med ett tredingsm†tt?
	  Vem v„ger bergen p† en v†g
	  och h”jderna p† en viktsk†l?
040:013   Vem kan utrannsaka HERRENS Ande,
	  och vem kan giva honom r†d och undervisa honom?
040:014   G†r han till r†ds med n†gon,
	  f”r att denne skall giva honom f”rst†nd
	  och l„ra honom den r„tta stigen,
	  l„ra honom kunskap
	  och visa honom f”rst†ndets v„g?
040:015   Nej, folken „ro att akta s†som en droppe ur „mbaret
	  och s†som ett grand p† v†gsk†len;
	  se, havsl„nderna lyfter han s†som ett stoftkorn.
040:016   Libanons skog vore icke nog till offerved
	  och dess djur icke nog till br„nnoffer.
040:017   Folken „ro allasammans s†som ett intet inf”r honom;
	  s†som alls intet och idel tomhet aktas de av honom.
040:018   Vid vem viljen I d† likna Gud,
	  och vad finnes honom likt att st„lla vid hans sida?
040:019   M†nne ett avgudabel„te?  -- det gjutes av n†gon konstn„r,
	  och guldsmeden ”verdrager det sedan med guld,
	  och med silverkedjor pryder s† guldsmeden det.
040:020   Den som icke har r†d att offra s† mycket,
	  han v„ljer ut ett stycke tr„, som icke ruttnar,
	  och s”ker sig en f”rfaren konstn„r,
	  som kan f”rf„rdiga ett bel„te, som ej faller omkull.
040:021   Haven I d† intet f”rst†nd?
	      H”ren I d† intet?
	  Blev detta icke f”rkunnat
	      f”r eder fr†n begynnelsen?
	  Haven I icke f”rst†tt,
	      vad jordens grundvalar s„ga?
040:022   Han „r den som tronar ”ver jordens rund,
	  och dess inbyggare „ro s†som gr„shoppor;
	  han „r den som utbreder himmelen s†som ett flor
	  och sp„nner ut den s†som ett t„lt att bo inunder.
040:023   Han „r den som g”r furstarna till intet,
	  f”rvandlar domarna p† jorden till idel tomhet.
040:024   Knappt „ro de planterade,
	      knappt „ro de s†dda,
	  knappt har deras stam
	      slagit rot i jorden,
	  s† bl†ser han p† dem, och de f”rtorka,
	  och en stormvind f”r dem bort s†som str†.
040:025   Vid vem viljen I d† likna mig, s† agg jag skulle vara s†som han?
	      s„ger den Helige.
040:026   Lyften upp edra ”gon mot h”jden
	  och sen: vem har skapat allt detta?
	  Det har han som f”r h„rskaran d„ruppe fram i r„knade hopar;
	  han n„mner dem alla vid namn.
	  S† stor „r hans makt, s† v„ldig hans kraft,
	  att icke en enda utebliver.
040:027   Huru kan du s„ga s†dant, du Jakob,
	  och tala s†, du Israel:
	  ˝Min v„g „r f”rdold f”r HERREN,
	  och min r„tt „r f”rsvunnen f”r min Gud˝?
040:028   Vet du d† icke,
	      har du ej h”rt det,
	  att HERREN „r en evig Gud,
	  han som har skapat jordens „ndar?
	  Han bliver ej tr”tt och uppgives icke,
	  hans f”rst†nd „r outrannsakligt.
040:029   Han giver den tr”tte kraft
	  och f”r”kar den maktl”ses styrka.
040:030   Ynglingar kunna bliva tr”tta och uppgivas,
	  och unga m„n kunna falla;
040:031   men de som bida efter HERREN h„mta ny kraft,
	  de f† nya vingfj„drar s†som ”rnarna.
	  S† hasta de †stad utan att uppgivas,
	  de f„rdas fram†t utan att bliva tr”tta.
041:001   Tigen, I havsl„nder, och lyssnen till mig,
	  och m† folken h„mta ny kraft;
	  m† de s† komma fram och tala,
	  ja, l†t oss med varandra tr„da inf”r r„tta.
041:002   Vem har i ”ster l†tit denne uppst†,
	  som m”tes av seger, var han g†r fram?
	  Vem giver folkslag i hans v†ld
	  och g”r honom till h„rskare ”ver konungar?
	  Vem g”r deras sv„rd till stoft
	  och deras b†gar till str† som f”res bort av vinden?
041:003   Han f”rjagar dem, d„r han g†r lyckosam fram,
	  vanliga v„gar trampar icke hans fot.
041:004   Vem har verkat och utf”rt detta?
	  Det har han som fr†n begynnelsen
	  kallade m„nniskors sl„kten fram:
	  jag, HERREN, som „r den f”rste
	  och som intill det sista „r densamme.
041:005   Havsl„nderna se det och frukta,
	  och jordens „ndar f”rskr„ckas.
	  Man n„rmar sig till varandra och kommer tillhopa.
041:006   Den ene vill hj„lpa den andre;
	  han s„ger till den andre: ˝Fatta mod!˝
041:007   Tr„snidaren s„tter mod i guldsmeden,
	  bleckslagaren i den som hamrar p† st„d.
	  Han s„ger om l”dningen: ˝Den „r god˝
	  och f„ster bilden med spikar, s† att den ej faller omkull.
041:008   Men du Israel, min tj„nare,
	  du Jakob, som jag har utvalt,
	  du „ttling av Abraham, min v„n,
041:009   du som jag har h„mtat fr†n jordens „ndar
	  och kallat hit fr†n dess yttersta h”rn
	  och till vilken jag har sagt: ˝Du „r min tj„nare,
	  dig har jag utvalt och icke f”rsm†tt˝,
041:010   frukta icke, ty jag „r med dig;
	  var ej f”rsagd, ty jag „r din Gud.
	  Jag styrker dig, jag hj„lper dig ock,
	  jag uppeh†ller dig med min r„ttf„rdighets h”gra hand.
041:011   Se, alla som „ro dig h„tska
	      skola komma p† skam och blygas;
	  dina motst†ndare skola bliva till intet
	      och skola f”rg†s.
041:012   Du skall s”ka efter dina vedersakare,
	      men icke finna dem;
	  ja, de som strida mot dig skola bliva till intet
	      och f† en „nde.
041:013   Ty jag „r HERREN, din Gud, som h†ller dig
	      vid din h”gra hand
	  och som s„ger till dig: Frukta icke,
	      jag hj„lper dig.
041:014   S† frukta nu icke, du mask Jakob,
	  du Israels lilla hop.
	  Jag hj„lper dig, s„ger HERREN;
	  din f”rlossare „r Israels Helige.
041:015   Se, jag g”r dig till en tr”skvagn,
	  ny och med skarpa taggar,
	  s† att du skall s”ndertr”ska berg och krossa dem till stoft
	  och g”ra h”jder lika agnar.
041:016   Du skall kasta dem med kastskovel,
	  och vinden skall f”ra dem bort
	  och stormen f”rskingra dem;
	  men du sj„lv skall fr”jda dig i HERREN
	  och ber”mma dig av Israels Helige.
041:017   De betryckta och fattiga
	  s”ka f”rg„ves efter vatten,
	  deras tunga f”rsm„ktar av t”rst;
	  men jag, HERREN, skall b”nh”ra dem,
	  jag, Israels Gud, skall icke ”vergiva dem.
041:018   Jag skall l†ta str”mmar rinna upp p† h”jderna
	  och k„llor i dalarna;
	  jag skall g”ra ”knen till en vattenrik sj”
	  och torrt land till k„llspr†ng.
041:019   Och jag skall l†ta cedrar och akacietr„d v„xa upp i ”knen
	  j„mte myrten och olivtr„d
	  och skall p† hedmarken plantera cypress
	  tillsammans med alm och buxbom,
041:020   f”r att man skall b†de se och veta
	  och akta p† och f”rst†,
	  att HERRENS hand har gjort detta,
	  att Israels Helige har skapat det.
041:021   S† tr„den nu fram med eder sak,
	      s„ger HERREN;
	  kommen med edra bevis,
	      s„ger Jakobs konung.
041:022   Ja, m† man komma med dem
	  och f”rkunna f”r oss, vad som skall ske.
	  Var „ro edra forna utsagor?
	  L„ggen fram dem, f”r att vi m† akta p† dem
	  och se till, huru de hava g†tt i fullbordan.
	  Eller l†ten oss h”ra, vad som nu skall komma,
041:023   f”rkunnen, vad framdeles skall h„nda,
	  f”r att vi m† se, att I „ren gudar.
	  Ja, g”ren n†gonting, vad det nu vara m†,
	  s† att vi alla h„pna, n„r vi se det.
041:024   Men se, I „ren ett intet,
	  och edert verk „r alls intet;
	  den som utv„ljer eder „r en styggelse.
041:025   Jag l„t i norr en man uppst†, och han kom,
	  ja, i ”ster en som skulle †kalla mitt namn;
	  och han skulle g† fram ”ver landsherrarna, s†som vore de lerjord,
	  lik en krukmakare, som trampar lera.
041:026   Vem f”rkunnade detta f”rut, s† att vi fingo veta det,
	  eller i f”rv„g, s† att vi kunde s„ga: ˝Du hade r„tt˝?
	  Ingen fanns, som f”rkunnade det,
	  ingen, som l„t oss h”ra det,
	  ingen, som h”rde eder tala d„rom.
041:027   Jag „r den f”rste, som s„ger till Sion: ˝Se, se d„r „ro de˝,
	  den f”rste, som bringar Jerusalem detta gl„djens budskap.
041:028   Jag ser mig om, men h„r finnes ingen,
	  ingen bland dessa, som kan giva besked;
	  ingen som kan giva ett svar p† min fr†ga.
041:029   Se, de „ro allasammans f†f„nglighet,
	  deras verk „ro ett intet,
	  deras bel„ten vind och tomhet.
042:001   Se, ”ver min tj„nare som jag uppeh†ller,
	  min utkorade, till vilken min sj„l har behag,
	  ”ver honom har jag l†tit min Ande komma;
	  han skall utbreda r„tten bland folken.
042:002   Han skall icke skria eller ropa
	  och icke l†ta h”ra sin r”st p† gatorna.
042:003   Ett brutet r”r skall han icke s”nderkrossa,
	  och en tynande veke skall han icke utsl„cka;
	  han skall i trofasthet utbreda r„tten.
042:004   Hans kraft skall icke f”rtyna eller brytas,
	  intill dess att han har grundat r„tten p† jorden;
	  havsl„nderna v„nta efter hans lag.
042:005   S† s„ger Gud, HERREN,
	  han som har skapat himmelen och utsp„nt den,
	  han som har utbrett jorden med vad som alstras d„rav,
	  han som har givit liv †t folket som „r d„rp†
	  och ande †t dem som vandra d„r:
042:006   Jag, HERREN, har kallat dig i r„ttf„rdighet,
	  och jag vill fatta dig vid handen
	  och bevara dig och fullborda i dig f”rbundet med folket
	  och s„tta dig till ett ljus f”r folkslagen,
042:007   f”r att du m† ”ppna blinda ”gon
	  och f”ra f†ngar ut ur f„ngelset,
	  ja, ur f†ngenskapen dem som sitta i m”rkret.
042:008   Jag, HERREN, det „r mitt namn;
	  och jag giver icke min „ra †t n†gon annan
	  eller mitt lov †t bel„tena.
042:009   Se, vad jag f”rut f”rkunnade, det har nu kommit.
	  Nu f”rkunnar jag nya ting;
	  f”rr„n de visa sig,
	  l†ter jag eder h”ra om dem.
042:010   Sjungen till HERRENS „ra en ny s†ng,
	  hans lov fr†n jordens „nda,
	  I som faren p† havet, s† ock allt vad d„ri „r,
	  I havsl„nder med edra inbyggare;
042:011   st„mmen upp, du ”ken med dina st„der
	  och I byar, d„r Kedar bor;
	  jublen, I klippornas inv†nare,
	  ropen fr†n bergens toppar.
042:012   Given HERREN „ra
	  och f”rkunnen hans lov i havsl„nderna.
042:013   HERREN drager ut s†som en hj„lte,
	  han eggar upp sig till iver s†som en krigare;
	  han uppgiver h„rskri, han ropar h”gt
	  och visar sin makt mot sina fiender.
042:014   I l†ng tid har jag tegat,
	      jag h”ll mig stilla och betvang mig;
	  men nu skall jag h”ja rop s†som en barnaf”derska,
	      jag vill skaffa mig luft och andas ut.
042:015   Jag skall f”r”da berg och h”jder
	      och l†ta allt gr„s p† dem f”rtorka;
	  jag skall g”ra str”mmar till land
	      och l†ta allt gr„s p† dem f”rtorka;
	  jag skall g”ra str”mmar till land
	      och l†ta sj”ar torka ut.
042:016   Och de blinda skall jag leda
	      p† en v„g som de icke k„nna;
	  p† stigar som de icke k„nna
	      skall jag f”ra dem.
	  Jag skall g”ra m”rkret framf”r dem till ljus
	      och det som „r oj„mnt till j„mn mark.
	  Detta „r, vad jag skall g”ra,
	      och jag skall ej rygga mitt ord.
042:017   Men de som f”rtr”sta p† skurna bel„ten
	      och som s„ga till gjutna bel„ten:
	      ˝I „ren v†ra gudar˝,
	  de skola vika tillbaka
	      och st† d„r med skam.
042:018   H”ren, I d”ve;
	  I blinde, sk†den och sen.
042:019   Vem „r blind, om icke min tj„nare,
	  och s† d”v som den budb„rare jag s„nder †stad?
042:020   Du har f†tt se mycket,
	      men du aktar icke d„rp†;
	  fast„n ”ronen hava blivit ”ppnade,
	      lyssnar ingen till.
042:021   Det „r HERRENS behag, f”r hans r„ttf„rdighets skull,
	  att han vill l†ta sin lag komma till makt och „ra.
042:022   Men detta „r ett plundrat och sk”vlat folk;
	  dess ynglingar „ro alla lagda i bojor,
	  och i f„ngelser h†llas de g”mda,
	  de hava blivit givna till plundring,
	      och ingen finnes, som r„ddar,
	  till sk”vling, och ingen s„ger:
	      ˝Giv tillbaka.˝
042:023   Ack att n†gon bland eder ville lyssna h„rtill,
	  f”r framtiden giva akt och h”ra h„rp†!
042:024   Vem har l„mnat Jakob till sk”vling
	  och Israel i plundrares v†ld?
	  Har icke HERREN gjort det;
	      han, mot vilken vi hava syndat,
	  han, p† vilkens v„gar
	      man icke ville vandra
	  och p† vilkens lag
	      man icke ville h”ra?
042:025   D„rf”r utg”t han ”ver dem i sin vrede
	  f”rt”rnelse och krigets raseri.
	  Och de f”rbr„ndes d„rav runt omkring,
	      men besinnade det icke;
	  de f”rt„rdes d„rav,
	      men aktade icke d„rp†.
043:001   Men nu s„ger HERREN s†,
	  han som har skapat dig, Jakob,
	      han som har danat dig, Israel:
	  Frukta icke, ty jag har f”rlossat dig,
	  jag har kallat dig vid ditt namn, du „r min.
043:002   Om du ock m†ste g† genom vatten, s† „r jag med dig,
	  eller genom str”mmar, s† skola de icke f”rdr„nka dig;
	  m†ste du „n g† genom eld, s† skall du ej bliva svedd,
	  och l†gorna skola ej f”rt„ra dig.
043:003   Ty jag „r HERREN, din Gud,
	  Israels Helige, din fr„lsare;
	  jag giver Egypten till l”sepenning f”r dig,
	  Etiopien och Seba i ditt st„lle.
043:004   Eftersom du „r s† dyrbar i mina ”gon,
	  s† h”gt aktad och s† „lskad av mig,
	  d„rf”r giver jag m„nniskor till l”sen f”r dig
	  och folk till l”sen f”r ditt liv.
043:005   Frukta d† icke, ty jag „r med dig.
	  Jag skall l†ta dina barn komma fr†n ”ster,
	  och fr†n v„ster skall jag samla dig tillhopa.
043:006   Jag skall s„ga till Norden: ˝Giv hit˝
	  och till s”dern: ˝F”rh†ll mig dem icke;
	  f”r hit mina s”ner ifr†n fj„rran
	  och mina d”ttrar ifr†n jordens „nda,
043:007   envar som „r uppkallad efter mitt namn
	  och som jag har skapat till min „ra,
	  envar som jag har danat och gjort.˝
043:008   F”r hitut det blinda folket, som dock har ”gon,
	  och de d”va, som dock hava ”ron.
043:009   Alla folk hava kommit tillsammans,
	  folkslagen samla sig tillhopa.
	  Vem bland dem finnes, som skulle kunna f”ruts„ga s†dant?
	  M† de l†ta oss h”ra sina forna utsagor.
	  M† de st„lla fram sina vittnen och bevisa sin r„tt,
	  s† att dessa, n„r de h”ra det, kunna s„ga: ˝Det „r sant.˝
043:010   Men I „ren mina vittnen, s„ger HERREN,
	  I „ren min tj„nare, den som jag har utvalt,
	  p† det att I m†n veta och tro mig
	  och f”rst†, att det „r jag;
	  f”re mig „r ingen Gud danad,
	  och efter mig skall ingen komma.
043:011   Jag, jag „r HERREN,
	  och f”rutom mig finnes ingen fr„lsare.
043:012   Jag har f”rkunnat det och skaffat fr„lsning,
	  jag har kungjort det och ingen fr„mmande gud bland eder.
	  I „ren mina vittnen, s„ger HERREN;
	  och jag „r Gud.
043:013   Ja, allt framgent „r jag densamme,
	  och ingen kan r„dda fr†n min hand.
	  N„r jag vill g”ra n†got, vem kan d† avv„nda det?
043:014   S† s„ger HERREN, eder f”rlossare,
	  Israels Helige:
	  F”r eder skull s„nder jag mitt bud mot Babel,
	  och jag skall driva dem allasammans p† flykten,
	  jag skall driva kald‚erna ned p† skeppen som voro deras fr”jd.
043:015   Jag „r HERREN, eder Helige,
	  Israels skapare, eder konung.
043:016   S† s„ger HERREN,
	  han som g”r en v„g i havet,
	  en stig i v„ldiga vatten,
043:017   han som f”r vagnar och h„star ditut,
	  ja, h„rskara och och stridsmakt,
	  sedan ligga de d„r tillhopa och kunna icke st† upp,
	  de „ro utsl„ckta, de hava slocknat s†som en veke:
043:018   T„nken icke p† vad f”rr har varit,
	  akten icke p† vad fordom har skett.
043:019   Se, jag vill g”ra n†got nytt.
	  Redan nu visar det sig; m„rken I det icke?
	  Ja, jag skall g”ra en v„g i ”knen
	  och str”mmar i ”demarken,
043:020   s† att markens djur skola „ra mig,
	  schakaler och strutsar,
	  d„rf”r att jag l†ter vatten flyta i ”knen,
	  str”mmar i ”demarken,
	  s† att mitt folk, min utkorade, kan f† dricka.
043:021   Det folk, som jag har danat †t mig,
	  skall f”rt„lja mitt lov.
043:022   Men icke har du, Jakob, kallat mig hit,
	  i det du har gjort dig m”da f”r min skull, du Israel.
043:023   Icke har du framburit †t mig dina br„nnoffersf†r
	  eller „rat mig med dina slaktoffer;
	  icke har jag v†llat dig arbete med spisoffer,
	  ej heller m”da med r”kelse.
043:024   Icke har du k”pt kalmus †t mig f”r dina penningar
	  eller m„ttat mig med dina slaktoffers fett.
	  Nej, du har v†llat mig arbete genom dina synder
	  och m”da genom dina missg„rningar.
043:025   Jag, jag „r den som utpl†nar
	  dina ”vertr„delser f”r min egen skull,
	  och dina synder kommer jag icke mer ih†g.
043:026   L†t mig h”ra, vad du har att s„ga,
	  och l†t oss g† till r„tta med varandra;
	  tala du, f”r att du m† finnas r„ttf„rdig.
043:027   Men se, redan din stamfader syndade,
	  och de som f”rde din talan begingo ”vertr„delser mot mig.
043:028   D„rf”r har jag m†st l†ta helgedomens furstar utst† van„ra
	  och har ”verl„mnat Jakob †t tillspillogivning,
	  Israel †t f”rsm„delse.
044:001   Men h”r nu, du Jakob, min tj„nare,
	  du Israel, som jag har utvalt.
044:002   S† s„ger HERREN, han som har skapat dig,
	  han som danade dig redan i moderlivet och som hj„lper dig:
	  Frukta icke, du min tj„nare Jakob,
	  du Jesurun, som jag har utvalt.
044:003   Ty jag skall utgjuta vatten ”ver de t”rstiga
	  och str”mmar ”ver det torra;
	  jag skall utgjuta min Ande ”ver din barn
	  och min v„lsignelse ”ver dina telningar,
044:004   s† att de v„xa upp mitt ibland gr„set
	  s†som piltr„d vid vattenb„ckar.
044:005   D† skall den ene s„ga: ˝HERREN tillh”r jag˝,
	  och den andre skall †beropa Jakobs namn,
	  och en tredje skall skriva p† sin hand: ˝HERRENS egen˝
	  och skall bruka Israel s†som ett „renamn.
044:006   S† s„ger HERREN, Israels konung,
	  och hans f”rlossare, HERREN Sebaot:
	  Jag „r den f”rste, och jag „r den siste,
	  och f”rutom mig finnes ingen Gud.
044:007   Och vem talar, s†som jag har gjort,
	  alltsedan jag l„t urtidsfolket framtr„da?
	  M† han f”rkunna det och l„gga det fram f”r mig.
	  Ja, m† de f”rkunna det tillkommande, vad som skall ske.
044:008   Frukten icke och varen icke f”rskr„ckta.
	  Har jag icke f”r l„nge sedan l†tit dig h”ra om detta
	  och f”rkunnat det?  I „ren ju mina vittnen.
	  Finnes v„l n†gon Gud f”rutom mig?
	  Nej, ingen annan klippa finnes, jag vet av ingen.

044:009 Avgudamakarna „ro allasammans idel tomhet, och deras k„ra gudar
	kunna icke hj„lpa.  Deras bek„nnare se sj„lva intet och f”rst†
	intet; d„rf”r m†ste de ock komma p† skam.
044:010 Om n†gon formar en gud och gjuter ett bel„te, s† „r det honom
	till intet gagn.
044:011 Se, hela dess f”lje skall komma p† skam; konstn„rerna sj„lva „ro
	ju allenast m„nniskor.  M† de f”rsamlas, s† m†nga de „ro, och
	tr„da fram; de skola d† alla tillhopa med f”rskr„ckelse komma p†
	skam.

044:012 Smeden tager sitt verktyg och bearbetar sitt smide i gl”den, han
	formar det med hammare, han bearbetar det med kraftig arm; till
	„ventyrs f†r han d„rvid sv„lta, s† att han bliver vanm„ktig, och
	f”rsaka att dricka, s† att han bliver matt.
044:013 Tr„snidaren sp„nner ut sitt m„tsn”re och g”r m„rken p†
	tr„stycket med sitt ritstift, han arbetar d„rp† med sina eggj„rn
	och m„rker ut det med passaren; och han g”r s† d„rav en
	mansbild, en prydlig m„nniskogestalt, som f†r bo i ett hus.

044:014 Man f„ller †t sig cedrar; man tager plantor av stenek och vanlig
	ek och uppdrager dem †t sig bland skogens tr„d; man planterar †t
	sig l„rktr„d, och regnet giver dem v„xt.
044:015 Detta hava m„nniskorna till br„nsle; och man tager d„rav och
	v„rmer sig d„rmed, man t„nder p† det och bakar br”d d„rvid.  Men
	d„rj„mte f”rf„rdigar man en gud d„rav och tillbeder den, man g”r
	d„rav ett bel„te och faller ned f”r det.
044:016 En del av tr„et br„nner man allts† upp i eld, ”ver en annan del
	d„rav tillagar man k”tt till att „ta, steker sin stek och „ter
	sig m„tt; n„r man s† har v„rmt sig, s„ger man: ˝Gott, nu „r jag
	varm, nu njuter jag av brasan.˝
044:017 Men av det som „r kvar g”r man en gud, man g”r sig ett bel„te,
	och f”r det faller man ned och tillbeder, man b”nfaller inf”r
	det och s„ger: ˝R„dda mig, ty du „r min gud.˝  --
044:018 Ja, s†dana veta intet och f”rst† intet, ty igent„ppta „ro deras
	”gon, s† att de icke se, och deras hj„rtan, s† att de intet
	begripa.
044:019 Ingen har s† mycken eftertanke, s† mycket vett eller f”rst†nd,
	att han s„ger: ˝En del d„rav har jag br„nt upp i eld, och p†
	kolen har jag bakat br”d och stekt k”tt och har s† „tit; skulle
	jag d† av †terstoden g”ra en styggelse?  Skulle jag falla ned
	f”r ett stycke tr„?˝
044:020 Den som s† h†ller sig till vad som blott „r aska, han „r f”rledd
	av ett d†rat hj„rta, s† att han icke f”rst†r att r„dda sin sj„l,
	icke att t„nka: ˝Blott f†f„nglighet „r, vad jag h†ller i min
	h”gra hand.˝
044:021   T„nk h„rp†, du Jakob,
	  du Israel, ty du „r min tj„nare;
	  jag har danat dig, ja, du „r min tj„nare.
	  Israel, du varder icke f”rg„ten av mig.
044:022   Jag utpl†nar dina ”vertr„delser s†som ett moln
	  och dina synder s†som en sky.
	  V„nd om till mig, ty jag f”rlossar dig.
044:023   Jublen, I himlar,
	      ty HERREN utf”r sitt verk;
	  h”jen gl„djerop, I jordens djup,
	  bristen ut i jubel, I berg,
	  du skog med alla dina tr„d;
	  ty HERREN f”rlossar Jakob,
	  han bevisar sig h„rlig i Israel.
044:024   S† s„ger HERREN, din f”rlossare,
	  han som danade dig redan i moderlivet:
	  ˝Jag, HERREN, „r den som f”r allt,
	  den som ensam utsp„nner himmelen
	  och utan n†gons hj„lp breder ut jorden.
044:025   Jag „r den som g”r l”gnprofeternas tecken om intet
	  och g”r sp†m„nnen till d†rar,
	  den som l†ter de vise komma till korta
	  och g”r deras klokhet till d†rskap,
044:026   men som l†ter sin tj„nares ord bliva best†ndande
	  och fullbordar sina s„ndebuds r†dslag.
	  Jag „r den som s„ger om Jerusalem: ˝Det skall bliva bebott˝
	  och om Juda st„der: ˝De skola varda uppbyggda;
	  jag skall uppr„tta ruinerna d„r.˝
044:027   Jag „r den som s„ger till havsdjupet: ˝Sina ut;
	  dina str”mmar vill jag l†ta uttorka.˝
044:028   Jag „r den som s„ger om Kores: ˝Han „r min herde,
	  han skall fullborda all min vilja,
	  och han skall s„ga om Jerusalem:
	      'Det skall bliva uppbyggt'
	  och till templet: 'Din grund skall †ter varda lagd.'˝

045:001   S† s„ger HERREN till sin smorde,
	  till Kores som jag har fattat vid hans h”gra hand,
	  d† jag nu vill sl† ned folken inf”r honom
	  och l”sa sv„rdet fr†n konungarnas l„nd,
	  d† jag vill ”ppna d”rrarna f”r honom
	  s† att inga portar mer „ro st„ngda:
045:002   Sj„lv skall jag g† framf”r dig,
	  backarna skall jag j„mna ut;
	  kopparportarna skall jag krossa,
	  och j„rnbommarna skall jag bryta s”nder.
045:003   Och jag skall giva dig dolda skatter
	  och bortg”mda rikedomar,
	  f”r att du m† f”rnimma, att jag, HERREN, „r den
	  som har kallat dig vid ditt namn, jag, Israels Gud.
045:004   F”r min tj„nare Jakobs skull,
	  f”r Israels, min utkorades, skull
	  kallade jag dig vid ditt namn
	  och gav dig „renamn, innan du k„nde mig.
045:005   Jag „r HERREN och eljest ingen,
	  utom mig finnes ingen Gud;
	  innan du k„nde mig, omgjordade jag dig,
045:006   f”r att man skulle f”rnimma b†de i ”ster och i v„ster,
	  att alls ingen finnes f”rutom mig,
	  att jag „r HERREN och eljest ingen,
045:007   jag som danar ljuset och skapar m”rkret,
	  jag som giver lyckan och skapar olyckan.
	  Jag, HERREN, „r den som g”r allt detta.
045:008   Drypen, I himlar d„rovan,
	  och m† skyarna l†ta r„ttf„rdighet str”mma ned.
	  M† jorden ”ppna sig,
	  och m† dess frukt bliva fr„lsning;
	  r„ttf„rdighet l†te den ock v„xa upp.
	  Jag, HERREN, skapar detta.
045:009   Ve dig som vill g† till r„tta med din Skapare,
	  ja, ve dig, du sk„rva bland andra sk„rvor av jord!
	  Skall v„l leret s„ga till krukmakaren: ˝Vad kan du g”ra?˝
	  Och skall ditt verk s„ga om dig: ˝Han har inga h„nder˝?
045:010   Ve dig som s„ger till din fader: ˝Icke kan du avla barn˝
	  och till hans hustru: ˝Icke kan du f”da barn˝!
045:011   S† s„ger HERREN,
	  Israels Helige, som ock „r hans skapare:
	  Fr†gen mig om det tillkommande;
	  l„mnen †t mig omsorgen om mina s”ner, mina h„nder verk.
045:012   Det „r jag, som har gjort jorden och skapat m„nniskorna d„rp†;
	  det „r mina h„nder, som hava utsp„nt himmelen,
	  och hela dess h„rskara har jag b†dat upp.
045:013   Det „r ock jag, som har l†tit denne uppst† i r„ttf„rdighet,
	  och alla hans v„gar skall jag g”ra j„mna.
	  Han skall bygga upp min stad
	  och sl„ppa mina f†ngar l”sa,
	  och det icke f”r betalning eller f”r g†vor,
	  s„ger HERREN Sebaot.
045:014   S† s„ger HERREN:
	  Vad egyptierna hava f”rv„rvat med sitt arbete
	  och etiopiernas och Sebas resliga folk med sin handel,
	  det skall allt ”verg† i din hand och h”ra dig till.
	  De skola f”lja bakom dig,
	      i kedjor skola de g†.
	  Och de skola falla ned inf”r dig
	      och st„lla sin b”n till dig:
	  ˝Allenast i dig „r Gud,
	  och eljest finnes ingen,
	      alls ingen annan Gud.˝
045:015   Ja, du „r sannerligen en outgrundlig Gud,
	  du Israels Gud, du fr„lsare
045:016   De komma alla p† skam och varda till blygd,
	  de m†ste allasammans g† d„r med blygd,
	  alla avgudamakarna.
045:017   Men Israel bliver fr„lst genom HERREN
	      med en evig fr„lsning;
	  aldrig i evighet skolen I komma p† skam
	      och varda till blygd.
045:018   Ty s† s„ger HERREN,
	  han som har skapat himmelen,
	      han som „r Gud,
	  han som har danat jorden och gjort den,
	      han som har berett den
	  och som icke har skapat den till att vara ”de,
	      utan danat den till att bebos:
	  Jag „r HERREN
	      och eljest ingen.
045:019   Jag har icke talat i det f”rdolda,
	  n†gonst„des i ett m”rkt land;
	  jag har icke sagt till Jakobs sl„kt:
	      F”rg„ves skolen I s”ka mig.
	  Jag „r HERREN, som talar sanning,
	      som f”rkunnar, vad r„tt „r.
045:020   S† f”rsamlen eder nu och kommen hit,
	  tr„den fram allasammans,
	      I r„ddade, som „ren kvar av folken.
	  Ty de hava intet f”rst†nd,
	      de som f”ra sina tr„bel„ten omkring i h”gtidst†g
	  och bedja till en gud
	      som icke kan fr„lsa.
045:021   F”rkunnen n†got och l„ggen fram det;
	      alla tillhopa m† r†dsl† d„rom.
	  Vem har l†ngt f”rut l†tit eder h”ra detta
	      och f”r l„nge sedan f”rkunnat det?
	  Har icke jag, HERREN, gjort det
	  jag, f”rutom vilken ingen Gud mer finnes,
	  ingen Gud, som „r r„ttf„rdig och som fr„lsar,
	      nej, ingen finnes j„mte mig.
045:022   V„nden eder till mig, s† varden I fr„lsta,
	      I jordens alla „ndar;
	  ty jag „r Gud
	      och eljest ingen.
045:023   Jag har svurit vid mig sj„lv,
	  fr†n min mun har utg†tt ett sanningsord,
	      ett ord, som icke skall ryggas:
	  F”r mig skola alla kn„n b”ja sig,
	      och mig skola alla tungor giva sin ed.
045:024   S† har man betygat om mig:
	      Allenast hos HERREN finnes r„ttf„rdighet och makt.
	  Till honom skola komma med blygd
	      alla de som hava varit honom h„tska.
045:025   Ja, genom HERREN f†r all Israels sl„kt sin r„tt,
	      och av honom skola de ber”mma sig.
046:001   Bel sjunker ned,
	      Nebo m†ste b”ja sig,
	  deras bilder l„mnas
	      †t djur och f„nad;
	  de som I f”rden omkring i h”gtidst†g,
	      de lastas nu p† ”k
	      som b„ra sig tr”tta av b”rdan.
046:002   Ja, de m†ste b†da b”ja sig och sjunka ned;
	  de kunna icke r„dda n†gon b”rda,
	  sj„lva vandra de bort i f†ngenskap.
046:003   S† h”ren nu p† mig, I av Jakobs hus,
	  I alla som „ren kvar av Israels hus,
	  I som haven varit lastade p† mig allt ifr†n moderlivet
	  och burna av mig allt ifr†n moderssk”tet.
046:004   Žnda till eder †lderdom „r jag densamme,
	  och intill dess I varden gr†, skall jag b„ra eder;
	  s† har jag hittills gjort,
	  och jag skall ocks† framgent h†lla eder uppe,
	  jag skall b„ra och r„dda eder.
046:005   Med vem viljen I likna och j„mf”ra mig,
	  och med vem viljen I sammanst„lla mig,
	  s† att jag skulle vara honom lik?
046:006   Man skakar ut guld ur pungen
	  och v„ger upp silver p† v†gen,
	  och s† lejer man en guldsmed att g”ra det till en gud,
	  f”r vilken man kan falla ned och tillbedja.
046:007   Den lyfter man p† axeln och b„r den bort
	  och s„tter ned den p† dess plats,
	  f”r att den skall st† d„r och ej vika fr†n st„llet.
	  Men ropar n†gon till den, s† svarar den icke
	  och fr„lsar honom icke ur hans n”d.
046:008   T„nken h„rp† och kommen till f”rnuft;
	  besinnen eder, I ”vertr„dare.
046:009   T„nken p† vad f”rr var, redan i forntiden;
	  ty jag „r Gud och eljest ingen,
	  en Gud, vilkens like icke finnes;
046:010   jag som i f”rv„g f”rkunnar, vad komma skall,
	  och l†ngt f”rut, vad „nnu ej har skett;
	  jag som s„ger: ˝Mitt r†dslut skall g† i fullbordan,
	  och allt vad jag vill, det g”r jag˝;
046:011   jag som kallar p† ”rnen fr†n ”ster
	  och ifr†n fj„rran land p† mitt r†dsluts man.
	  Vad jag har best„mt, det s„tter jag ock i verket.
046:012   S† h”ren nu p† mig, I stormodige,
	  I som menen, att hj„lpen „r l†ngt borta.
046:013   Se, jag l†ter min hj„lp nalkas, den „r ej l†ngt borta,
	  och min fr„lsning dr”jer icke;
	  jag giver fr„lsning i Sion
	  och min h„rlighet †t Israel.
047:001   Stig ned och s„tt dig i stoftet,
	      du jungfru dotter Babel,
	  s„tt dig p† jorden utan tron,
	      du kald‚ernas dotter;
	  ty man skall icke mer kalla dig
	      ˝den bortklemade och yppiga˝.
047:002   Tag till kvarnen och mal mj”l,
	      l„gg av din sl”ja,
	  lyft upp sl„pet, blotta benet,
	      vada genom str”mmarna.
047:003   Din blygd skall varda blottad,
	      och din skam skall ses.
	  H„mnd skall jag utkr„va
	      och ej skona n†gon m„nniska.
047:004   V†r f”rlossares namn „r HERREN Sebaot,
	      Israels Helige!
047:005   Sitt tyst och drag dig undan i m”rkret,
	      du kald‚ernas dotter;
	  ty du skall icke mer bliva kallad
	      ˝konungarikenas drottning˝.
047:006   Jag f”rt”rnades p† mitt folk,
	      jag ohelgade min arvedel
	      och gav dem i din hand.
	  Och du visade dem intet f”rbarmande;
	      p† gamla m„n
	      l„t du ditt ok tynga h†rt.
047:007   Du t„nkte: ˝Jag skall evinnerligen
	      f”rbliva en drottning˝
	  d„rf”r ville du ej akta p†
	      och t„nkte ej p† „nden.
047:008   S† h”r nu detta, du som lever i v„llust,
	      du som tronar s† trygg,
	  du som s„ger i ditt hj„rta:
	      ˝Jag och ingen annan;
	  aldrig skall jag sitta s†som „nka,
	      aldrig veta av, vad barnl”shet „r.˝
047:009   Se, b†da dessa olyckor skola komma ”ver dig med hast,
	      p† en och samma dag:
	  b†de barnl”shet och „nkest†nd skola komma ”ver dig
	      i fullaste m†tt,
	  trots myckenheten av dina trolldomskonster,
	      trots dina besv„rjelsers starka kraft.
047:010   Du k„nde dig trygg i din ondska, du t„nkte:
	      ˝Ingen ser mig.˝
	  Din vishet och din kunskap var det,
	      som f”rf”rde dig,
	  s† att du s† sade i ditt hj„rta:
	      ˝Jag och ingen annan.˝
047:011   D„rf”r skall en olycka komma ”ver dig,
	      som du ej f”rm†r besv„rja bort,
	  och ett f”rd„rv skall falla ”ver dig,
	      som du icke skall kunna avv„nda;
	  ja, pl”tsligt skall ”del„ggelse komma ”ver dig,
	      n„r du minst anar det.
047:012   Tr„d fram med de besv„rjelser och m†nga trolldomskonster
	      som du har m”dat dig med fr†n din ungdom;
	  se till, om du s† kan skaffa hj„lp,
	      om du s† kan skr„mma bort faran.
047:013   Du har arbetat dig tr”tt med dina m†nga r†dslag.
	      M† de nu tr„da fram,
	  m† de fr„lsa dig, dessa som avm„ta himmelen
	      och spana i stj„rnorna
	  och var nym†nad kung”ra, varifr†n ditt ”de
	      skall komma ”ver dig.
047:014   Men se, de „ro att likna vid str†
	      som br„nnes upp i eld,
	  de kunna icke r„dda sitt liv
	      ur l†gornas v†ld.
	  Detta „r ju ingen koleld att v„rma sig framf”r,
	      ingen brasa att sitta vid.
047:015   Ja, s† g†r det f”r dig med dem som du m”dade dig f”r.
	  Och dina handelsv„nner fr†n ungdomstiden draga bort,
	      var och en †t sitt h†ll
	      och ingen finnes, som fr„lsar dig.
048:001   H”ren detta, I av Jakobs hus,
	  I som „ren uppkallade med Israels namn
	  och flutna ur Juda k„lla,
	  I som sv„rjen vid HERRENS namn
	  och prisen Israels Gud --
	  dock icke i sanning och r„ttf„rdighet,
048:002   allt medan I kallen eder efter den heliga staden
	  och st”djen eder p† Israels Gud,
	  p† honom vilkens namn „r HERREN Sebaot.
048:003   Vad f”rut skedde, det hade jag f”r l„nge sedan f”rkunnat;
	  av min mun var det f”rutsagt, och jag hade l†tit eder h”ra d„rom.
	  Pl”tsligt satte jag det i verket, och det intr„ffade.
048:004   Eftersom jag visste, att du var s† styvsint,
	  ja, att din nacksena var av j„rn
	  och din panna av koppar,
048:005   d„rf”r f”rkunnade jag det f”r l„nge sedan
	  och l„t dig h”ra d„rom, innan det skedde,
	  p† det att du icke skulle kunna s„ga:
	  ˝Min gudastod har gjort det,
	  min gudabild, den skurna eller den gjutna har skickat det s†.˝
048:006   Du hade h”rt det, nu kan du se alltsammans;
	  viljen I d† icke erk„nna det?

	  Nu l†ter jag dig †ter h”ra om nya ting,
	  om f”rdolda ting som du ej har vetat av.
048:007   F”rst nu hava de blivit skapade, icke tidigare,
	  och f”rr„n i dag fick du icke h”ra om dem,
	  p† det att du ej skulle kunna s„ga: ˝Det visste jag ju f”rut.˝
048:008   Du fick icke f”rr h”ra n†got d„rom eller veta n†got d„rav,
	  ej heller kom det tidigare f”r dina ”ron,
	  eftersom jag visste, huru trol”s du var
	  och att du hette ˝”vertr„dare˝ allt ifr†n moderlivet.
048:009   Men f”r mitt namns skull „r jag l†ngmodig,
	  och f”r min „ras skull h†ller jag tillbaka min vrede,
	  s† att du icke bliver utrotad.
048:010   Se, jag har sm„lt dig, men silver har jag icke f†tt;
	  jag har pr”vat dig i lidandets ugn.
048:011   F”r min egen skull, ja, f”r min egen skull g”r jag s†,
	  ty huru skulle jag kunna l†ta mitt namn bliva ohelgat?
	  Jag giver icke min „ra †t n†gon annan.
048:012   H”r p† mig, du Jakob,
	      du Israel, som jag har kallat.
	  Jag „r det; jag „r den f”rste,
	      jag „r ock den siste.
048:013   Min hand har lagt jordens grund,
	  och min h”gra hand har utsp„nt himmelen;
	  jag kallar p† dem,
	  d† st† de d„r b†da.
048:014   F”rsamlen eder, I alla, och h”ren:
	  Vem bland dessa andra har f”rutsagt detta,
	  att den man, som HERREN „lskar, skall utf”ra hans vilja mot Babel
	  och vara hans arm mot kald‚erna?
048:015   Jag, jag har talat detta,
	  jag har ock kallat honom,
	  jag har f”rt honom fram, s† att hans v„g har blivit lyckosam.
048:016   Tr„den hit till mig och h”ren detta;
	  Mina f”ruts„gelser har jag icke talat i det f”rdolda;
	  n„r tiden kom, att n†got skulle ske, d† var jag d„r.
	  Och nu har Herren, HERREN
	  s„nt mig och s„nt sin Ande.
048:017   S† s„ger HERREN, din f”rlossare,
	      Israels Helige:
	  Jag „r HERREN, din Gud,
	      den som l„r dig, vad nyttigt „r,
	  den som leder dig p† den v„g du skall vandra.
048:018   O att du ville akta p† mina bud!
	  D† skulle frid tillflyta dig s†som en str”m
	  och din r„tt s†som havets b”ljor;
048:019   dina barn skulle d† vara s†som sanden
	  och din livsfrukt s†som sandkornen,
	  dess namn skulle aldrig bliva utrotat
	  eller utpl†nat ur min †syn.
048:020   Dragen ut fr†n Babel,
	      flyn ifr†n kald‚ernas land;
	  f”rkunnen det med fr”jderop
	      och l†ten det bliva k„nt,
	  utbreden ryktet d„rom
	      till jordens „nda;
	  s„gen: ˝HERREN har f”rlossat
	      sin tj„nare Jakob.˝
048:021   De ledo ingen t”rst,
	      n„r han f”rde dem genom ”demarker,
	  ty han l„t vatten str”mma fram
	      ur klippan †t dem,
	  han kl”v s”nder klippan,
	      och vattnet fl”dade.
048:022   Men de ogudaktiga f† ingen frid,
	      s„ger HERREN.
049:001   H”ren p† mig, I havsl„nder,
	  och akten h„rp†, I folk, som bon i fj„rran.
	  HERREN kallade mig, n„r jag „nnu var i moderlivet,
	  han n„mnde mitt namn, medan jag l†g i min moders sk”te.
049:002   Och han gjorde min mun lik ett skarpt sv„rd
	  och g”mde mig under sin hands skugga;
	  han gjorde mig till en vass pil
	  och dolde mig i sitt koger.
049:003   Och han sade till mig: ˝Du „r min tj„nare,
	  Israel, genom vilken jag vill f”rh„rliga mig.˝
049:004   Men jag t„nkte: ˝F”rg„ves har jag m”dat mig,
	  fruktl”st och f†f„ngt har jag f”rt„rt min kraft;
	  dock, min r„tt „r hos HERREN
	  och min l”n hos min Gud.˝
049:005   Och nu s„ger HERREN,
	  han som danade mig till sin tj„nare, n„r jag „nnu var i moderlivet,
	  p† det att jag m†tte f”ra Jakob tillbaka till honom,
	  s† att Israel icke rycktes bort
	  -- ty jag „r „rad i HERRENS ”gon,
	  och min Gud har blivit min starkhet --
049:006   han s„ger: Det „r f”r litet f”r dig, d† du „r min tj„nare,
	  att allenast uppr„tta Jakobs stammar
	  och f”ra tillbaka de bevarade av Israel;
	  jag vill s„tta dig till ett ljus f”r hednafolken,
	  f”r att min fr„lsning m† n† till jordens „nda.
049:007   S† s„ger HERREN,
	  Israels f”rlossare, hans Helige,
	  till den djupt f”raktade som „r en styggelse f”r m„nniskor,
	  en tr„l under tyranner:
	  Konungar skola se det och st† upp,
	  furstar skola se det och buga sig
	  f”r HERRENS skull, som har bevisat sig trofast,
	  f”r Israels Heliges skull, som har utvalt dig.
049:008   S† s„ger HERREN:
	  Jag b”nh”r dig i behaglig tid,
	  och jag hj„lper dig p† fr„lsningens dag;
	  jag skall bevara dig och fullborda i dig f”rbundet med folket,
	  s† att du skall uppr„tta landet
	  och utskifta de f”r”dda arvslotterna
049:009   och s„ga till de f†ngna: ˝Dragen ut˝,
	  till dem som sitta i m”rkret: ˝Kommen fram.˝
	  De skola finna bete utmed v„garna,
	  ja, betesplatser p† alla kala h”jder;
049:010   de skola varken hungra eller t”rsta,
	  ”kenhettan och solen skola icke skada dem,
	  ty deras f”rbarmare skall leda dem
	  och skall f”ra dem till vattenk„llor.
049:011   Och jag skall g”ra alla mina berg till ”ppna v„gar,
	  och mina farv„gar skola byggas h”ga.
049:012   Se, d„r komma de fj„rran ifr†n,
	  ja, somliga fr†n norr och andra fr†n v„ster,
	  somliga ock fr†n sin‚ernas land.
049:013   Jublen, I himlar, och fr”jda dig, du jord,
	  och bristen ut i jubel, I berg;
	  ty HERREN tr”star sitt folk
	  och f”rbarmar sig ”ver sina betryckta.
049:014   Men Sion s„ger: ˝HERREN har ”vergivit mig,
	  Herren har f”rg„tit mig.˝
049:015   Kan d† en moder f”rg„ta sitt barn,
	  s† att hon icke har f”rbarmande med sin livsfrukt?
	  Och om hon „n kunde f”rg„ta sitt barn,
	  s† skulle dock jag icke f”rg„ta dig.
049:016   Se, p† mina h„nder har jag upptecknat dig;
	  dina murar st† alltid inf”r mina ”gon.
049:017   Redan hasta dina s”ner fram,
	  under det dina f”rst”rare och h„rjare draga bort ifr†n dig.
049:018   Lyft upp dina ”gon och se dig omkring:
	  alla komma f”rsamlade till dig.
	  S† sant jag lever, s„ger HERREN,
	  du skall f† ikl„da dig dem alla s†som en skrud
	  och lik en brud omgjorda dig med dem.
049:019   Ty om du f”rut l†g i ruiner och var ”delagd,
	      ja, om ock ditt land var f”rh„rjat,
	  s† skall du nu i st„llet bliva f”r tr†ng f”r dina inbyggare,
	      och dina f”rd„rvare skola vara l†ngt borta.
049:020   Den tid stundar, d† du skall f† h”ra s„gas av barnen
	      som f”ddes under din barnl”shet:
	  ˝Platsen „r mig f”r tr†ng,
	      giv rum, s† att jag kan bo h„r.˝
049:021   D† skall du s„ga i ditt hj„rta:
	      ˝Vem har f”tt dessa †t mig?
	  Jag var ju barnl”s och ofruktsam,
	      landsflyktig och f”rdriven;
	      vem har d† fostrat dessa?
	  Se, jag var l„mnad ensam kvar;
	      varifr†n komma d† dessa?˝
049:022   S† s„ger Herren, HERREN:
	  Se, jag skall upplyfta min hand till tecken †t folken
	  och resa upp mitt baner till tecken †t folkslagen;
	  d† skola de b„ra dina s”ner hit i sin famn
	  och f”ra dina d”ttrar fram p† sina axlar.
049:023   Och konungar skola vara dina barns v†rdare
	  och furstinnor deras ammor,
	  de skola falla ned inf”r dig med ansiktet mot jorden
	  och slicka dina f”tters stoft.
	  Och du skall f”rnimma, att jag „r HERREN
	  och att de som f”rbida mig icke komma p† skam.
049:024   Kan man taga ifr†n hj„lten hans byte
	  eller rycka f†ngarna ifr†n den som har segerns r„tt?
049:025   Och om „n s† vore, s„ger HERREN,
	  om man „n kunde taga ifr†n hj„lten hans f†ngar
	  och rycka bytet ur den v„ldiges hand,
	  s† skulle jag dock sj„lv st† emot dina motst†ndare,
	  och sj„lv skulle jag fr„lsa dina barn.
049:026   Ja, jag skall tvinga dina f”rtryckare att „ta sitt eget k”tt,
	  och av sitt eget blod skola de bliva druckna s†som av druvsaft.
	  Och allt k”tt skall d† f”rnimma, att jag, HERREN, „r din fr„lsare
	  och att den Starke i Jakob „r din f”rlossare.
050:001   S† s„ger HERREN:
	  Var „r eder moders skiljebrev,
	  det, varmed jag skulle hava f”rskjutit henne?
	  Eller finnes bland mina borgen„rer n†gon
	  som jag har s†lt eder †t?
	  Nej, genom edra missg„rningar bleven I s†lda,
	  och f”r edra ”vertr„delsers skull blev eder moder f”rskjuten.
050:002   Varf”r var ingen tillst„des, n„r jag kom?
	  Varf”r svarade ingen, n„r jag ropade?
	  Har d† min arm blivit f”r kort, s† att den ej kan f”rlossa,
	  eller finnes hos mig ingen kraft till att hj„lpa?
	  Med min n„pst uttorkar jag ju havet,
	  och str”mmarna g”r jag till torrt land,
	  s† att fiskarna ruttna och d” av t”rst,
	  eftersom vattnet „r borta;
050:003   sj„lva himmelen kl„der jag i m”rker
	  och giver den sorgdr„kt att b„ra.
050:004   Herren, HERREN har givit mig
	      en tunga med l„rdom,
	  s† att jag f”rst†r att genom mina ord
	      hugsvala den tr”tte;
	  han v„cker var morgon mitt ”ra,
	      han v„cker det
	      till att h”ra p† l„rjunges„tt.
050:005   Ja, Herren, HERREN har ”ppnat mitt ”ra,
	      och jag har ej varit genstr„vig,
	      jag har ej vikit tillbaka.
050:006   Jag h”ll fram min rygg †t dem som slogo mig
	      och mina kinder †t dem som ryckte mig i sk„gget;
	  jag skylde icke mitt ansikte
	      mot sm„delse och spott.
050:007   Men Herren, HERREN hj„lper mig,
	      d„rf”r k„nde jag ej sm„delsen,
	  d„rf”r gjorde jag min panna h†rd s†som sten;
	      jag visste ju, att jag ej skulle komma p† skam.
050:008   Den som d”mer mig fri „r n„ra, vem vill d† g† till r„tta med mig?
	      M† han tr„da fram j„mte mig.
	  Vem vill vara min anklagare?
	      M† han komma hit till mig.
050:009   Se, Herren, HERREN hj„lper mig;
	      vem vill d† d”ma mig skyldig?
	  Se, de skola allasammans falla s”nder s†som en kl„dnad;
	      mal skall f”rt„ra dem.
050:010   Vem bland eder, som fruktar HERREN
	      och h”r hans tj„nares r”st?
	  Om han „n vandrar i m”rkret
	      och icke ser n†gon ljusning,
	  s† f”rtr”ste han dock p† HERRENS namn
	      och st”dje sig vid sin Gud.
050:011   Men se, I alla som t„nden upp en brand
	      och v„pnen eder med gl”dande pilar,
	  I hemfallen sj„lva †t l†gorna fr†n eder brand
	      och †t pilarna som I haven ant„nt.
	  Av min hand skall detta vederfaras eder;
	      i kval skolen I komma att ligga.
051:001   H”ren p† mig, I som faren efter r„ttf„rdighet,
	      I som s”ken HERREN.
	  Sk†den p† klippan, ur vilken I „ren uthuggna,
	  och p† gruvan, ur vilken I haven framh„mtats:
051:002   ja, sk†den p† Abraham, eder fader,
	      och p† Sara som f”dde eder.
	  Ty n„r han „nnu var ensam, kallade jag honom
	      och v„lsignade honom och f”r”kade honom.
051:003   Ja, HERREN skall varkunna sig ”ver Sion,
	      han skall varkunna sig ”ver alla dess ruiner;
	  han g”r dess ”ken lik ett Eden
	      och dess hedmark lik en HERRENS lustg†rd.
	  Fr”jd och gl„dje skall h”ras d„rinne,
	      tacks„gelse och lovs†ngs ljud.
051:004   Akta p† mig, du mitt folk;
	  lyssna till mig, du min menighet.
	  Ty fr†n mig skall lag utg†,
	  och min r„tt skall jag s„tta till ett ljus f”r folken.
051:005   Min r„ttf„rdighet „r n„ra, min fr„lsning g†r fram,
	  och mina armar skola skaffa r„tt bland folken;
	  havsl„nderna bida efter mig
	  och hoppas p† min arm.
051:006   Lyften upp edra ”gon till himmelen,
	  sk†den ock p† jorden h„rnere:
	  se, himmelen skall uppl”sa sig s†som r”k
	  och jorden n”tas ut s†som en kl„dnad,
	  och dess inbyggare skola d” s†som mygg;
	  men min fr„lsning f”rbliver evinnerligen,
	  och min r„ttf„rdighet varder icke om intet.
051:007   H”ren p† mig, I som k„nnen r„ttf„rdigheten,
	  du folk, som b„r min lag i ditt hj„rta;
	  Frukten icke f”r m„nniskors sm„delser
	  och varen ej f”rf„rade f”r deras h†n.
051:008   Ty mal skall f”rt„ra dem s†som en kl„dnad,
	  och mott skall f”rt„ra dem s†som ull;
	  men min r„ttf„rdighet f”rbliver evinnerligen
	  och min fr„lsning ifr†n sl„kte till sl„kte.
051:009   Vakna upp, vakna upp, kl„d dig i makt,
	      du HERRENS arm;
	  vakna upp s†som i forna dagar,
	      i f”rg†ngna tider.
	  Var det icke du, som slog Rahab
	      och genomborrade draken?
051:010   Var det icke du, som uttorkade havet,
	      det stora djupets vatten,
	  och som gjorde havsbottnen till en v„g,
	      d„r ett fr„lsat folk kunde g† fram?
051:011   Ja, HERRENS f”rlossade skola v„nda tillbaka
	  och komma till Sion med jubel;
	  evig gl„dje skall kr”na deras huvuden,
	  fr”jd och gl„dje skola de undf†,
	  sorg och suckan skola fly bort.
051:012   Jag, jag „r den som tr”star eder.
	  Vem „r d† du, att du fruktar f”r d”dliga m„nniskor,
	  f”r m„nniskobarn som bliva s†som torrt gr„s?
051:013   Och d„rvid f”rg„ter du HERREN, som har skapat dig,
	  honom som har utsp„nt himmelen och lagt jordens grund.
	  Ja, best„ndigt, dagen igenom,
	  f”rskr„ckes du f”r f”rtryckarens vrede,
	  s†som stode han just redo till att f”rd„rva.
	  Men vad bliver v„l av f”rtryckarens vrede?
051:014   Snart skall den fj„ttrade l”sas ur sitt tv†ng;
	  han skall icke d” och hemfalla †t graven,
	  ej heller skall han lida brist p† br”d.
051:015   ty jag „r HERREN, din Gud,
	  han som r”r upp havet, s† att dess b”ljor brusa,
	  han vilkens namn „r HERREN Sebaot;
051:016   och jag har lagt mina ord i din mun
	  och ”vert„ckt dig med min hands skugga
	  f”r att plantera en himmel och grunda en jord
	  och f”r att s„ga till Sion: Du „r mitt folk.
051:017   Vakna upp, vakna upp,
	      st† upp, Jerusalem,
	  du som av HERRENS hand har f†tt att dricka
	      hans vredes b„gare,
	  ja, du som har t”mt berusningens kalk
	      till sista droppen.
051:018   Bland alla de s”ner hon hade f”tt fanns ingen
	      som ledde henne,
	  bland alla de s”ner hon hade fostrat ingen
	      som fattade henne vid handen.
051:019   Dubbel „r den olycka som har drabbat dig,
	      och vem visar dig medlidande?
	  H„r „r f”r”delse och f”rst”ring, hunger och sv„rd.
	      Huru skall jag tr”sta dig?
051:020   Dina s”ner f”rsm„ktade,
	      de l†go vid alla gath”rn,
	      lika antiloper i j„garens garn,
	  drabbade i fullt m†tt av HERRENS vrede,
	      av din Guds n„pst.
051:021   D„rf”r m† du h”ra detta, du arma,
	      som „r drucken, fast„n icke av vin:
051:022   S† s„ger HERREN, som „r din Herre,
	      och din Gud, som utf”r sitt folks sak:
	  Se, jag tager bort ur din hand
	      berusningens b„gare;
	  av min vredes kalk
	      skall du ej vidare dricka.
051:023   Och jag s„tter den i dina pl†gares hand,
	  deras som sade till dig:
	      ˝Fall ned, s† att vi f† g† fram ”ver dig˝;
	  och s† n”dgades du g”ra din rygg likasom till en mark
	      och till en gata f”r dem som gingo d„r fram.
052:001   Vakna upp, vakna upp, ikl„d dig
	      din makt, o Sion;
	  ikl„d dig din h”gtidsskrud, Jerusalem,
	      du heliga stad;
	  ty ingen oomskuren eller oren skall vidare
	      komma in i dig.
052:002   Skaka stoftet av dig, st† upp
	      och intag din plats, Jerusalem;
	  l”s banden fr†n din hals,
	      du f†ngna dotter Sion.
052:003 Ty s† s„ger HERREN: I haven blivit s†lda f”r intet; s† skolen I
	ock utan penningar bliva l”sk”pta.
052:004 Ja, s† s„ger Herren, HERREN: Mitt folk drog i forna dagar ned
	till Egypten och bodde d„r s†som fr„mlingar; sedan f”rtryckte
	Assur dem utan all r„tt.
052:005 Och vad skall jag nu g”ra h„r, s„ger HERREN, nu d† man har f”rt
	bort mitt folk utan sak, nu d† dess tyranner s† skr„na, s„ger
	HERREN, och mitt namn best„ndigt, dagen igenom, varder sm„dat?
052:006 Jo, just d„rf”r skall mitt folk f† l„ra k„nna mitt namn, just
	d„rf”r skall det f”rnimma p† den dagen, att jag „r den som
	talar; ja, se h„r „r jag.
052:007   Huru ljuvliga „ro icke gl„djebudb„rarens fotsteg,
	      n„r han kommer ”ver bergen
	  f”r att f”rkunna frid och framb„ra gott budskap
	      och f”rkunna fr„lsning,
	  i det han s„ger till Sion:
	      ˝Din Gud „r nu konung!˝
052:008   H”r, huru dina v„ktare upph„va sin r”st
	      och jubla allasammans,
	  ty de se f”r sina ”gon, huru HERREN
	      v„nder tillbaka till Sion.
052:009   Ja, bristen ut i jubel tillsammans,
	      I Jerusalems ruiner;
	  ty HERREN tr”star sitt folk,
	      han f”rlossar Israel.
052:010   HERREN blottar sin heliga
	      arm inf”r alla hedningars ”gon,
	  och alla jordens „ndar f† se
	      v†r Guds fr„lsning.
052:011   Bort, bort, dragen ut d„rifr†n,
	  kommen icke vid det orent „r;
	  dragen ut ifr†n henne, renen eder,
	  I som b„ren HERRENS k„rl.
052:012   Se, I beh”ven icke draga ut med hast,
	  icke vandra bort s†som flyktingar,
	  ty HERREN g†r framf”r eder,
	  och Israels Gud slutar edert t†g.

053:013   Se, min tj„nare skall hava framg†ng;
	  han skall bliva upph”jd och stor och h”gt uppsatt.
053:014   S†som m†nga h„pnade ”ver honom,
	  d„rf”r att hans utseende var vanst„llt mer „n andra m„nniskors
	  och hans gestalt oansenligare „n andra m„nniskobarns,
053:015   s† skall han ock v„cka f”rundran hos m†nga folk;
	  ja, konungar skola f”rstummas i f”rundran ”ver honom.
	  Ty vad aldrig har varit f”rt„ljt f”r dem, det f† de se,
	  och vad de aldrig hava h”rt, det f† de f”rnimma.
053:001   Men vem trodde, vad som predikades f”r oss,
	  och f”r vem var HERRENS arm uppenbar?
053:002   Han sk”t upp s†som en ringa telning inf”r honom,
	  s†som ett rotskott ur f”rtorkad jord.
	  Han hade ingen gestalt eller f„gring;
	  n„r vi s†go p† honom, kunde hans utseende ej behaga oss.
053:003   F”raktat var han och ”vergiven av m„nniskor,
	  en sm„rtornas man och f”rtrogen med krankhet;
	  han var s†som en, f”r vilken man skyler sitt ansikte,
	  s† f”raktat, att vi h”llo honom f”r intet.
053:004   Men det var v†ra krankheter han bar,
	  v†ra sm„rtor, dem lade han p† sig,
	  medan vi h”llo honom f”r att vara hems”kt,
	  tuktad av Gud och pinad.
053:005   Ja, han var sargad f”r v†ra ”vertr„delsers skull
	  och slagen f”r v†ra missg„rningars skull;
	  n„psten var lagd p† honom, f”r att vi skulle f† frid,
	  och genom hans s†r bliva vi helade.
053:006   Vi gingo alla vilse s†som f†r,
	  var och en av oss ville vandra sin egen v„g,
	  men HERREN l„t allas v†r missg„rning drabba honom.
053:007   Han blev pl†gad, fast„n han ”dmjukade sig
	  och icke ”ppnade sin mun,
	  lik ett lamm, som f”res bort att slaktas,
	  och lik ett f†r, som „r tyst inf”r dem som klippa det
	  ja, han ”ppnade icke sin mun.
053:008   Undan v†ld och dom blev han borttagen,
	  men vem i hans sl„kte bet„nker detta?
	  Ja, han rycktes bort ifr†n de levandes land,
	  och f”r mitt folks ”vertr„delses skull kom pl†ga ”ver honom.
053:009   Och bland de ogudaktiga fick hans in grav
	  bland de rika kom han f”rst, n„r han var d”d
	  fast„n han ingen or„tt hade gjort
	  och fast„n svek icke fanns i hans mun.
053:010   Det behagade HERREN att sl† honom med krankhet:
	  om hans liv s† bleve ett skuldoffer,
	  d† skulle han f† se avkomlingar och l„nge leva,
	  och HERRENS vilja skulle genom honom hava framg†ng.
053:011   Ja, av den vederm”da hans sj„l har utst†tt
	  skall han se frukt och s† bliva m„ttad;
	  genom sin kunskap skall han g”ra m†nga r„ttf„rdiga,
	  han, den r„ttf„rdige, min tj„nare,
	  i det han b„r deras missg„rningar.
053:012   D„rf”r skall jag tillskifta honom hans lott bland de m†nga,
	  och med talrika skaror skall han f† utskifta byte,
	  eftersom han utgav sitt liv i d”den
	  och blev r„knad bland ”vertr„dare,
	  han som bar m†ngas synder
	  och bad f”r ”vertr„darna.
054:001   Jubla, du ofruktsamma,
	      du som icke har f”tt barn;
	  brist ut i jubel och ropa av fr”jd,
	      du som icke har blivit moder.
	  Ty den ensamma skall hava m†nga barn,
	  flera „n den som har man, s„ger HERREN.
054:002   Vidga ut platsen f”r ditt tj„ll,
	  l†t sp„nna ut t„ltet, under vilket du bor,
	      och spar icke;
	  f”rl„ng dina t„ltstreck
	      och g”r dina t„ltpluggar fastare.
054:003   Ty du skall utbreda dig b†de †t h”ger och v„nster,
	  och dina avkomlingar skola taga hedningarnas l„nder i besittning
	  och †ter befolka ”delagda st„der.
054:004   Frukta icke, ty du skall ej komma p† skam;
	  blygs icke, ty du skall ej varda utsk„md.
	  Nej, du skall f† f”rg„ta din ungdoms skam,
	  och ditt „nkest†nds sm„lek skall du icke mer komma ih†g.
054:005   Ty den som har skapat dig „r din man,
	  han vilkens namn „r HERREN Sebaot;
	  och Israels Helige „r din f”rlossare,
	  han som kallas hela jordens Gud.
054:006   Ty s†som en ”vergiven kvinna i hj„rtesorg
	      kallades du av HERREN.
	  Sin ungdomsbrud, vill n†gon f”rskjuta henne?
	      s„ger din Gud.
054:007   Ett litet ”gonblick ”vergav jag dig,
	  men i stor barmh„rtighet vill jag †ter f”rsamla dig.
054:008   I min f”rt”rnelses ”versvall dolde jag
	  ett ”gonblick mitt ansikte f”r dig,
	  men med evig n†d vill jag nu f”rbarma mig ”ver dig,
	  s„ger HERREN, din f”rlossare.
054:009   Ty s†som jag gjorde vid Noas flod, s† g”r jag ock nu:
	  s†som jag d† svor, att Noas flod icke mer
	  skulle komma ”ver jorden,
	  s† sv„r jag ock nu, att jag icke mer
	  skall f”rt”rnas p† dig eller n„psa dig.
054:010   Ja, om „n bergen vika bort
	  och h”jderna vackla,
	  s† skall min n†d icke vika ifr†n dig
	  och mitt fridsf”rbund icke vackla,
	  s„ger HERREN; din f”rbarmare.
054:011   Du arma, som har blivit s† hems”kt av stormar utan att 
	    f† n†gon tr”st,
	  se, med spetsglans vill jag nu mura dina stenar
	  och giva dig grundvalar av safirer,
054:012   jag vill g”ra dina tinnar av rubiner
	  och dina portar av kristall
	  och hela din ringmur av „dla stenar.
054:013   Och dina barn skola alla bliva HERRENS l„rjungar,
	  och stor frid skola dina barn d† hava.
054:014   Genom r„ttf„rdighet skall du bliva bef„st.
	  All tanke p† f”rtryck vare fj„rran ifr†n dig,
	      ty du skall intet hava att frukta,
	  och all tanke p† f”rd„rv,
	      ty s†dant skall icke nalkas dig.
054:015   Om man d† rotar sig samman till anfall,
	      s† kommer det ingalunda fr†n mig;
	  och vilka de „n „ro, som rota sig samman mot dig,
	      s† skola de falla f”r dig.
054:016   Se, jag „r den som skapar smeden,
	  vilken bl†ser upp kolelden
	  och s† frambringar ett vapen, s†dant han vill g”ra det;
	  men jag „r ock den som skapar f”rd„rvaren, vilken f”rst”r det.
054:017   Och nu skall intet vapen, som smides mot dig,
	      hava n†gon lycka;
	  var tunga, som upph„ver sig f”r att g† till r„tta med dig,
	      skall du f† domf„lld.
	  Detta „r HERRENS tj„nares arvedel,
	  den r„tt de skola undf† av mig, s„ger HERREN.
055:001   Upp, alla I som „ren t”rstiga,
	      kommen hit och f†n vatten;
	  och I som inga penningar haven,
	      kommen hit och h„mten s„d och „ten.
	  Ja, kommen hit och h„mten s„d utan penningar
	  och f”r intet b†de vin och mj”lk.
055:002   Varf”r given I ut penningar f”r det som ej „r br”d
	  och edert f”rv„rv f”r det som icke kan m„tta?
	  H”ren p† mig, s† skolen I f† „ta det gott „r
	  och f”rn”ja eder med feta r„tter.
055:003   B”jen edra ”ron hit och kommen till mig;
	  h”ren, s† f†r eder sj„l leva.
	  Jag vill sluta med eder ett evigt f”rbund:
	  att I skolen undf† all den trofasta n†d jag har lovat David.
055:004   Se, honom har jag satt till ett vittne f”r folken,
	  till en furste och h”vding f”r folken.
055:005   Ja, du skall kalla p† folkslag som du icke k„nner,
	  och folkslag, som icke k„nna dig, skola hasta till dig
	  f”r HERRENS, din Guds, skull,
	  f”r Israels Heliges skull, n„r han f”rh„rligar dig.
055:006   S”ken HERREN, medan han l†ter sig finnas;
	  †kallen honom, medan han „r n„ra.
055:007   Den ogudaktige ”vergive sin v„g
	  och den or„ttf„rdige sina tankar
	  och v„nde om till HERREN, s† skall han f”rbarma sig ”ver honom,
	  och till v†r Gud, ty han skall besk„ra mycken f”rl†telse.
055:008   Se, mina tankar „ro icke edra tankar,
	  och edra v„gar „ro icke mina v„gar, s„ger HERREN.
055:009   Nej, s† mycket som himmelen „r h”gre „n jorden,
	  s† mycket „ro ock mina v„gar h”gre „n edra v„gar
	  och mina tankar h”gre „n edra tankar.
055:010   Ty likasom regnet och sn”n
	  faller ifr†n himmelen
	  och icke v„nder tillbaka dit igen,
	  f”rr„n det har vattnat jorden
	  och gjort den fruktsam och b„rande,
	  s† att den giver s„d till att s†
	  och br”d till att „ta,
055:011   s† skall det ock vara med ordet
	  som utg†r ur min mun;
	  det skall icke v„nda tillbaka till mig f†f„ngt
	  utan att hava verkat, vad jag vill,
	  och utf”rt det, vartill jag hade s„nt ut det.
055:012   Ty med gl„dje skolen I draga ut,
	  och i frid skolen I f”ras †stad.
	  Bergen och h”jderna
	  skola brista ut i jubel, d„r I g†n fram,
	  och alla tr„d p† marken skola klappa i h„nderna.
055:013   D„r t”rnsn†r nu finnas
	      skola cypresser v„xa upp,
	  och d„r n„sslor st†
	      skall myrten uppv„xa.
	  Och detta skall bliva HERREN till „ra
	  och ett evigt tecken, som ej skall pl†nas ut.
056:001   S† s„ger HERREN:
	  Akten p† vad r„tt „r
	      och ”ven r„ttf„rdighet,
	  ty min fr„lsning kommer snart,
	  och snart bliver min r„ttf„rdighet uppenbarad.
056:002   S„ll „r den m„nniska, som g”r detta,
	  den m„nniskoson, som st†r fast d„rvid,
	  den som h†ller sabbaten, s† att han icke ohelgar den,
	  och den som avh†ller sin hand
	      fr†n att g”ra n†got ont.
056:003   Fr„mlingen, som har slutit sig till HERREN,
	  m† icke s„ga s†:
	  ˝S„kert skall HERREN avskilja mig fr†n sitt folk.˝
	  Ej heller m† den sn”pte s„ga:
	  ˝Se, jag „r ett f”rtorkat tr„d.˝
056:004   Ty s† s„ger HERREN:
	  De sn”pta, som h†lla mina sabbater
	  och utv„lja det mig behagar
	  och st† fast vid mitt f”rbund,
056:005   †t dem skall jag i mitt hus och inom mina murar
	  giva en †minnelse och ett namn,
	  en v„lsignelse, som „r f”rmer „n s”ner och d”ttrar;
	  jag skall giva dem ett evigt namn,
	  som icke skall varda utrotat.
056:006   Och fr„mlingarna, som hava slutit sig till HERREN
	  f”r att tj„na honom och f”r att „lska HERRENS namn
	  och s† vara hans tj„nare,
	  alla som h†lla sabbaten, s† att de icke ohelga den,
	  och som st† fast vid mitt f”rbund,
056:007   dem skall jag l†ta komma till mitt heliga berg
	  och giva dem gl„dje i mitt b”nehus,
	  och deras br„nnoffer och slaktoffer
	  skola vara mig v„lbehagliga p† mitt altare;
	  ty mitt hus skall kallas
	  ett b”nehus f”r alla folk.
056:008   S† s„ger Herren, HERREN,
	  han som f”rsamlar de f”rdrivna av Israel:
	  Jag skall f”rsamla „nnu flera till honom,
	  ut”ver dem som redan „ro f”rsamlade till honom.
056:009   I alla djur p† marken,
	      kommen och „ten,
	      ja, I alla skogens djur.
056:010   V„ktarna h„r „ro allasammans blinda,
	      de hava intet f”rst†nd;
	  de „ro allasammans stumma hundar,
	      som icke kunna sk„lla;
	  de ligga och dr”mma
	      och vilja g„rna slumra.
056:011   Men de hundarna „ro ock glupska
	      och kunna ej bliva m„tta.
	  Ja, s†dana m„nniskor „ro herdar,
	      dessa som intet kunna f”rst†!
	  De vilja allasammans vandra sin egen v„g;
	      var och en s”ker sin egen vinning,
	      alla, s† m†nga de „ro.
056:012   ˝Kommen, jag skall h„mta vin,
	      och s† skola vi dricka oss druckna av starka drycker.
	  Och morgondagen skall bliva denna dag lik,
	      en ”verm†ttan h„rlig dag!˝
057:001   Den r„ttf„rdige f”rg†s, och ingen finnes,
	      som t„nker d„rp†;
	  fromma m„nniskor ryckas bort,
	      utan att n†gon l„gger m„rke d„rtill.
	  Ja, genom ondskans makt ryckes den r„ttf„rdige bort
057:002       och g†r d† in i friden;
	  de som hava vandrat sin v„g r„tt fram
	      f† ro i sina vilorum.
057:003   Men tr„den fram hit,
	      I s”ner av teckentyderskor,
	  I barn av „ktenskapsbrytare och sk”kor.
057:004       ™ver vem g”ren I eder lustiga?
	  Mot vem sp„rren I upp munnen
	      och r„cken I ut tungan?
	  Sannerligen, I „ren ”vertr„delsens barn,
	      en l”gnens avf”da,
057:005   I som uppt„ndens av br†nad vid terebinterna,
	      ja, under alla gr”na tr„d,
	  I som slakten edra barn i dalarna,
	      i bergsklyftornas djup.
057:006   Stenarna i din dal har du till din del,
	      de, just de „ro din lott;
	  ocks† †t dem utgjuter du drickoffer
	      och framb„r du spisoffer.
	  Skulle jag giva mig till freds vid s†dant?
057:007   P† h”ga och stora berg
	      redde du dig l„ger;
	  ocks† upp p† s†dana begav du dig
	      f”r att offra slaktoffer.
057:008   Och bakom d”rren och d”rrposten
	      satte du ditt m„rke.
	  Du ”vergav mig; du kl„dde av dig och besteg ditt l„ger
	      och beredde plats d„r.
	  Du gjorde upp med dem, g„rna delade du l„ger med dem
	      vid f”rsta vink du s†g.
057:009   Du begav dig till Melek med olja
	      och tog med dig dina m†nga salvor;
	  du s„nde dina budb„rare till fj„rran land,
	      ja, „nda ned till d”dsriket.
057:010   Om du „n blev tr”tt av din l†nga f„rd,
	      sade du dock icke: ˝F”rg„ves!˝
	  S† l„nge du kunde r”ra din hand,
	      mattades du icke.
057:011   F”r vem r„ddes och fruktade du d†,
	      eftersom du var s† trol”s
	  och eftersom du icke t„nkte p† mig
	      och ej ville akta p†?
	  Žr det icke s†: eftersom jag har tegat, och det sedan l„nge,
	      d„rf”r fruktar du mig icke?
057:012   Men jag skall visa, huru det „r med din r„ttf„rdighet 
	    och med dina verk,
	      de skola icke hj„lpa dig.
057:013   N„r du ropar, d† m† ditt avgudaf”lje r„dda dig.
	  Nej, en vind skall taga dem med sig allasammans
	      och en fl„kt f”ra dem bort.
	  Men den som tager sin tillflykt till mig skall f† landet till arvedel
	      och f† besitta mitt heliga berg.
057:014   Ja, det skall heta: ˝Banen v„g,
	      banen och bereden v„g;
	  skaffen bort st”testenarna
	      fr†n mitt folks v„g.˝
057:015   Ty s† s„ger
	      den h”ge och upph”jde,
	  han som tronar till evig tid
	      och heter ˝den Helige˝:
	  Jag bor i helighet uppe i h”jden,
	  men ock hos den som „r f”rkrossad och har en ”dmjuk ande;
	  ty jag vill giva liv †t de ”dmjukas ande
	  och liv †t de f”rkrossades hj„rtan.
057:016   Ja, jag vill icke evinnerligen g† till r„tta
	  och icke st„ndigt f”rt”rnas;
	  eljest skulle deras ande f”rsm„kta inf”r mig,
	  de sj„lar, som jag sj„lv har skapat.
057:017   F”r hans girighetssynd f”rt”rnades jag;
	  jag slog honom, och i min f”rt”rnelse h”ll jag mig dold.
	  Men i sin avf„llighet fortfor han att vandra p† sitt hj„rtas v„g.
057:018   Hans v„gar har jag sett, men nu vill jag hela honom
	  och leda honom och giva honom och hans s”rjande tr”st.
057:019   Jag skall skapa frukt ifr†n hans l„ppar.
	  Frid ”ver dem som „ro fj„rran och frid ”ver dem som „ro n„ra!
	  s„ger HERREN; jag skall hela honom.
057:020   Men de ogudaktiga „ro s†som ett uppr”rt hav,
	  ett som icke kan vara stilla,
	  ett hav, vars v†gor r”ra upp dy och orenlighet.
057:021   De ogudaktiga hava ingen frid, s„ger min Gud.
058:001   Ropa med full hals utan †terh†ll,
	  h„v upp din r”st s†som en basun
	  och f”rkunna f”r mitt folk deras ”vertr„delse,
	  f”r Jakobs hus deras synder.
058:002   V„l s”ka de mig dag ut och dag in
	  och vilja hava kunskap om mina v„gar.
	  S†som vore de ett folk, som ”vade r„ttf„rdighet
	  och icke ”verg†ve sin Guds r„tt,
	  s† fr†ga de mig om r„ttf„rdighetens r„tter
	  och vilja, att Gud skall komma till dem:
058:003   ˝Vartill gagnar det, att vi fasta, n„r du icke ser det,
	  vartill, att vi sp„ka oss, n„r du icke m„rker det?˝
	  Men se, p† edra fastedagar sk”ten I edra sysslor,
	  och alla edra arbetare driven I blott p†.
058:004   Och se, I h†llen eder fasta med kiv och split,
	  med hugg och slag av gudl”sa n„var.
	  I h†llen icke mer fasta p† s†dant s„tt,
	  att I kunnen g”ra eder r”st h”rd i h”jden.
058:005   Skulle detta vara en fasta, s†dan som jag vill hava?
	  Skulle detta vara en r„tt sp„kningsdag?
	  Att man h„nger med huvudet s†som ett s„vstr†
	  och s„tter sig i s„ck och aska,
	  vill du kalla s†dant att h†lla fasta,
	  att fira en dag till HERRENS behag?
058:006   Nej, detta „r den fasta, som jag vill hava:
	  att I lossen or„ttf„rdiga bojor
	  och l”sen okets band,
	  att I given de f”rtryckta fria
	  och krossen s”nder alla ok,
058:007   ja, att du bryter ditt br”d †t den hungrige
	  och skaffar de fattiga och husvilla h„rb„rge
	  att du kl„der den nakne, var du ser honom,
	  och ej drager dig undan f”r den som „r ditt k”tt och blod.
058:008   D† skall ljus bryta fram f”r dig s†som en morgonrodnad,
	  och dina s†r skola l„kas med hast,
	  och din r„tt skall d† g† framf”r dig
	  och HERRENS h„rlighet f”lja dina sp†r.
058:009   D† skall HERREN svara, n„r du †kallar honom;
	  n„r du ropar, skall han s„ga: ˝Se, h„r „r jag.˝
	  Om hos dig icke f†r finnas n†gon som p†l„gger ok
	  och pekar finger och talar, vad f”rd„rvligt „r,
058:010   om du delar med dig av din n”dtorft †t den hungrige
	  och m„ttar den som „r i betryck,
	  d† skall ljus g† upp f”r dig i m”rkret,
	  och din natt skall bliva lik middagens sken.
058:011   Och HERREN skall leda dig best„ndigt;
	  han skall m„tta dig mitt i ”demarken
	  och giva styrka †t benen i din kropp.
	  Och du skall vara lik en vattenrik tr„dg†rd
	  och likna ett k„llspr†ng,
	  vars vatten aldrig tryter.
058:012   Och dina avkomlingar skola bygga upp de gamla ruinerna,
	  du skall †ter uppr„tta grundvalar ifr†n forna sl„kten;
	  och du skall kallas ˝han som murar igen revor˝,
	  ˝han som †terst„ller stigar, s† att man kan bo i landet.˝
058:013   Om du „r varsam med din fot p† sabbaten,
	  s† att du icke p† min heliga dag utf”r dina sysslor;
	  om du kallar sabbaten din lust
	  och HERRENS helgdag en „redag,
	  ja, om du „rar den, s† att du icke g†r dina egna v„gar
	  eller sk”ter dina sysslor eller talar tomma ord,
058:014   d† skall du finna din lust i HERREN,
	  och jag skall f”ra dig fram ”ver landets h”jder
	  och giva dig till n„ring din fader Jakobs arvedel.
	  Ja, s† har HERRENS mun talat.
059:001   Se, HERRENS arm „r icke f”r kort,
	      s† att han ej kan fr„lsa,
	  och hans ”ra „r icke tillslutet,
	      s† att han ej kan h”ra.
059:002   Nej, det „r edra missg„rningar, som skilja
	      eder och eder Gud fr†n varandra,
	  och edra synder d”lja hans ansikte f”r eder,
	      s† att han icke h”r eder.
059:003   Ty edra h„nder „ro fl„ckade av blod
	  och edra fingrar av missg„rning,
	  edra l„ppar tala l”gn,
	  och eder tunga framb„r or„ttf„rdighet.
059:004   Ingen h”jer sin r”st i r„ttf„rdighetens namn,
	  och ingen visar redlighet i vad till r„tten h”r.
	  De f”rtr”sta p† idel tomhet,
	      de tala falskhet,
	  de g† havande med olycka
	      och f”da f”rd„rv.
059:005   De kl„cka ut basilisk„gg
	  och v„va spindeln„t.
	  Om n†gon „ter av deras „gg, s† d”r han,
	  och trampas ett s†dant s”nder, s† kommer en huggorm ut.
059:006   Deras spindeln„t duga icke till kl„der,
	  och de kunna ej skyla sig med vad de hava tillverkat;
	  deras verk „ro f”rd„rvliga verk,
	  och v†ldsg„rningar ”va deras h„nder.
059:007   Deras f”tter hasta till vad ont „r
	  och „ro snara, n„r det g„ller att utgjuta oskyldigt blod;
	  deras tankar „ro f”rd„rvliga tankar,
	  f”r”delse och f”rst”ring „r p† deras v„gar.
059:008   Fridens v„g k„nna de icke,
	  och r„tten f”ljer ej i deras sp†r;
	  de g† krokiga stigar,
	  och ingen som vandrar s† vet, vad frid „r.
059:009   D„rf”r „r r„tten fj„rran ifr†n oss,
	  och r„ttf„rdighet tillfaller oss icke;
	  vi bida efter ljus, men se, m”rker r†der,
	  efter solsken, men vi f† vandra i djupaste natt.
059:010   Vi m†ste famla utefter v„ggen s†som blinda,
	  famla, s†som hade vi inga ”gon;
	  vi stappla mitt p† dagen, s†som vore det skymning,
	  mitt i v†r fulla kraft „ro vi s†som d”da.
059:011   Vi brumma allasammans s†som bj”rnar
	  och sucka alltj„mt s†som duvor;
	  vi bida efter r„tten, men den kommer icke,
	  efter fr„lsningen, men den „r fj„rran ifr†n oss.
059:012   Ty m†nga „ro v†ra ”vertr„delser inf”r dig,
	  och v†ra synder vittna emot oss;
	  ja, v†ra ”vertr„delser hava vi f”r v†ra ”gon,
	  och v†ra missg„rningar k„nna vi.
059:013   Genom ”vertr„delse och f”rnekelse hava vi felat mot HERREN,
	  vi hava vikit bort ifr†n v†r Gud;
	  vi hava talat f”rtryck och avf„llighet,
	  l”gnl„ror hava vi f”rkunnat och h„mtat fram ur v†ra hj„rtan.
059:014   R„tten tr„nges tillbaka,
	  och r„ttf„rdigheten st†r l†ngt borta,
	  ja, sanningen vacklar p† torget,
	  och vad r„tt „r kan ej komma fram.
059:015   S† m†ste sanningen h†lla sig undan,
	  och den som v„nde sig ifr†n det onda blev plundrad.
	  Detta s†g HERREN, och det misshagade honom,
	  att det icke fanns n†gon r„tt.
059:016   Och han s†g, att ingen tr„dde fram;
	  han f”rundrade sig ”ver att ingen grep in.
	  D† hj„lpte honom hans egen arm,
	  och hans r„ttf„rdighet underst”dde honom.
059:017   Och han kl„dde sig i r„ttf„rdighet s†som i ett pansar
	  och satte fr„lsningens hj„lm p† sitt huvud;
	  han kl„dde sig i h„mndens dr„kt s†som i en livkl„dnad
	  och h”ljde sig i nit„lskan s†som i en mantel.
059:018   Efter deras g„rningar skall han nu vederg„lla dem;
	  vrede skall han l†ta komma ”ver sina ov„nner
	  och ”ver sina fiender l”nen f”r vad de hava gjort;
	  ja, havsl„nderna skall han vederg„lla, vad de hava gjort.
059:019   S† skall HERRENS namn bliva fruktat i v„ster
	  och hans h„rlighet, d„r solen g†r upp.
	  N„r fienden bryter fram lik en str”m,
	  skall HERRENS andedr„kt f”rjaga honom.
059:020   Men s†som en f”rlossare kommer HERREN f”r Sion
	  och f”r dem i Jakob, som omv„nda sig fr†n sin ”vertr„delse,
	                                          s„ger HERREN.

059:021 Och detta „r det f”rbund, som jag † min sida g”r med dem, s„ger
	HERREN: min Ande, som „r ”ver dig, och orden, som jag har lagt i
	din mun, de skola icke vika ur din mun, ej heller ur dina barns
	eller barnbarns mun fr†n nu och till evig tid, s„ger HERREN.
060:001   St† upp, var ljus, ty ditt ljus kommer,
	  och HERRENS h„rlighet g†r upp ”ver dig.
060:002   Se, m”rker ”vert„cker jorden
	  och t”cken folken,
	  men ”ver dig uppg†r HERREN,
	  och hans h„rlighet uppenbaras ”ver dig.
060:003   Och folken skola vandra i ditt ljus
	  och konungarna i glansen som g†r upp ”ver dig.
060:004   Lyft upp dina ”gon och se dig omkring:
	  alla komma f”rsamlade till dig;
	  dina s”ner komma fj„rran ifr†n,
	  och dina d”ttrar b„ras fram p† armen.
060:005   D†, vid den synen skall du str†la av fr”jd,
	  och ditt hj„rta skall b„va och vidga sig;
	  ty havets rikedomar skola f”ras till dig,
	  och folkens skatter skola falla dig till.
060:006   Skaror av kameler skola ”vert„cka dig,
	  kamelf†lar fr†n Midjan och Efa;
	  fr†n Saba skola de alla komma,
	  guld och r”kelse skola de b„ra
	  och skola f”rkunna HERRENS lov.
060:007   Alla Kedars hjordar skola f”rsamlas till dig,
	  Nebajots v„durar skola vara dig till tj„nst.
	  Mig till v„lbehag skola de offras p† mitt altare,
	  och min h„rlighets hus skall jag s† f”rh„rliga.
060:008   Vilka „ro dessa som komma farande lika moln,
	  lika duvor, som flyga till sitt duvslag?
060:009   Se, havsl„nderna bida efter mig,
	  och fr„mst komma Tarsis' skepp;
	  de vilja f”ra dina s”ner hem ifr†n fj„rran land,
	  och de hava med sig silver och guld
	  †t HERRENS, din Guds, namn,
	  †t Israels Helige, ty han f”rh„rligar dig.
060:010   Och fr„mlingar skola bygga upp dina murar,
	  och deras konungar skola betj„na dig.
	  Ty v„l har jag slagit dig i min f”rt”rnelse,
	  men i min n†d f”rbarmar jag mig nu ”ver dig.
060:011   Och dina portar skola h†llas ”ppna best„ndigt,
	  varken dag eller natt skola de st„ngas,
	  s† att folkens skatter kunna f”ras in i dig,
	  med deras konungar i hyllningst†get.
060:012   Ty det folk eller rike,
	  som ej vill tj„na dig, skall f”rg†s;
	  ja, s†dana folk skola i grund f”rg”ras.
060:013   Libanons h„rlighet skall komma till dig,
	  b†de cypress och alm och buxbom,
	  f”r att pryda platsen, d„r min helgedom „r;
	  ty den plats, d„r mina f”tter st†, vill jag g”ra „rad.
060:014   Och bugande skola dina f”rtryckares s”ner
	      komma till dig,
	  och dina f”raktare skola allasammans
	      falla ned f”r dina f”tter.
	  Och man skall kalla dig ˝HERRENS stad˝,
	  ˝Israels Heliges Sion˝.
060:015   I st„llet f”r att du var ”vergiven och hatad,
	  s† att ingen ville taga v„gen genom dig,
	  skall jag g”ra dig till en h„rlighetens boning evinnerligen
	  och till en fr”jdeort ifr†n sl„kte till sl„kte.
060:016   Och du skall dia folkens mj”lk,
	  ja, konungabr”st skall du dia;
	  och du skall f”rnimma, att jag, HERREN, „r din fr„lsare
	  och att den Starke i Jakob „r din f”rlossare.
060:017   Jag skall l†ta guld komma i st„llet f”r koppar
	  och l†ta silver komma i st„llet f”r j„rn
	  och koppar i st„llet f”r tr„
	  och j„rn i st„llet f”r sten.
	  Och jag vill s„tta frid till din ”verhet
	  och r„ttf„rdighet till din beh„rskare.
060:018   Man skall icke mer h”ra talas om v†ld i ditt land,
	  om ”del„ggelse och f”rst”ring inom dina gr„nser,
	  utan du skall kalla dina murar f”r ˝fr„lsning˝
	  och dina portar f”r ˝lovs†ng˝.
060:019   Solen skall icke mer vara ditt ljus om dagen,
	  och m†nen skall icke mer lysa dig med sitt sken,
	  utan HERREN skall vara ditt eviga ljus,
	  och din Gud skall vara din h„rlighet.
060:020   Din sol skall d† icke mer g† ned
	  och din m†ne icke mer taga av;
	  ty HERREN skall vara ditt eviga ljus,
	  och dina sorgedagar skola hava en „nde.
060:021   Och i ditt folk skola alla vara r„ttf„rdiga,
	  evinnerligen skola de besitta landet;
	  de „ro ju en telning, som jag har planterat,
	  ett verk av mina h„nder, som jag vill f”rh„rliga mig med.
060:022   Av den minste skola komma tusen,
	  och av den ringaste skall bliva ett talrikt folk.
	  Jag „r HERREN;
	  n„r tiden „r inne, skall jag med hast fullborda detta.
061:001   Herrens, HERRENS Ande „r ”ver mig,
	  ty HERREN har smort mig
	  till att f”rkunna gl„djens budskap f”r de ”dmjuka;
	  han har s„nt mig till att l„ka dem som hava ett f”rkrossat hj„rta,
	  till att predika frihet f”r de f†ngna
	  och f”rlossning f”r de bundna,
061:002   till att predika ett n†dens †r fr†n HERREN
	  och en h„mndens dag fr†n v†r Gud,
	  en dag, d† han skall tr”sta alla s”rjande,
061:003   d† han skall l†ta de s”rjande i Sion
	  f† huvudprydnad i st„llet f”r aska,
	  gl„djeolja i st„llet f”r sorg,
	  h”gtidskl„der i st„llet f”r en bedr”vad ande;
	  och de skola kallas ˝r„ttf„rdighetens terebinter˝,
	  ˝HERRENS plantering, som han vill f”rh„rliga sig med˝.
061:004   Och de skola bygga upp de gamla ruinerna
	  och uppr„tta f”rf„dernas ”deplatser;
	  de skola †terst„lla de f”r”dda st„derna,
	  de platser, som hava legat ”de sl„kte efter sl„kte.
061:005   Fr„mlingar skola st† redo
	      att f”ra edra hjordar i bet,
	  och utl„nningar skola bruka †t eder
	      †krar och ving†rdar.
061:006   Men I skolen heta HERRENS pr„ster,
	  och man skall kalla eder v†r Guds tj„nare;
	  I skolen f† njuta av folkens skatter,
	  och deras h„rlighet skall ”verg† till eder.
061:007   F”r eder skam skolen I f† dubbelt igen,
	  och de som ledo sm„lek skola nu jubla ”ver sin del.
	  S† skola de f† dubbelt att besitta i sitt land;
	  evig gl„dje skola de undf†.
061:008   Ty jag, HERREN, „lskar, vad r„tt „r,
	  och hatar or„ttf„rdigt rov;
	  och jag skall giva dem deras l”n i trofasthet
	  och sluta ett evigt f”rbund med dem.
061:009   Och deras sl„kte skall bliva k„nt bland folken
	  och deras avkomma bland folkslagen;
	  alla som se dem skola m„rka p† dem,
	  att de „ro ett sl„kte, som HERREN har v„lsignat.
061:010   Jag gl„der mig storligen i HERREN,
	  och min sj„l fr”jdar sig i min Gud,
	  ty han har ikl„tt mig fr„lsningens kl„dnad
	  och h”ljt mig i r„ttf„rdighetens mantel,
	  likasom n„r en brudgum s„tter h”gtidsbindeln p† sitt huvud
	  eller likasom n„r en brud pryder sig med sina smycken.
061:011   Ty likasom jorden l†ter sina v„xter spira fram
	  och en tr„dg†rd sin s†dd v„xa upp,
	  s† skall Herren, HERREN l†ta r„ttf„rdighet uppv„xa
	  och lovs†ng inf”r alla folk.
062:001   F”r Sions skull vill jag icke tiga,
	  och f”r Jerusalems skull vill jag ej unna mig ro,
	  f”rr„n dess r„tt g†r upp s†som solens sken
	  och dess fr„lsning lyser s†som ett brinnande bloss.
062:002   Och folken skola se din r„tt
	  och alla konungar din h„rlighet;
	  och du skall f† ett nytt namn,
	  som HERRENS mun skall best„mma.
062:003   S† skall du vara en h„rlig krona i HERRENS hand,
	  en konungslig huvudbindel i din Guds hand.
062:004   Du skall icke mer kallas
	      ˝den ”vergivna˝,
	  ej heller skall ditt land
	      mer kallas ˝”demark˝,
	  utan du skall f† heta
	      ˝hon som jag har min lust i˝,
	  och ditt land skall f† heta
	      ˝„kta hustrun˝;
	  ty HERREN har sin lust i dig,
	      och ditt land har f†tt sin „kta man.
062:005   Ty s†som n„r en ung man bliver en jungrus „kta herre,
	      s† skola dina barn bliva dina „kta herrar,
	  och s†som en brudgum fr”jdar sig ”ver sin brud,
	      s† skall din Gud fr”jda sig ”ver dig.
062:006   P† dina murar, Jerusalem,
	      har jag st„llt v„ktare;
	  varken dag eller natt
	      f† de n†gonsin tystna.
	  I som skolen ropa till HERREN,
	      given eder ingen ro.
062:007   Och given honom ingen ro f”rr„n han †ter
	      har byggt upp Jerusalem
	  och l†tit det bliva ett „mne
	      till lovs†ng p† jorden.
062:008   HERREN har svurit vid sin h”gra hand
	      och sin starka arm:
	  Jag skall icke mer giva din s„d
	      till mat †t dina fiender,
	  och fr„mlingar skola icke dricka ditt vin,
	      frukten av din m”da.
062:009   Nej, de som insamla s„den skola ock „ta den
	      och skola lova HERREN,
	  och de som inb„rga vinet skola dricka det
	      i min helgedoms g†rdar.
062:010   Dragen ut, dragen ut genom portarna,
	      bereden v„g f”r folket;
	  banen, ja, banen en farv„g
	      rensen den fr†n stenar,
	  resen upp ett baner f”r folken.
062:011   H”r, HERREN h”jer ett rop, och det n†r
	      till jordens „nda:
	  S„gen till dottern Sion:
	      Se, din fr„lsning kommer.
	  Se, han har med sig sin l”n,
	      och hans segerbyte g†r framf”r honom.
062:012   Och man skall kalla dem ˝det heliga folket˝,
	      ˝HERRENS f”rlossade˝;
	  och dig sj„lv skall man kalla ˝den m†ngbes”kta staden˝,
	      ˝staden, som ej varder ”vergiven˝.
063:001   Vem „r han som kommer fr†n Edom,
	  fr†n Bosra i h”gr”da kl„der,
	  s† pr„ktig i sin dr„kt,
	  s† stolt i sin stora kraft?
	  ˝Det „r jag, som talar i r„ttf„rdighet,
	  jag, som „r en m„stare till att fr„lsa.˝
063:002   Varf”r „r din dr„kt s† r”d?
	  Varf”r likna dina kl„der en vintrampares?
063:003   ˝Jo, en vinpress har jag trampat, jag sj„lv allena,
	  och ingen i folken bistod mig.
	  Jag trampade dem i min vrede,
	  trampade s”nder dem i min f”rt”rnelse.
	  D† st„nkte deras blod p† mina kl„der,
	  och s† fick jag hela min dr„kt nedfl„ckad.
063:004   Ty en h„mndedag hade jag beslutit,
	  och mitt f”rlossnings†r hade kommit.
063:005   Och jag sk†dade omkring mig, men ingen hj„lpare fanns;
	  jag stod d„r i f”rundran, men ingen fanns, som underst”dde mig.
	  D† hj„lpte mig min egen arm,
	  och min f”rt”rnelse underst”dde mig.
063:006   Jag trampade ned folken i min vrede
	  och gjorde dem druckna i min f”rt”rnelse,
	  och jag l„t deras blod rinna ned p† jorden.˝
063:007   HERRENS n†deg„rningar vill jag f”rkunna,
	      ja, HERRENS lov,
	  efter allt vad HERREN har gjort mot oss,
	      den n†derike mot Israels hus,
	  vad han har gjort mot dem efter sin barmh„rtighet
	      och sin stora n†d.
063:008   Ty han sade: ˝De „ro ju mitt folk,
	      barn, som ej svika.˝
	  Och s† blev han deras fr„lsare.
063:009   I all deras n”d var ingen verklig n”d,
	      ty hans ansiktes „ngel fr„lste dem.
	  D„rf”r att han „lskade dem och ville skona dem,
	      f”rlossade han dem.
	  Han lyfte dem upp och bar dem alltj„mt,
	      i forna tider.
063:010   Men de voro genstr„viga, och de bedr”vade
	      hans heliga Ande;
	  d„rf”r f”rvandlades han till deras fiende,
	      han sj„lv stridde mot dem.
063:011   D† t„nkte hans folk p† forna tider,
	      de t„nkte p† Mose:
	  Var „r nu han som f”rde dem upp ur havet,
	      j„mte herdarna f”r hans hjord?
	  Var „r han som lade i deras br”st
	      sin helige Ande,
063:012   var „r han som l„t sin h„rliga arm g† fram
	      vid Moses h”gra sida,
	  han som kl”v vattnet framf”r dem
	  och s† gjorde sig ett evigt namn,
063:013   han som l„t dem f„rdas genom djupen,
	  s†som h„star f„rdas genom ”knen, utan att stappla?
063:014   Likasom n„r boskapen g†r ned i dalen
	  s† f”rdes de av HERRENS Ande till ro.
	  Ja, s† ledde du ditt folk
	  och gjorde dig ett h„rligt namn.
063:015   Sk†da ned fr†n himmelen och se h„rtill
	  fr†n din heliga och h„rliga boning.
	  Var „ro nu din nit„lskan och dina v„ldiga g„rningar,
	  var „r ditt hj„rtas varkunnsamhet och din barmh„rtighet?
	  De h†lla sig tillbaka fr†n mig.
063:016   Du „r ju dock v†r fader;
	  ty Abraham vet icke av oss,
	  och Israel k„nner oss icke.
	  Men du, HERRE, „r v†r fader;
	  ˝v†r f”rlossare av evighet˝, det „r ditt namn.
063:017   Varf”r, o HERRE, l†ter du oss d† g† vilse fr†n dina v„gar
	  och f”rh„rdar v†ra hj„rtan, s† att vi ej frukta dig?
	  V„nd tillbaka f”r dina tj„nares skull,
	  f”r din arvedels stammars skull.
063:018   Allenast helt kort fick ditt heliga folk beh†lla sin besittning;
	  v†ra ov„nner trampade ned din helgedom.
063:019   Det „r oss nu s†, som om du aldrig hade varit herre ”ver oss,
	  om om vi ej hade blivit uppkallade efter ditt namn.
064:001   O att du l„te himmelen r„mna och fore hitned,
	  s† att bergen sk„lvde inf”r dig,
064:002   likasom n„r ris ant„ndes av eld
	  och vatten genom eld bliver sjudande,
	  s† att du gjorde ditt namn kunnigt bland dina ov„nner
	  och folken darrade f”r dig!
064:003   O att du fore hitned
	  med underbara g„rningar som vi icke kunde v„nta,
	  s† att bergen sk„lvde inf”r dig!
064:004   Aldrig n†gonsin har man ju h”rt,
	  aldrig har n†got ”ra f”rnummit,
	  aldrig har n†got ”ga sett en annan Gud „n dig
	  handla s† mot dem som v„nta efter honom.
064:005   Du kom dem till m”tes, som ”vade r„ttf„rdighet med fr”jd,
	  dem som p† dina v„gar t„nkte p† dig.

	  Men se, du blev f”rt”rnad, och vi stodo d„r s†som syndare.
	  S† hava vi l„nge st†tt; skola vi v„l bliva fr„lsta?
064:006   Vi blevo allasammans lika orena m„nniskor,
	  och all v†r r„ttf„rdighet var s†som en fl„ckad kl„dnad.
	  Vi vissnade allasammans s†som l”v,
	  och v†ra missg„rningar f”rde oss bort s†som vinden.
064:007   Ingen fanns, som †kallade ditt namn,
	  ingen, som vaknade upp f”r att h†lla sig till dig;
	  ty du dolde ditt ansikte f”r oss
	  och l„t oss f”rsm„kta genom v†r missg„rning.
064:008   Men HERRE, du „r ju v†r fader;
	  vi „ro leret, och du „r den som har danat oss,
	  vi „ro allasammans verk av din hand.
064:009   Var d† ej s† h”geligen f”rt”rnad, HERRE;
	  och t„nk icke evinnerligen p† v†r missg„rning;
	  nej, se d„rtill att vi allasammans „ro ditt folk.
064:010   Dina heliga st„der hava blivit en ”ken,
	  Sion har blivit en ”ken,
	  Jerusalem en ”demark.
064:011   V†rt heliga och h„rliga tempel,
	  d„r v†ra f„der lovade dig,
	  det har blivit uppbr„nt i eld;
	  och allt vad dyrbart vi „gde har l„mnats †t f”r”delsen.
064:012   Kan du vid allt detta h†lla dig tillbaka, o HERRE?
	  Kan du tiga stilla och pl†ga oss s† sv†rt?
065:001   Jag har l†tit mig bliva uppenbar f”r dem som icke fr†gade efter mig,
	  jag har l†tit mig finnas av dem som icke s”kte mig;
	  till ett folk som icke var uppkallat efter mitt namn
	  har jag sagt: Se, h„r „r jag, h„r „r jag.
065:002   Hela dagen har jag utr„ckt mina h„nder
	  till ett genstr„vigt folk
	  som vandrar p† den v„g som icke „r god,
	  i det att de f”lja sina egna tankar --
065:003   ett folk, som best„ndigt f”rt”rnar mig
	  utan att hava n†gon f”rsyn,
	  som framb„r offer i lustg†rdar
	  och t„nder offereld p† tegelaltaren,
065:004   som har sitt tillh†ll bland gravar
	  och tillbringar natten i undang”mda n„sten,
	  som „ter svinens k”tt
	  och har vederstygglig spis i sina k„rl,
065:005   som s„ger: ˝Bort med dig,
	  kom icke vid mig, ty jag „r helig f”r dig.˝
	  De „ro s†som r”k i min n„sa,
	  en eld, som brinner best„ndigt.
065:006   Se, detta st†r upptecknat inf”r mina ”gon;
	  jag skall icke tiga, f”rr„n jag har givit vederg„llning,
	  ja, vederg„llning i deras sk”te,
065:007   b†de f”r deras egna missg„rningar
	  och f”r deras f„ders, s„ger HERREN,
	  vederg„llning f”r att de t„nde offereld p† bergen
	  och f”r att de sm„dade mig p† h”jderna;
	  ja, f”rst skall jag m„ta upp l”nen
	  †t dem i deras sk”te.
065:008   S† s„ger HERREN:
	  Likasom man s„ger om en druvklase,
	  n„r d„ri finnes saft:
	  ˝F”rd„rva den icke, ty v„lsignelse „r d„ri˝,
	  s† skall ock jag g”ra f”r mina tj„nares skull:
	  jag skall icke f”rd„rva alltsammans.
065:009   Jag skall l†ta en avkomma utg† fr†n Jakob,
	  fr†n Juda en arvinge till mina berg;
	  ty mina utkorade skola besitta landet,
	  och mina tj„nare skola bo d„ri.
065:010   Saron skall bliva en betesmark f”r f†r
	  och Akors dal en l„gerplats f”r f„kreatur,
	  och de skola givas †t mitt folk, n„r det s”ker mig.
065:011   Men I som ”vergiven HERREN
	  och f”rg„ten mitt heliga berg,
	  I som duken bord †t Gad
	  och isk„nken vindryck †t Meni,
065:012   eder har jag best„mt †t sv„rdet,
	  och I skolen alla f† b”ja eder ned till att slaktas,
	  d„rf”r att I icke svaraden, n„r jag kallade,
	  och icke h”rden, n„r jag talade,
	  utan gjorden, vad ont var i mina ”gon,
	  och utvalden det som var mig misshagligt.
065:013   D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†:
	  Se, mina tj„nare skola „ta,
	      men I skolen hungra;
	  se, mina tj„nare skola dricka,
	      men I skolen t”rsta;
	  se, mina tj„nare skola gl„djas,
	      men I skolen f† blygas.
065:014   Ja, mina tj„nare skola jubla
	      i sitt hj„rtas fr”jd,
	  men I skolen ropa
	      i edert hj„rtas pl†ga
	  och j„mra eder i f”rtvivlan.
065:015   Och I skolen l„mna edert namn
	      till ett f”rbannelsens ord,
	  s† att mina utkorade skola s„ga:
	      ˝S†dan d”d give dig Herren, HERREN.˝
	  Men †t sina tj„nare skall han giva ett annat namn:
065:016   den som d† v„lsignar sig i landet skall v„lsigna sig
	      i ˝den sannf„rdige Guden˝,
	  och den som sv„r i landet, han skall sv„rja
	      vid ˝den sannf„rdige Guden˝.
	  Ty de f”rra bedr”velserna „ro d† f”rg„tna
	      och dolda f”r mina ”gon.
065:017   Ty se, jag vill skapa nya himlar
	      och en ny jord;
	  och man skall ej mer komma ih†g det f”rg†ngna
	      eller t„nka d„rp†.
065:018   Nej, I skolen fr”jdas och jubla till evig tid
	      ”ver det som jag skapar;
	  ty se, jag vill skapa Jerusalem till jubel
	      och dess folk till fr”jd.
065:019   Och jag skall jubla ”ver Jerusalem
	      och fr”jda mig ”ver mitt folk,
	  och d„r skall icke mer h”ras gr†t
	      eller klagorop.
065:020   D„r skola icke mer finnas barn som leva
	      allenast n†gra dagar,
	  ej heller gamla m„n, som icke fylla
	      sina dagars m†tt;
	  nej, den som d”r ung skall d”
	      f”rst vid hundra †rs †lder,
	  och f”rst vid hundra †rs †lder skall syndaren
	      drabbas av f”rbannelsen.
065:021   N„r de bygga hus,
	      skola de ock f† bo i dem;
	  n„r de plantera ving†rdar,
	      skola de ock f† „ta deras frukt.
065:022   N„r de bygga hus,
	      skall det ej bliva andra, som f† bo i dem;
	  n„r de plantera n†got,
	      skall det ej bliva andra, som f† „ta d„rav.
	  Ty samma †lder, som ett tr„d uppn†r,
	      skall man uppn† i mitt folk,
	  och mina utkorade skola sj„lva njuta
	      av sina h„nders verk.
065:023   De skola icke m”da sig f”rg„ves,
	      och barnen, som de f”da, drabbas ej av pl”tslig d”d;
	  ty de „ro ett sl„kte
	      av HERRENS v„lsignade,
	  och deras avkomlingar f† leva kvar bland dem.
065:024   Och det skall ske, att f”rr„n de ropa,
	      skall jag svara,
	  och medan de „nnu tala,
	      skall jag h”ra.
065:025   D† skola vargar g† i bet
	      tillsammans med lamm,
	  och lejon skola „ta halm
	      likasom oxar,
	  och stoft skall vara ormens f”da.
	  Ingenst„des p† mitt heliga berg skall man d† g”ra,
	      vad ont och f”rd„rvligt „r,
	      s„ger HERREN.

066:001   S† s„ger HERREN:
	  Himmelen „r min tron,
	  och jorden „r min fotapall;
	  vad f”r ett hus skullen I d† kunna bygga †t mig,
	  och vad f”r en plats skulle tj„na mig till vilostad?
066:002   Min hand har ju gjort allt detta,
	  och s† har allt detta blivit till, s„ger HERREN.
	  Men till den sk†dar jag ned,
	  som „r betryckt och har en f”rkrossad ande,
	  och till den som fruktar f”r mitt ord.
066:003   Den d„remot, som slaktar sin offertjur,
	      men ock „r en mandr†pare,
	  den som offrar sitt lamm,
	      men tillika krossar nacken p† en hund,
	  den som framb„r ett spisoffer,
	      men d„rvid framb„r svinblod,
	  den som offrar r”kelse,
	      men d„runder hyllar en f†f„nglig avgud --
	  likasom det lyster dessa att g† sina egna v„gar
	  och likasom deras sj„l har behag till deras styggelser,
066:004   s† lyster det ock mig att fara illa fram med dem
	  och att l†ta f”rskr„ckelse komma ”ver dem,
	  eftersom ingen svarade, n„r jag kallade,
	  och eftersom de icke h”rde, n„r jag talade,
	  utan gjorde, vad ont var i mina ”gon,
	  och hade sin lust i att g”ra, vad mig misshagligt var.
066:005   H”ren HERRENS ord,
	      I som frukten f”r hans ord.
	  Edra br”der, som hata eder
	  och st”ta eder bort f”r mitt namns skull,
	      de s„ga: ˝M† HERREN f”rh„rliga sig,
	  s† att vi f† se eder gl„dje.˝
	      Men de skola komma p† skam.
066:006   H”r, huru det larmar i staden,
	      h”r d†net i templet!
	  H”r d†net, n„r HERREN vederg„ller
	      sina fiender, vad de hava gjort!
066:007   Innan Sion har k„nt n†gon f”dslov†nda,
	      f”der hon barnet;
	  innan kval har kommit ”ver henne,
	      bliver hon f”rl”st med ett gossebarn.
066:008   Vem har h”rt n†got s†dant,
	      vem har sett n†got dylikt?
	  Kan d† ett land komma till liv
	      p† en enda dag,
	  eller kan ett folk f”das
	      i ett ”gonblick,
	  eftersom Sion f”dde fram sina barn,
	      just d† v†ndan begynte?
066:009   Ja, ty skulle jag v„l l†ta fostret bliva fullg†nget,
	      men icke giva kraft att f”da fram det?
	      s„ger HERREN.
	  Eller skulle jag giva kraft att f”da,
	      men sedan h†lla fostret tillbaka?
	      s„ger din Gud.
066:010   Gl„djens med Jerusalem
	  och fr”jden eder ”ver henne, alla I som haven henne k„r;
	  jublen h”gt med henne,
	  alla I som haven s”rjt ”ver henne.
066:011   S† skolen I f† dia eder m„tta
	      vid hennes hugsvalelses br”st;
	  s† skolen I f† suga med lust
	      av hennes rika barm.
066:012   Ty s† s„ger HERREN:
	  Se, jag vill l†ta frid komma ”ver henne
	      s†som en str”m
	  och folkens rikedomar
	      s†som en ”versv„mmande flod,
	  och I skolen s† f† dia,
	      I skolen bliva burna p† armen
	  och skolen f† sitta i kn„et
	      och bliva smekta.
066:013   S†som en moder tr”star sin son,
	  s† skall jag tr”sta eder;
	  ja, i Jerusalem skolen I f† tr”st.
066:014   Och edra hj„rtan skola gl„dja sig, n„r I f†n se detta,
	  och benen i edra kroppar skola hava livskraft s†som spirande gr„s;
	  och man skall f”rnimma, att HERRENS hand „r med hans tj„nare
	  och att ogunst kommer ”ver hans fiender.
066:015   Ty se, HERREN skall komma i eld,
	  och hans vagnar skola vara s†som en stormvind;
	  och han skall l†ta sin vrede drabba med hetta
	  och sin n„pst med eldsl†gor.
066:016   Ty HERREN skall h†lla dom med eld,
	  och med sitt sv„rd skall han sl† allt k”tt,
	  och m†nga skola de vara, som bliva slagna av HERREN.

066:017 De som l†ta inviga sig och rena sig till gudstj„nst i
	lustg†rdar, anf”rda av en som st†r d„r i mitten, de som „ta
	svink”tt och annan styggelse, ja, ocks† m”ss, de skola
	allasammans f”rg†s, s„ger HERREN.
066:018 Jag k„nner deras g„rningar och tankar.  Den tid kommer, d† jag
	skall f”rsamla alla folk och tungom†l; och de skola komma och se
	min h„rlighet.

066:019 Och jag skall g”ra ett tecken bland dem; och n†gra av dem som
	bliva r„ddade skall jag s„nda s†som budb„rare till hednafolken,
	till Tarsis, till Pul och Lud, b†gskyttfolken, till Tubal och
	Javan, till havsl„nderna i fj„rran, som icke hava h”rt n†got om
	mig eller sett min h„rlighet; och de skola f”rkunna min
	h„rlighet bland folken.
066:020 Och p† h„star och i vagnar och b„rstolar och p† mul†snor och
	dromedarer skola de fr†n alla folk f”ra alla edra br”der fram
	till mitt heliga berg i Jerusalem s†som ett spisoffer †t HERREN,
	s„ger HERREN, likasom Israels barn i rena k„rl f”ra fram
	spisoffer till HERRENS hus.
066:021 Och j„mv„l s†dana skall jag taga till mina pr„ster, till mina
	leviter, s„ger HERREN.
066:022 Ty likasom de nya himlar och den nya jord, som jag vill g”ra,
	bliva best†ndande inf”r mig, s„ger HERREN, s† skall det ock vara
	med edra barn och med edert namn.
066:023 Och nym†nadsdag efter nym†nadsdag och sabbatsdag efter
	sabbatsdag skall det ske, att allt k”tt kommer och tillbeder
	inf”r mig, s„ger HERREN.
066:024 Och man skall g† ut och se med lust, huru de m„nniskor, som
	avf”llo fr†n mig, nu ligga d„r d”da; ty deras mask skall icke
	d”, och deras eld skall icke utsl„ckas, och de skola vara till
	v„mjelse f”r allt k”tt.



Book 24 Jeremia


001:001 Detta „r vad som talades av Jeremia, Hilkias son, en av
	pr„sterna i Anatot i Benjamins land.
001:002 Till honom kom HERRENS ord i Josias, Amons sons, Juda konungs,
	tid, i hans trettonde regerings†r,
001:003 Och sedan i Jojakims, Josias sons, Juda konungs, tid, intill
	slutet av Sidkias, Josias sons, Juda konungs, elfte regerings†r,
	d† Jerusalems inv†nare i femte m†naden f”rdes bort i f†ngenskap.
001:004 HERRENS ord kom till mig; han sade:
001:005 ˝F”rr„n jag danade dig i moderlivet, utvalde jag dig, och f”rr„n
	du utgick ur moderssk”tet, helgade jag dig; jag satte dig till
	en profet f”r folken.˝
001:006 Men jag svarade: ˝Ack Herre HERRE!  Se, jag f”rst†r icke att
	tala, ty jag „r f”r ung.
001:007 D† sade HERREN till mig: ˝S„g icke: 'Jag „r f”r ung', utan g†
	†stad vart jag „n s„nder dig, och tala vad jag „n bjuder dig.
001:008 Frukta icke f”r dem; ty jag „r med dig och vill hj„lpa dig,
	s„ger HERREN.˝
001:009 Och HERREN r„ckte ut sin hand och r”rde vid min mun; och HERREN
	sade till mig: ˝Se, jag l„gger mina ord i din mun.
001:010 Ja, jag s„tter dig i dag ”ver folk och riken, f”r att du skall
	upprycka och nedbryta, f”rg”ra och f”rd„rva, uppbygga och
	plantera.˝
001:011 Och HERRENS ord kom till mig; han sade: ˝Vad ser du, Jeremia?˝
	Tag svarade: ˝Jag ser en gren av ett mandeltr„d.˝
001:012 Och HERREN sade till mig: ˝Du har sett r„tt, ty jag skall
	vaka ”ver mitt ord och l†ta det g† i fullbordan.˝
001:013 Och HERRENS ord kom till mig f”r andra g†ngen; han sade: ˝Vad
	ser du?˝  Jag svarade: ˝Jag ser en sjudande gryta; den synes †t
	norr till.˝
001:014 Och HERREN sade till mig: ˝Ja, fr†n norr skall olyckan bryta in
	”ver alla landets inbyggare.
001:015 Ty se, jag skall kalla p† alla folkstammar i rikena norrut,
	s„ger HERREN; och de skola komma och resa upp var och en sitt
	s„te vid ing†ngen till Jerusalems portar och mot alla dess
	murar, runt omkring, och mot alla Juda st„der.
001:016 Och jag skall g† till r„tta med dem f”r all deras ondska, d„rf”r
	att de hava ”vergivit mig och t„nt offereld †t andra gudar och
	tillbett sina h„nders verk.
001:017 S† omgjorda nu du dina l„nder, och st† upp och tala till dem
	allt vad Jag bjuder dig.  Var icke f”rf„rad f”r dem, p† det att
	jag icke m† l†ta vad f”rf„rligt „r komma ”ver dig inf”r dem.
001:018 Ty se, jag sj„lv g”r dig i dag till en fast stad och till en
	j„rnpelare och en kopparmur mot hela landet, mot Juda konungar,
	mot dess furstar, mot dess pr„ster och mot det meniga folket,
001:019 s† att de icke skola bliva dig ”verm„ktiga, om de vilja strida
	mot dig; ty jag „r med dig, s„ger HERREN, och jag vill hj„lpa
	dig.˝

002:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
002:002 G† †stad och predika f”r Jerusalem och s„g: S† s„ger HERREN:

	  Jag kommer ih†g, dig till godo, din ungdoms k„rlek,
	      huru du „lskade mig under din brudtid,
	  huru du f”ljde mig i ”knen,
	      i landet d„r man intet s†r.
002:003   Ja, en HERRENS heliga egendom „r Israel,
	      f”rstlingen av hans sk”rd;
	  alla som vilja „ta d„rav †draga sig skuld,
	      olycka kommer ”ver dem,
	      s„ger HERREN.

002:004   H”ren HERRENS ord, I av Jakobs hus,
	  I alla sl„kter av Israels hus.
002:005   S† s„ger HERREN:
	  Vad or„tt funno edra f„der hos mig,
	  eftersom de gingo bort ifr†n mig
	  och f”ljde efter f†f„ngliga avgudar
	  och bedrevo f†f„nglighet?
002:006   De fr†gade icke: ˝Var „r HERREN,
	  han som f”rde oss upp ur Egyptens land,
	  han som ledde oss i ”knen,
	  det ”de och ol„ndiga landet,
	  torrhetens och d”dsskuggans land,
	  det land d„r ingen v„gfarande f„rdades,
	  och d„r ingen m„nniska bodde?˝
002:007   Och jag f”rde eder in i det b”rdiga landet,
	  och I fingen „ta av dess frukt och dess goda.
	  Men n„r I haden kommit ditin, orenaden I mitt land
	  och gjorden min arvedel till en styggelse.
002:008   Pr„sterna fr†gade icke: ˝Var „r HERREN?˝
	  De som hade lagen om h„nder ville icke veta av mig,
	  och herdarna avf”llo fr†n mig;
	  profeterna profeterade i Baals namn
	  och f”ljde efter s†dana som icke kunde hj„lpa.
002:009   D„rf”r skall jag „n vidare g† till r„tta med eder, s„ger HERREN,
	  ja, „nnu med edra barnbarn skall jag g† till r„tta.

002:010   Dragen bort till kitt‚ernas ”l„nder
	      och sen efter,
	  s„nden bud till Kedar
	      och forsken noga efter;
	  sen till, om n†got s†dant d„r har skett.
002:011   Har v„l n†got hednafolk bytt bort sina gudar?
	      Och dock „ro dessa inga gudar.
	  Men mitt folk har bytt bort sin „ra
	      mot en avgud som icke kan hj„lpa.
002:012   H„pnen h„r”ver, I himlar;
	  f”rskr„ckens och b„ven storligen, s„ger HERREN.
002:013   Ty mitt folk har beg†tt
	      en dubbel synd:
	  mig hava de ”vergivit,
	      en k„lla med friskt vatten,
	  och de hava gjort sig brunnar,
	  usla brunnar,
	  som icke h†lla vatten.

002:014   Žr v„l Israel en tr„l
	      eller en hemf”dd slav,
	  eftersom han s† har l„mnats till plundring?
002:015   Lejon ryta mot honom,
	      de l†ta h”ra sitt skri.
	  De g”ra hans land till en ”demark,
	  hans st„der br„nnas upp,
	      s† att ingen kan bo i dem.
002:016   Till och med Nofs och Tapanhes' barn
	      avbeta dina berg.
002:017   Men „r det ej du sj„lv som v†llar dig detta,
	  d„rmed att du ”vergiver HERREN din Gud,
	  n„r han vill leda dig p† den r„tta v„gen?
002:018   Varf”r vill du nu g† till Egypten
	  och dricka av Sihors vatten?
	  Och varf”r vill du g† till Assyrien
	  och dricka av flodens vatten?
002:019   Det „r din ondska som bereder dig tuktan,
	  det „r din avf„llighet som †drager dig straff.
	  M„rk d„rf”r och besinna
	  vilken olycka och sorg det har med sig
	  att du ”vergiver HERREN, din Gud,
	  och icke vill frukta mig,
	  s„ger Herren, HERREN Sebaot.

002:020   Ty f”r l„nge sedan
	      br”t du s”nder ditt ok
	  och slet av dina band
	      och sade: ˝Jag vill ej tj„na.˝
	  Och p† alla h”ga kullar
	  och under alla gr”na tr„d
	  lade du dig ned f”r att ”va otukt.
002:021   Jag hade ju planterat dig s†som ett „delt vintr„d
	  av alltigenom „kta art;
	  huru har du d† kunnat f”rvandlas f”r mig
	  till vilda rankor av ett fr„mmande vintr„d?
002:022   Ja, om du ock tv†r dig med lutsalt
	  och tager „n s† mycken s†pa,
	  s† f”rbliver dock din missg„rning oren inf”r mig,
	  s„ger Herren, HERREN.
002:023   Huru kan du s„ga: ˝Jag har ej orenat mig,
	  jag har icke f”ljt efter Baalerna˝?
	  Besinna vad du har bedrivit i dalen,
	  ja, bet„nk vad du har gjort.
	  Du „r lik ett ystert kamelsto, som l”per hit och dit.
002:024   Du „r lik en vild†sna,
	      fostrad i ”knen,
	  en som fl†sar i sin brunst,
	      och vars br†nad ingen kan st„vja;
	  om n†gon vill till henne,
	      beh”ver han ej l”pa sig tr”tt;
	  n„r hennes m†nad kommer,
	      tr„ffar man henne.
002:025   Akta din fot, s† att den icke tappar skon,
	      och din strupe, s† att den ej bliver torr av t”rst.
	  Men du svarar: ˝Du m”dar dig f”rg„ves.
	      Nej, jag „lskar de fr„mmande,
	      och efter dem vill jag f”lja.˝
002:026   S†som tjuven st†r d„r med skam, n„r han ertappas,
	  s† skall Israels hus komma p† skam,
	  med sina konungar, och furstar,
	  med sina pr„ster och profeter,
002:027   dessa som s„ga till tr„stycket:
	      ˝Du „r min fader˝,
	  och s„ga till stenen:
	      ˝Du har f”tt mig.˝
	  Ty de v„nda ryggen till mig
	      och icke ansiktet;
	  men n„r olycka „r p† f„rde, ropa de:
	      ˝Upp och fr„ls oss!˝
002:028   Var „ro d† dina gudar,
	      de som du gjorde †t dig?
	  M† de st† upp.  Kunna de fr„lsa dig
	      i din olyckas tid?
	  Ty s† m†nga som dina st„der „ro,
	  s† m†nga hava dina gudar blivit, du Juda.

002:029   Huru kunnen I g† till r„tta med mig?
	  I haven ju alla avfallit fr†n mig, s„ger HERREN.
002:030   F”rg„ves har jag slagit edra barn;
	  de hava icke velat taga emot tuktan.
	  Edert sv„rd har f”rt„rt edra profeter,
	  s†som vore det ett f”rh„rjande lejon.
002:031   Du onda sl„kte, giv akt p† HERRENS ord.
	  Har jag d† f”r Israel varit en ”ken
	      eller ett m”rkrets land,
	  eftersom mitt folk s„ger: ˝Vi hava gjort oss fria,
	      vi vilja ej mer komma till dig˝?
002:032   Icke f”rg„ter en jungfru sina smycken
	      eller en brud sin g”rdel?
	  Men mitt folk har f”rg„tit mig
	      sedan urminnes tid.
002:033   Huru skickligt g†r du icke till v„ga,
	      n„r du s”ker „lskog!
	  D„rf”r har du ock blivit f”rfaren
	      p† det ondas v„gar.
002:034   Ja, p† dina mantelflikar finner man blod
	  av arma och oskyldiga, som du har d”dat,
	  icke d„rf”r att de ertappades vid inbrott,
	  nej, d„rf”r att din h†g st†r till allt s†dant.
002:035   Och dock s„ger du: ˝Jag g†r fri ifr†n straff;
	  hans vrede mot mig har f”rvisso upph”rt.˝
	  Nej, jag vill g† till r„tta med dig,
	  om du „n s„ger: ˝Jag har icke syndat.˝
002:036   Varf”r har du nu s† br†tt
	  att vandra †stad p† en annan v„g?
	  Ocks† med Egypten skall du komma p† skam,
	  likasom du kom p† skam med Assyrien.
002:037   Ocks† d„rifr†n skall du f† g† din v„g,
	  med h„nderna p† huvudet.
	  Ty HERREN f”rkastar dem som du f”rlitar dig p†,
	  och du skall icke bliva lyckosam med dem.
003:001 Det „r sagt: Om en man skiljer sig fr†n sin hustru, och hon s†
	g†r bort ifr†n honom och bliver en annan mans hustru, icke f†r
	han d† †ter komma tillbaka till henne?  Bleve icke d† det landet
	ohelgat?  Och du, som har bedrivit otukt med s† m†nga „lskare,
	du vill „nd† f† komma tillbaka till mig!  s„ger HERREN.

003:002   Lyft upp dina ”gon till h”jderna och se:
	      var l„t du icke sk„nda dig?
	  Vid v„garna satt du och spejade efter dem,
	      s†som en arab i ”knen,
	  och ohelgade landet genom din otukt
	      och genom din ondska.
003:003   V„l blevo regnskurarna f”rh†llna,
	      och intet v†rregn f”ll;
	  men du hade en „ktenskapsbryterskas panna,
	      du ville icke blygas.
003:004   Och „nd† har du nyss ropat till mig: ˝Min fader!˝,
	  Min ungdoms v„n „r du!˝
003:005   ˝Skulle han kunna beh†lla vrede evinnerligen,
	      skulle han framh„rda s† f”r alltid?˝
	  S† talar du och g”r dock vad ont „r,
	      ja, fullbordar det ock.

003:006 Och HERREN sade till mig i konung Josias tid: Har du sett vad
	Israel, den avf„lliga kvinnan, har gjort?  Hon gick upp p† alla
	h”ga berg och bort under alla gr”na tr„d och bedrev d„r otukt.
003:007 Och jag t„nkte att sedan hon hade gjort allt detta, skulle hon
	v„nda tillbaka till mig.  Men hon v„nde icke tillbaka.  Och hennes
	syster Juda, den trol”sa kvinnan, s†g det.
003:008 Och jag s†g, att fast„n jag hade skilt mig fr†n Israel, den
	avf„lliga, och givit henne skiljebrev just f”r hennes
	„ktenskapsbrotts skull, s† skr„mdes dock hennes syster Juda den
	trol”sa, icke d„rav, utan gick likaledes †stad och bedrev otukt
003:009 och ohelgade s† landet genom sin l„ttf„rdiga otukt, i det hon
	begick „ktenskapsbrott med sten och tr„.
003:010 Ja, oaktat allt detta v„nde hennes syster Juda, den trol”sa,
	icke tillbaka till mig av fullt hj„rta, utan allenast med
	skrymteri, s„ger HERREN.

003:011 Och HERREN sade till mig: Israel, den avf„lliga, har bevisat sig
	r„ttf„rdigare „n Juda, den trol”sa.
003:012 G† bort och predika s† norrut och s„g: V„nd om, Israel, du
	avf„lliga, s„ger HERREN, s† vill jag icke l„ngre med ogunst se
	p† eder; ty jag „r n†dig, s„ger HERREN, jag beh†ller icke vrede
	evinnerligen.
003:013 Allenast m† du besinna din missg„rning, att du har varit
	avf„llig fr†n HERREN, din Gud, och lupit hit och dit till
	fr„mmande gudar under alla gr”na tr„d; ja, I haven icke velat
	h”ra min r”st, s„ger HERREN.
003:014 V„nden om, I avf„lliga barn, s„ger HERREN, ty jag „r eder r„tte
	herre; s† vill jag h„mta eder, en fr†n var stad och tv† fr†n var
	sl„kt, och f”ra eder till Sion.
003:015 Och jag vill giva eder herdar efter mitt hj„rta, och de skola
	f”ra eder i bet med f”rst†nd och insikt.
003:016 Och det skall ske, att n„r I p† den tiden f”r”ken eder och
	bliven fruktsamma i landet, s„ger HERREN, d† skall man icke mer
	tala om HERRENS f”rbundsark eller t„nka p† den; man skall icke
	komma ih†g den eller sakna den, och man skall icke g”ra n†gon ny
	s†dan.
003:017 Utan p† den tiden skall man kalla Jerusalem ˝HERRENS tron˝; och
	dit skola f”rsamla sig alla hednafolk, till HERRENS namn i
	Jerusalem.  Och de skola icke mer vandra efter sina onda
	hj„rtans h†rdhet.
003:018 P† den tiden skall Juda hus g† till Israels hus, och tillsammans
	skola de komma fr†n nordlandet in i det land som jag gav edra
	f„der till arvedel.

003:019   Jag t„nkte: ˝Vilken plats
	      skall jag ej f”rl„na dig bland barnen,
	  och vilket ljuvligt land
	      skall jag icke giva dig,
	  den allra h„rligaste arvedel bland folken!˝
	  Och jag t„nkte: ˝D† skolen I kalla mig fader
	  och icke mer vika bort ifr†n mig.˝
003:020   Men s†som n„r en hustru „r trol”s mot sin make,
	  s† haven I av Israels hus varit trol”sa mot mig, s„ger HERREN.
003:021   D„rf”r h”ras rop p† h”jderna,
	  gr†t och b”ner av Israels barn;
	  ty de hava g†tt p† f”rv„nda v„gar
	  och f”rg„tit HERREN, sin Gud.
003:022   S† v„nden nu om, I avf„lliga barn,
	  s† vill jag hela eder fr†n edert avfall.

	  Ja se, vi komma till dig,
	  ty du „r HERREN, v†r Gud.
003:023   Sannerligen, bedr„gligt var v†rt hopp till h”jderna,
	      blott tomt larm g†vo oss bergen.
	  Sannerligen, det „r hos HERREN, v†r Gud,
	      som fr„lsning finnes f”r Israel.
003:024   Men sk„ndlighetsguden har f”rt„rt
	      frukten av v†ra f„ders arbete,
	      allt ifr†n v†r ungdom,
	  deras f†r och f„kreatur,
	      deras s”ner och d”ttrar.
003:025   S† vilja vi nu ligga h„r i v†r skam,
	      och blygd m† h”lja oss.
	  Ty mot HERREN, v†r Gud, hava vi syndat,
	      vi och v†ra f„der,
	      ifr†n v†r ungdom „nda till denna dag;
	  vi hava icke velat h”ra HERRENS, v†r Guds, r”st.
004:001   om du omv„nder dig, Israel, s„ger HERREN,
	      skall du f† v„nda tillbaka till mig;
	  och om du skaffar bort dina styggelser fr†n min †syn,
	      skall du slippa vandra flyktig omkring.
004:002   D† skall du sv„rja i sanning, r„tt och r„ttf„rdighet:
	      ˝S† sant HERREN lever˝,
	  och hednafolken skola v„lsigna sig i honom
	      och ber”mma sig av honom.
004:003   Ja, s† s„ger HERREN
	  till Juda m„n och till Jerusalem:
	  Bryten eder ny mark,
	      och s†n ej bland t”rnen.
004:004   Omsk„ren eder †t HERREN; skaffen bort
	      edert hj„rtas f”rhud,
	  I Juda m„n och I Jerusalems inv†nare.
	  Eljest skall min vrede bryta fram s†som en eld
	      och brinna s†, att ingen kan utsl„cka den,
	      f”r edert onda v„sendes skull.

004:005   F”rkunnen i Juda,
	  kung”ren i Jerusalem och p†bjuden,
	  ja, st”ten i basun i landet,
	  ropen ut med h”g r”st och s„gen:
	  ˝F”rsamlen eder och l†t oss fly
	      in i de bef„sta st„derna.˝
004:006   Resen upp ett baner som visar †t Sion,
	      b„rgen edert gods och dr”jen icke
	  ty jag skall l†ta olycka komma fr†n norr,
	      med stor f”rst”ring.
004:007   Ett lejon drager fram ur sitt sn†r
	  och en folkf”rd„rvare bryter upp,
	      han g†r ut ur sin boning,
	  f”r att g”ra ditt land till en ”demark;
	      d† bliva dina st„der f”rst”rda,
	  s† att ingen kan bo i dem.
004:008   S† h”ljen eder nu i sorgdr„kt,
	      klagen och j„mren eder,
	  ty HERRENS vredes gl”d
	      upph”r icke ”ver oss.

004:009 P† den tiden, s„ger HERREN, skall det vara f”rbi med konungens
	och furstarnas mod, och pr„sterna skola bliva f”rf„rade och
	profeterna st† h„pna.
004:010 Men jag sade: ˝Ack Herre, HERRE, sv†rt bedrog du sannerligen
	detta folk och Jerusalem, d† du sade: ˝Det skall g† eder v„l.˝
	Sv„rdet „r ju n„ra att taga v†rt liv.
004:011 P† den tiden skall det s„gas om detta folk och om Jerusalem: En
	br„nnande vind fr†n h”jderna i ”knen kommer emot dottern mitt
	folk, icke en s†dan vind som passar, n„r man kastar s„d eller
	rensar korn;
004:012 nej, en v†ldsammare vind „n som s† l†ter jag komma.  Ja, nu vill
	jag g† till r„tta med dem!

004:013   Se, s†som ett moln kommer han upp
	      och s†som en stormvind „ro hans vagnar;
	  hans h„star „ro snabbare „n ”rnar,
	      ve oss, vi „ro f”rlorade!

004:014 S† tv† nu ditt hj„rta rent fr†n ondska, Jerusalem, f”r att du m†
	bliva fr„lst.  Huru l„nge skola f”rd„rvets tankar bo i ditt
	br”st?
004:015 Fr†n Dan h”res ju en budb„rare ropa, och fr†n Efraims bergsbygd
	en som b†dar f”rd„rv.
004:016 F”rkunnen f”r folken, ja, kung”ren ”ver Jerusalem att en
	bel„gringsh„r kommer ifr†n fj„rran land och h„ver upp sitt rop
	mot Juda st„der.
004:017 S†som v„ktare kring ett †kerf„lt samla de sig runt omkring
	henne, d„rf”r att hon har varit genstr„vig mot mig, s„ger
	HERREN.
004:018 Ja, ditt eget leverne och dina egna varningar v†lla dig detta;
	det „r din ondskas frukt att det bliver dig s† bittert, och att
	pl†gan tr„ffar dig „nda in i hj„rtat.

004:019   I mitt innersta v†ndas jag,
	      i mitt hj„rtas djup.
	  Mitt hj„rta klagar i mig,
	      jag kan icke tiga,
	  ty basunljud h”r du, min sj„l,
	      och krigiskt h„rskri.
004:020   Olycka efter olycka ropas ut,
	      ja, hela landet bliver f”r”tt;
	  pl”tsligt bliva mina hyddor f”r”dda,
	      i ett ”gonblick mina t„lt.
004:021   Huru l„nge skall jag se stridsbaneret
	      och h”ra basunljud?

004:022   Ja, mitt folk „r of”rnuftigt,
	      de vilja ej veta av mig.
	  De „ro d†raktiga barn
	      och hava intet f”rst†nd.
	  Visa „ro de till att g”ra vad ont „r,
	      men att g”ra vad gott „r f”rst† de ej.

004:023   Jag s†g p† jorden,
	      och se, den var ”de och tom,
	  och upp mot himmelen,
	      och d„r lyste intet ljus.
004:024   Jag s†g p† bergen,
	      och se, de b„vade,
	  och alla h”jder vacklade.
004:025   Jag s†g mig om,
	      och d† fanns d„r ingen m„nniska,
	  och alla himmelens f†glar
	      hade flytt bort.
004:026   Jag s†g mig om,
	      och d† var det b”rdiga landet en ”ken,
	  och alla dess st„der voro nedbrutna,
	      f”r HERRENS ansikte,
	      f”r hans vredes gl”d,
004:027   Ty s† s„ger HERREN:
	      Hela landet skall bliva en ”demark,
	  om jag „n ej alldeles vill g”ra „nde d„rp†.
004:028   D„rf”r s”rjer jorden,
	  och himmelen d„rovan kl„der sig i sorgdr„kt,
	  d„rf”r att jag s† har talat och beslutit
	  och ej kan †ngra det eller taga det tillbaka.

004:029   F”r larmet av ryttare och b†gskyttar
	      tager hela staden till flykten.
	  Man giver sig in i skogssn†ren
	      och upp bland klipporna.
	  Alla st„der „ro ”vergivna,
	      ingen m„nniska bor mer i dem.
004:030   Vad vill du g”ra i din f”r”delse?
	  Om du „n kl„der dig i scharlakan,
	  om du „n pryder dig med gyllene smycken
	  om du „n s”ker f”rstora dina ”gon genom smink,
	  s† g”r du dig dock sk”n f”rg„ves.
	  Dina „lskare f”rakta dig,
	      ja, de st† efter ditt liv.
004:031   Ty jag h”r rop s†som av en barnaf”derska,
	      n”drop s†som av en f”rstf”derska.
	  Det „r dottern Sion som ropar;
	      hon fl„mtar, hon r„cker ut sina h„nder:
	  ˝Ack, ve mig!  I m”rdares v†ld
	      f”rsm„ktar min sj„l.˝
005:001   G†n omkring p† gatorna i Jerusalem,
	      och sen till och given akt;
	  s”ken p† dess torg
	      om I finnen n†gon,
	  om d„r „r n†gon som g”r r„tt
	      och beflitar sig om sanning;
	  d† vill jag f”rl†ta staden.
005:002   Men s„ga de „n: ˝S† sant HERREN lever˝,
	      s† sv„rja de dock falskt.
005:003   HERRE, „r det ej sanning dina ”gon s”ka?
	  Du slog dem,
	      men de k„nde ingen sveda.
	  Du f”rgjorde dem,
	      men de ville ej taga emot tuktan.
	  De gjorde sina pannor h†rdare „n sten,
	      de ville icke omv„nda sig.
005:004   D† t„nkte jag:
	  ˝Detta „r allenast de ringa i folket;
	      de „ro d†raktiga,
	  ty de k„nna icke HERRENS v„g,
	      sin Guds r„tt.
005:005   Jag vill nu g† till de stora
	      och tala med dem;
	  de m†ste ju k„nna HERRENS v„g,
	      sin Guds r„tt.˝
	  Men ock dessa hade alla brutit s”nder oket
	      och slitit av banden.
005:006   D„rf”r bliva de slagna av lejonet fr†n skogen
	  och f”rd„rvade av vargen fr†n hedmarken;
	  pantern lurar vid deras st„der,
	  och envar som v†gar sig ut d„rifr†n bliver ihj„lriven.
	  Ty m†nga „ro deras ”vertr„delser
	  och talrika deras avf„llighetssynder.

005:007 Huru skulle jag d† kunna f”rl†ta dig?  Dina barn hava ju
	”vergivit mig och svurit vid gudar som icke „ro gudar.  Jag gav
	dem allt till fyllest, men de blevo mig otrogna och samlade sig
	i skaror till sk”kohuset.
005:008 De likna v„lf”dda, ystra h„star; de vrenskas var och en efter sin
	n„stas hustru.
005:009 Skulle jag icke f”r s†dant hems”ka dem?  s„ger HERREN.  Och skulle
	icke min sj„l h„mnas p† ett s†dant folk som detta „r?
005:010 Stormen d† hennes murar och f”r st”ren dem, dock utan att
	alldeles g”ra „nde p† henne.  Riven bort hennes vinrankor, de „ro
	ju icke HERRENS.
005:011 Ty b†de Israels hus och Juda hus hava varit mycket trol”sa mot
	mig, s„ger HERREN.
005:012 De hava f”rnekat HERREN och sagt: ˝Han betyder intet.  Olycka
	skall icke komma ”ver oss, sv„rd och hunger skola vi icke se.
005:013 Men profeterna skola f”rsvinna s†som en vind, och han som s„ges
	tala „r icke i dem; dem sj„lva skall det s† g†.˝
005:014 D„rf”r s„ger HERREN, h„rskarornas Gud: Eftersom I f”ren ett
	s†dant tal, se, d„rf”r skall jag g”ra mina ord i din mun till en
	eld, och detta folk till ved, och elden skall f”rt„ra dem.
005:015 Se, jag skall l†ta komma ”ver eder, I av Israels hus, ett folk
	ifr†n fj„rran land, s„ger HERREN, ett starkt folk, ett urgammalt
	folk, ett folk vars tungom†l du icke k„nner, och vars tal du
	icke f”rst†r.
005:016 Deras koger „r en ”ppen grav; de „ro allasammans hj„ltar.
005:017 De skola f”rt„ra din sk”rd och ditt br”d, de skola f”rt„ra dina
	s”ner och d”ttrar, de skola f”rt„ra dina f†r och f„kreatur, de
	skola f”rt„ra dina vintr„d och fikontr„d.  Dina bef„sta st„der,
	som du f”rlitar dig p†, dem skola de f”rst”ra med sv„rd.
005:018 Dock vill jag p† den tiden, s„ger HERREN, icke alldeles g”ra
	„nde p† eder.
005:019 Och om I d† fr†gen: ˝Varf”r har HERREN, v†r Gud, gjort oss allt
	detta?˝, s† skall du svara dem: ˝S†som I haven ”vergivit mig och
	tj„nat fr„mmande gudar i edert eget land, s† skolen I nu f†
	tj„na fr„mlingar i ett land som icke „r edert.˝

005:020 F”rkunnen detta i Jakobs hus, kung”ren det i Juda och s„gen:
005:021 H”r detta, du d†raktiga och of”rst†ndiga folk, I som haven ”gon,
	men icke sen, I som haven ”ron, men icke h”ren.
005:022 Skullen I icke frukta mig, s„ger HERREN, skullen I icke b„va f”r
	mig, for mig som har satt stranden till en damm for havet, till
	en ev„rdlig gr„ns, som det icke kan ”verskrida, s† att dess
	b”ljor, huru de „n svalla, „nd† intet f”rm†, och huru de „n
	brusa, likv„l icke kunna ”verskrida den?
005:023 Men detta folk har ett genstr„vigt och upproriskt hj„rta; de
	hava avfallit och g†tt sin v„g.
005:024 De sade icke i sina hj„rtan: ˝L†tom oss frukta HERREN, v†r Gud,
	honom som giver regn i r„tt tid, b†de h”st och v†r, och som
	st„ndigt besk„r oss de best„mda sk”rdeveckorna.˝

005:025 Edra missg„rningar hava nu f”rt dessa i olag, och edra synder
	hava f”rh†llit f”r eder detta goda.
005:026 Ty bland mitt folk finnas ogudaktiga m„nniskor: de ligga i
	f”rs†t, likasom f†gelf„ngaren ligger p† lur, de s„tta ut giller
	till att f†nga m„nniskor.
005:027 S†som n„r en bur „r full av f†glar, s† „ro deras hus fulla av
	svek.  D„rigenom hava de blivit s† stora och rika; de hava
	blivit feta och skinande.
005:028 F”r sina og„rningar veta de icke av n†gon gr„ns, de h†lla icke
	r„tten vid makt, icke den faderl”ses r„tt, till att fr„mja den;
	och i den fattiges sak f„lla de icke r„tt dom.
005:029 Skulle jag icke f”r s†dant hems”ka dem?  s„ger HERREN.  Skulle
	icke min sj„l h„mnas p† ett s†dant folk som detta „r?
005:030 F”rf„rliga och gruvliga ting ske i landet.
005:031 Profeterna profetera l”gn, och pr„sterna styra efter deras r†d;
	och mitt folk vill s† hava det.  Men vad skolen I g”ra, n„r „nden
	p† detta kommer?
006:001   B„rgen edert gods ut ur Jerusalem,
	      I Benjamins barn,
	  st”ten i basun i Tekoa,
	      och resen upp ett h”gt baner
	      ovanf”r Bet-Hackerem;
	  ty en olycka hotar fr†n norr,
	      med stor f”rst”ring.
006:002   Hon som „r s† fager och f”rklemad, dottern Sion,
	      henne skall jag f”rg”ra.
006:003   Herdar skola komma ”ver henne
	      med sina hjordar;
	  de skola sl† upp sina t„lt runt omkring henne,
	      avbeta var och en sitt stycke.
006:004   Ja, invigen eder till strid mot henne.
	      ˝Upp, l†t oss draga †stad, medan middagsljuset varar!
	      Ack att dagen redan lider till „nda!
	      Ack att aftonens skuggor f”rl„ngas!
006:005       V„lan, s† l†t oss draga ditupp om natten
	      och f”rst”ra hennes palatser.˝

006:006   Ty s† s„ger HERREN Sebaot:
	  F„llen tr„d och kasten upp vallar
	      emot Jerusalem.
	  Hon „r staden som skall hems”kas,
	      hon som i sig har idel f”rtryck
006:007   Likasom en brunn l†ter vatten v„lla fram,
	      s† l†ter hon ondska framv„lla.
	  V†ld och f”r”delse h”r man d„r,
	      s†r och slag
	      „ro best„ndigt inf”r min †syn.
006:008   L†t varna dig, Jerusalem, s† att min sj„l
	      ej v„nder sig ifr†n dig,
	  s† att jag icke g”r dig till en ”demark,
	      till ett obebott land.

006:009   S† s„ger HERREN Sebaot:
	  En eftersk”rd, likasom p† ett vintr„d,
	      skall man h†lla p† kvarlevan av Israel.
	  R„ck ut din hand †ter och †ter,
	      s†som n„r man plockar av druvor fr†n rankorna.

006:010   Men inf”r vem skall jag tala
	      och betyga f”r att bliva h”rd?
	  Se, deras ”ron „ro oomskurna,
	      s† att de icke kunna h”ra.
	  Ja, HERRENS ord har blivit till sm„lek bland dem;
	      de hava intet behag d„rtill.
006:011   D„rf”r „r jag uppfylld av HERRENS vrede,
	      jag f”rm†r icke h†lla den inne.
	  Utgjut den ”ver barnen p† gatan
	  och ”ver alla de unga m„nnens samkv„m;
	  ja, b†de man och kvinna skola drabbas d„rav,
	  j„mv„l den gamle och den som har fyllt sina dagars m†tt.
006:012   Och deras hus skola g† ”ver i fr„mmandes „go
	  s† ock deras †krar och deras hustrur,
	  ty jag vill utr„cka min hand
	  mot landets inbyggare, s„ger HERREN.
006:013   Ty alla, b†de sm† och stora,
	      s”ka d„r or„tt vinning,
	  och b†de profeter och pr„ster
	      fara allasammans med l”gn,
006:014   de taga det l„tt med helandet
	      av mitt folks skada;
	  de s„ga: ˝Allt st†r v„l till, allt st†r v„l till˝,
	   och dock st†r icke allt v„l till.
006:015   De skola komma p† skam, ty de ”vade styggelse.
	  Likv„l k„nna de alls icke n†gon skam
	  och veta icke av n†gon blygsel.
	  D„rf”r skola de falla bland de andra;
	  n„r min hems”kelse tr„ffar dem,
	  skola de komma p† fall, s„ger HERREN,

006:016 S† sade HERREN: ˝St„llen eder vid v„garna och sen till, och
	fr†gen efter forntidens stigar, fr†gen vilken v„g som „r den
	goda v„gen, och vandren p† den, s† skolen I finna ro f”r edra
	sj„lar.˝  Men de svarade: ˝Vi vilja icke vandra p† den.˝
006:017 Och n„r jag d† satte v„ktare ”ver eder och sade: ˝Akten p†
	basunens ljud˝, svarade de: ˝Vi vilja icke akta d„rp†.˝

006:018 H”ren d„rf”r, I hednafolk, och m„rk, du menighet, vad som sker
	bland dem.
006:019 Ja h”r, du jord: Se, jag skall l†ta olycka komma ”ver detta
	folk, s†som en frukt av deras anslag, eftersom de icke akta p†
	mina ord, utan f”rkasta min lag.
006:020 Vad fr†gar jag efter r”kelse, komme den ock fr†n Saba, eller
	efter b„sta kalmus ifr†n fj„rran land?  Edra br„nnoffer t„ckas
	mig icke, och edra slaktoffer behaga mig icke.
006:021 D„rf”r s„ger HERREN s†: Se, jag skall l„gga st”testenar f”r
	detta folk; och genom dem skola b†de fader och s”ner komma p†
	fall, den ene borgaren skall f”rg†s med den andre.

006:022 S† s„ger HERREN:
	  Se, ett folk kommer
	      fr†n nordlandet,
	  ett stort folk reser sig
	      vid jordens yttersta „nda.
006:023   De f”ra b†ge och lans,
	  de „ro grymma och utan f”rbarmande.
	  D†net av dem „r s†som havets brus,
	      och p† sina h„star rida de fram,
	  rustade s†som k„mpar till strid,
	      mot dig, du dotter Sion.
006:024   N„r vi h”ra ryktet om dem,
	      sjunka v†ra h„nder ned,
	  „ngslan griper oss,
	      †ngest lik en barnaf”derskas.
006:025   G† icke ut p† marken,
	      och vandra ej p† v„gen,
	  ty fienden b„r sv„rd;
	      skr„ck fr†n alla sidor!
006:026   Du dotter mitt folk, h”ll dig i sorgdr„kt,
	      v„ltra dig i aska,
	  h”j sorgel†t likasom efter ende sonen,
	      och h†ll bitter d”dsklagan;
	  ty pl”tsligt kommer f”rh„rjaren ”ver oss.

006:027 Jag har satt dig till en proberare i mitt folk -- s†v„l som till
	ett f„ste -- p† det att du m† l„ra k„nna och pr”va deras v„g.
006:028 De „ro allasammans avf„lliga och genstr„viga, de g† med f”rtal,
	de „ro koppar och j„rn, allasammans „ro de f”rd„rvliga
	m„nniskor.
006:029 Bl†sb„lgen pustar, men ur elden kommer allenast bly fram; allt
	luttrande „r f”rg„ves, slagget bliver „nd† icke fr†nskilt.
006:030 ˝Ett silver som m† kastas bort˝, s† kan man kalla dem, ty HERREN
	har f”rkastat dem.
007:001 Detta „r det ord som kom till Jeremia fr†n HERREN; han sade:
007:002 St„ll dig i porten till HERRENS hus, och predika d„r detta ord
	och s„g: H”ren HERRENS ord, I alla av Juda, som g†n in genom
	dessa portar f”r att tillbedja HERREN.
007:003 S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: B„ttren edert leverne och
	edert v„sende, s† vill jag l†ta eder bo kvar p† denna plats.
007:004 F”rliten eder icke p† l”gnaktigt tal, n„r man s„ger: ˝H„r „r
	HERRENS tempel, HERRENS tempel, HERRENS tempel!˝
007:005 Nej, om I b„ttren edert leverne och edert v„sende, om I d”men
	r„tt mellan man och man,
007:006 om I upph”ren att f”rtrycka fr„mlingen, den faderl”se och „nkan,
	att utgjuta oskyldigt blod p† denna plats och att f”lja efter
	andra gudar, eder sj„lva till olycka,
007:007 d† vill jag f”r ev„rdliga tider l†ta eder bo p† denna plats, i
	det land som jag har givit †t edra f„der.

007:008 Men se, I f”rliten eder p† l”gnaktigt tal, som icke kan hj„lpa.
007:009 Huru „r det?  I stj„len, m”rden och beg†n „ktenskapsbrott, I
	sv„rjen falskt, I t„nden offereld †t Baal och f”ljen efter andra
	gudar, som I icke k„nnen;
007:010 sedan kommen I hit och tr„den fram inf”r mitt ansikte i detta
	hus, som „r uppkallat efter mitt namn, och s„gen: ˝Med oss „r
	ingen n”d˝ -- f”r att d„refter fortfara med alla dessa
	styggelser.
007:011 H†llen I det d† f”r en r”varkula, detta hus, som „r uppkallat
	efter mitt namn?  Ja, sannerligen, ocks† jag anser det s†, s„ger
	HERREN.
007:012 G†n bort till den plats i Silo, d„r jag f”rst l„t mitt namn bo,
	och sen huru jag har gjort med den, f”r mitt folk Israels
	ondskas skull.
007:013 Och eftersom I haven gjort alla dessa g„rningar, s„ger HERREN,
	och icke haven velat h”ra, fast„n jag titt och ofta har talat
	till eder, och icke haven velat svara, fast„n jag har ropat p†
	eder,
007:014 d„rf”r vill jag nu med detta hus, som „r uppkallat efter mitt
	namn, och som I f”rliten eder p†, och med denna plats, som jag
	har givit †t eder och edra f„der, g”ra s†som jag gjorde med
	Silo.
007:015 Och jag skall kasta eder bort ifr†n mitt ansikte, s†som jag har
	bortkastat alla edra br”der all Efraims sl„kt.

007:016 S† m† du nu icke bedja f”r detta folk eller framb„ra n†gon
	klagan och f”rb”n f”r dem eller l„gga dig ut f”r dem hos mig, ty
	jag vill icke h”ra dig.
007:017 Ser du icke vad de g”ra i Juda st„der och p† Jerusalems gator?
007:018 Barnen samla tillhopa ved, f„derna t„nda upp eld och kvinnorna
	kn†da deg, allt f”r att baka offerkakor †t himmelens drottning;
	och drickoffer utgjuta de †t andra gudar, mig till sorg.
007:019 Men „r det d† mig som de bereda sorg d„rmed, s„ger HERREN, och
	icke fastmer sig sj„lva, s† att de komma p† skam?
007:020 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Se, min vrede och f”rt”rnelse
	skall utgjuta sig ”ver denna plats, ”ver b†de m„nniskor och
	djur, ”ver b†de tr„den p† marken och frukten p† jorden; och den
	skall brinna och icke bliva utsl„ckt.

007:021 S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: L„ggen edra br„nnoffer
	tillhopa med edra slaktoffer och „ten s† k”tt.
007:022 Ty p† den tid d† jag f”rde edra f„der ut ur Egyptens land gav
	jag dem icke n†gon befallning eller n†got bud ang†ende
	br„nnoffer och slaktoffer;
007:023 utan detta var det bud jag gav dem: ˝H”ren min r”st, s† vill jag
	vara eder Gud, och I skolen vara mitt folk; och vandren i allt
	p† den v„g som jag bjuder eder, p† det att det m† g† eder v„l.˝
007:024 Men de ville icke h”ra eller b”ja sitt ”ra till mig, utan
	vandrade efter sina egna r†dslag, i sina onda hj„rtans h†rdhet,
	och veko tillbaka i st„llet f”r att g† fram†t.
007:025 Allt ifr†n den dag d† edra f„der drogo ut ur Egyptens land „nda
	till nu har jag dag efter dag, titt och ofta, s„nt till eder
	alla mina tj„nare profeterna.
007:026 Men man ville icke h”ra mig eller b”ja sitt ”ra till mig; de
	voro h†rdnackade och gjorde „nnu mer ont „n deras f„der.
007:027 Och om du „n s„ger dem allt detta, s† skola de dock icke h”ra
	dig; och om du „n ropar till dem, s† skola de dock icke svara
	dig.
007:028 S„g d„rf”r till dem: ˝Detta „r det folk som icke vill h”ra
	HERRENS, sin Guds, r”st eller taga emot tuktan.  Sanningen „r
	f”rsvunnen och utrotad ur deras mun.˝

007:029 Sk„r av dig ditt huvudh†r och kasta det bort, och st„m upp en
	klagos†ng p† h”jderna.  Ty HERREN har f”rkastat och f”rskjutit
	detta sl„kte, som har uppv„ckt hans vrede.
007:030 Juda barn hava ju gjort vad ont „r i mina ”gon, s„ger HERREN; de
	hava satt upp sina styggelser i det hus som „r uppkallat efter
	mitt namn, och de hava s† orenat det.
007:031 Och Tofeth”jderna i Hinnoms sons dal hava de byggt upp, f”r att
	d„r uppbr„nna sina s”ner och d”ttrar i eld, fast„n jag aldrig
	har bjudit eller ens t„nkt mig n†got s†dant.
007:032 Se, d„rf”r skola dagar komma, s„ger HERREN, d† man icke mer
	skall s„ga ˝Tofet˝ eller ˝Hinnoms sons dal˝, utan ˝Dr†pdalen˝,
	och d† man skall begrava i Tofet, d„rf”r att ingen annan plats
	finnes.
007:033 Ja, detta folks d”da kroppar skola bliva mat †t himmelens f†glar
	och markens djur, och ingen skall skr„mma bort dem.
007:034 Och i Juda st„der och p† Jerusalems gator skall jag g”ra slut p†
	fr”jderop och gl„djerop, p† rop f”r brudgum och rop f”r brud, ty
	landet skall bliva ”delagt.
008:001 p† den tiden, s„ger HERREN, skall man kasta Juda konungars och
	furstars ben, och pr„sternas och profeternas ben, och Jerusalems
	inv†nares ben ut ur deras gravar
008:002 och kringstr” dem inf”r solen och m†nen och himmelens hela
	h„rskara, som de hava „lskat, tj„nat och efterf”ljt, s”kt och
	tillbett; man skall icke sedan samla dem tillhopa eller begrava
	dem, utan de skola bliva g”dsel p† marken.
008:003 Och alla kvarblivna, de som l„mnas kvar av detta onda sl„kte,
	skola hellre vilja d” „n leva, vilka „n de orter m† vara, dit
	dessa kvarl„mnade bliva f”rdrivna av mig, s„ger HERREN Sebaot.

008:004 Du skall ock s„ga till dem: S† s„ger HERREN:

	  Om n†gon faller, st†r han ju upp igen;
	      om n†gon g†r bort, v„nder han ju tillbaka.
008:005   Varf”r g†r det d† bort
	      i best„ndig avf„llighet,
	      detta folk i Jerusalem?
	  Varf”r h†lla de fast vid sitt svek
	      och vilja icke v„nda tillbaka?
008:006   Jag har givit akt och h”rt
	      huru de tala vad or„tt „r;
	  ingen enda finnes,
	      som †ngrar sin ondska,
	      ingen s„ger: ˝Vad har jag gjort!˝
	  Alla l”pa de bort, lika h„star
	  som rusa †stad i striden.
008:007   Till och med h„gern under himmelen
	      k„nner ju sin best„mda tid,
	  och turturduvan, svalan och tranan
	      taga i akt tiden f”r sin †terkomst;
	  mitt folk d„remot
	      k„nner ej HERRENS r„tter.
008:008   Huru kunnen I d† s„ga: ˝Vi „ro visa
	  och hava HERRENS lag ibland oss˝?
	  Icke s†, de skriftl„rdes l”gnpenna
	  har f”rvandlat den i l”gn.
008:009   S†dana visa skola komma p† skam,
	  komma till korta och bliva sn„rjda.
	  De hava ju f”rkastat HERRENS ord,
	      vari „ro de d† visa?
008:010   S† skall jag nu giva deras hustrur †t andra
	      och deras †krar †t er”vrare
	  Ty alla, b†de sm† och stora,
	      s”ka or„tt vinning;
	  b†de profeter och pr„ster
	  fara allasammans med l”gn,
008:011   de taga det l„tt med helandet
	      av dottern mitt folks skada;
	  de s„ga: ˝Allt st†r v„l till, allt st†r v„l till˝,
	      och dock st†r icke allt v„l
008:012   De skola komma p† skam, ”vade styggelse.
	  Likv„l k„nna de alls icke skam
	  och veta icke av att blygas.
	  D„rf”r skola de falla bland de andra;
	  n„r hems”kelsen tr„ffar dem,
	  skola de komma p† fall, s„ger HERREN.

008:013   Jag skall bortrycka och f”rg”ra dem, s„ger HERREN.
	  Inga druvor v„xa p† vintr„den,
	  och inga fikon p† fikontr„den,
	  utan till och med l”ven „ro vissnade:
	  De bud jag gav dem ”vertr„da de.

008:014   Varf”r sitta vi h„r stilla?
	  F”rsamlen eder och l†t oss fly
	      in i de bef„sta st„derna
	      och f”rg†s d„r;
	  ty HERREN, v†r Gud, vill f”rg”ra oss,
	      han giver oss gift att dricka
	      d„rf”r att vi syndade mot HERREN.
008:015   V bida efter frid,
	      men intet gott kommer,
	  efter en tid d† vi skulle bliva helade,
	      men se, f”rskr„ckelse kommer.
008:016   Fr†n Dan h”r man
	      frustandet av hans h„star;
	  f”r hans hingstars gn„ggande
	      b„var hela landet.
	  De komma och f”rt„ra
	      landet med allt vad d„ri „r,
	      staden med dem som bo d„ri.
008:017   Ty se, jag s„nder emot eder
	      ormar, basilisker,
	  mot vilka ingen besv„rjelse hj„lper,
	      och de skola stinga eder,
	      s„ger HERREN.

008:018   Var skall jag finna vederkvickelse i min sorg?
	      Mitt hj„rta „r sjukt i mig.
008:019   H”r, dottern mitt folk ropar
	      i fj„rran land:
	  ˝Finnes d† icke HERREN i Sion?
	  Žr dennes konung icke mer d„r?˝
	  Ja, varf”r hava de f”rt”rnat mig med sina bel„ten,
	      med sina fr„mmande avgudar?
008:020   Sk”rdetiden „r f”rbi,
	      sommaren „r till „nda,
	  och ingen fr„lsning har kommit oss till del.
008:021   Jag „r f”rkrossad,
	      d„rf”r att dottern mitt folk s† krossas,
	  jag g†r s”rjande,
	      h„pnad har gripit mig.
008:022   Finnes d† ingen balsam i Gilead,
	      finnes ingen l„kare d„r?
	  Eller varf”r bliver dottern mitt folk
	      icke helad fr†n sina s†r?
009:001   Ack att mitt huvud vore en vattenbrunn
	  och mina ”gon en t†rek„lla,
	  s† att jag kunde gr†ta dag och natt
	  ”ver de slagna hos dottern mitt folk!
009:002   Ack att jag hade
	      ett h„rb„rge i ”knen,
	  s† att jag kunde ”vergiva mitt folk
	      och draga bort ifr†n dem!
	  Ty de „ro allasammans „ktenskapsbrytare,
	      en f”rsamling av trol”sa.
009:003   Sin tungas b†ge sp„nna de
	      till att avskjuta l”gner,
	  och till sanning bruka de icke
	      sin makt i landet.
	  Nej, de g† fr†n og„rning till og„rning,
	  men mig vilja de ej veta av, s„ger HERREN.
009:004   Var och en tage sig till vara f”r sin v„n,
	  och ingen f”rlite sig p† n†gon sin broder;
	  ty den ene brodern g”r allt f”r att bedraga den andre,
	  och den ene v„nnen g†r omkring och f”rtalar den andre.
009:005   Var och en handlar svikligt mot sin v„n,
	  och ingen talar vad sant „r;
	  de ”va sina tungor i att tala l”gn
	  de arbeta sig tr”tta med att g”ra illa.
009:006   Du bor mitt ibland falskhet;
	  i sin falskhet vilja de ej veta av mig, s„ger HERREN.

009:007   D„rf”r s„ger HERREN Sebaot s†.
	  Se, jag m†ste luttra och pr”va dem;
	  ty vad annat kan jag g”ra,
	  d† nu dottern mitt folk „r s†dan?
009:008   Deras tunga „r en m”rdande pil;
	  vad den talar „r svek.
	  Med munnen tala de v„nligt till sin n„sta,
	  men i hj„rtat l„gga de f”rs†t f”r honom.
009:009   Skulle jag icke f”r s†dant hems”ka dem?  s„ger HERREN.
	  Skulle icke min sj„l h„mnas
	  p† ett s†dant folk som detta „r?

009:010   ™ver bergen vill jag gr†ta och sjunga sorges†ng;
	  jag vill h”ja klagos†ng ”ver betesmarkerna i ”knen.
	  Ty de „ro f”rbr„nda, s† att ingen g†r d„r fram
	      och inga l„ten av boskap d„r h”ras;
	  b†de himmelens f†glar och fyrfotadjuren
	      hava flytt och „ro borta.
009:011   Jag skall g”ra Jerusalem till en stenhop,
	      till en boning f”r schakaler,
	  och Juda st„der till en ”demark, d„r ingen bor.

009:012 Vem „r en vis man, s† att han f”rst†r detta?  Och till vem har
	HERRENS mun talat, s† att han kan f”rklara detta: varf”r landet
	har blivit s† f”rd„rvat, f”rbr„nt s†som en ”ken, d„r ingen g†r
	fram?
009:013 Och HERREN svarade: Jo, d„rf”r att de hava ”vergivit min lag,
	den som jag f”relade dem, och icke hava h”rt min r”st och
	vandrat efter den
009:014 utan vandrat efter sina egna hj„rtans h†rdhet och efterf”ljt
	Baalerna, s†som deras fader l„rde dem.
009:015 D„rf”r s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud, s†: Se, jag skall giva
	detta folk mal”rt att „ta och gift att dricka.
009:016 Och jag skall f”rstr” dem bland folk som varken de eller deras
	f„der hava k„nt, och skall s„nda sv„rdet efter dem, till dess
	att jag har gjort „nde p† dem.

009:017   S† s„ger HERREN Sebaot:
	  Given akt; tillkallen gr†terskor,
	      f”r att de m† komma,
	  och s„nden efter f”rfarna kvinnor,
	      och l†ten dem komma.
009:018   L†ten dem med hast st„mma upp
	      sorges†ng ”ver oss,
	  s† att v†ra ”gon flyta i t†rar
	      och vatten str”mmar fr†n v†ra ”gonlock.
009:019   Ty sorges†ng h”res ljuda fr†n Sion:
	      Huru har ej f”rst”relse drabbat oss!
	  Vi hava kommit illa p† skam, vi m†ste ju ”vergiva landet,
	  ty v†ra boningar hava de slagit ned.

009:020   Ja, h”ren, I kvinnor,
	      HERRENS ord,
	  och edert ”ra fatte
	      hans muns tal.
	  L„ren edra d”ttrar sorges†ng;
	      ja, l„ren varandra klagos†ng.
009:021   Ty d”den stiger in genom vara f”nster,
	      han kommer in i v†ra palats;
	  han utrotar barnen fr†n gatan
	  och ynglingarna fr†n torgen.
009:022   Ja, tala: S† s„ger HERREN:
	  Och m„nniskornas d”da kroppar ligga
	      s†som g”dsel p† marken
	  och s†som k„rvar efter sk”rdemannen,
	      vilka ingen samlar upp.

009:023   S† s„ger HERREN:
	  Den vise ber”mme sig icke av sin vishet,
	  den starke ber”mme sig icke av sin styrka,
	  den rike ber”mme sig icke av sin rikedom.
009:024   Nej, den som vill ber”mma sig, han ber”mme sig d„rav
	  att han har f”rst†nd till att k„nna mig:
	  att jag „r HERREN, som g”r n†d,
	  r„tt och r„ttf„rdighet p† jorden.
	  Ty till s†dana har jag behag, s„ger HERREN.

009:025 Se, dagar skola komma, s„ger HERREN, d† jag skall hems”ka alla
	omskurna som dock „ro oomskurna:
009:026 Egypten, Juda, Edom, Ammons barn, Moab och alla ”kenbor med
	kantklippt h†r.  Ty hednafolken „ro alla oomskurna, och hela
	Israels hus har ett oomskuret hj„rta.
010:001 H”ren det ord som HERREN talar till eder, I av Israels hus.
	S† s„ger HERREN:

010:002   I skolen icke v„nja eder vid hedningarnas s„tt
	  och icke f”rf„ras f”r himmelens tecken,
	  d„rf”r att hedningarna f”rf„ras f”r dem.
010:003   Ty vad folken predika „r f†f„ngliga avgudar.
	  Se, av ett stycke tr„ fr†n skogen hugger man ut dem,
	  och konstn„rens h„nder tillyxa dem;
010:004   med silver och guld pryder man dem
	  och f„ster dem med spikar och hammare,
	  f”r att de icke skola falla omkull.
010:005   Lika f†gelskr„mmor p† ett gurkf„lt
	      st† de d„r och kunna ej tala;
	  man m†ste b„ra dem,
	      ty de kunna ej g†.
	  Frukten d† icke f”r dem,
	      ty de kunna ej g”ra n†got ont;
	  och att g”ra n†got gott,
	      det f”rm† de ej heller.

010:006   Men dig, HERRE,
	      „r ingen lik;
	  du „r stor,
	      ditt namn „r stort i makt.
010:007   Vem skulle icke frukta dig,
	      du folkens konung?
	      S†dant tillkommer ju dig.
	  Ty bland folkens alla vise
	      och i alla deras riken
	      finnes ingen som „r dig lik.

010:008   Nej, allasammans „ro de of”rnuftiga och d†rar.
	  Avgudadyrkan „r att dyrka tr„,
010:009   silverpl†t, h„mtad fr†n Tarsis,
	  guld, f”rt ifr†n Ufas,
	  arbetat av en konstn„r, av en guldsmeds h„nder.
	  I bl†tt och r”tt purpurtyg st† de kl„dda,
	  allasammans blott verk av konstf”rfarna m„n.
010:010   Men HERREN „r en sann Gud,
	  han „r en levande Gud
	  och en evig konung;
	  f”r hans f”rt”rnelse b„var jorden,
	  och folken kunna icke uth„rda hans vrede.

010:011   S† skolen I s„ga till dem:
	  De gudar som icke hava gjort himmel och jord,
	  de skola utrotas fr†n jorden och ej f† finnas under himmelen.
010:012   Han har gjort jorden genom sin kraft,
	  han har berett jordens krets genom sin vishet,
	  och genom sitt f”rst†nd har han utsp„nt himmelen.
010:013   N„r han vill l†ta h”ra sin r”st,
	  d† brusa himmelens vatten,
	  d† l†ter han regnskyar stiga upp fr†n jordens „nda;
	  han l†ter ljungeldar komma med regn
	  och f”r vinden ut ur dess f”rvaringsrum.
010:014   S†som d†rar st† d† alla m„nniskor d„r och begripa intet;
	  guldsmederna komma d† alla p† skam med sina bel„ten,
	  ty deras gjutna bel„ten „ro l”gn,
	  och ingen ande „r i dem.
010:015   De „ro f†f„nglighet, en tillverkning att le †t;
	  n„r hems”kelsen kommer ”ver dem, m†ste de f”rg†s.
010:016   Men s†dan „r icke han som „r Jakobs del;
	  nej, det „r han som har skapat allt,
	  och Israel „r hans arvedels stam.
	  HERREN Sebaot „r hans namn.

010:017   Samlen edert gods och f”ren det bort ur landet,
	      I som sitten under bel„gring.
010:018   Ty s† s„ger HERREN:
	  Se, denna g†ng skall jag slunga bort
	      landets inbyggare;
	  jag skall bereda dem †ngest,
	      s† att de f”rnimma det.

010:019   Ve mig, jag „r s”nderkrossad!
	      Ol„kligt „r mitt s†r.
	  Men jag s„ger: Ja, detta „r min pl†ga,
	      jag m†ste b„ra den!
010:020   Mitt t„lt „r f”rst”rt,
	      och mina t„ltstreck „ro alla avslitna.
	  Mina barn „ro borta,
	      de finnas icke mer;
	  ingen „r kvar, som kan sl† upp mitt t„lt
	      och s„tta upp mina t„ltdukar.
010:021   Ty herdarna voro of”rnuftiga,
	      de fr†gade icke efter HERREN;
	  d„rf”r hade de ingen framg†ng,
	      och hela deras hjord blev f”rskingrad.

010:022   Lyssna, n†got h”res!
	      Se, det nalkas!
	  Ett stort d†n kommer
	      fr†n nordlandet
	  f”r att g”ra Juda st„der
	      till en ”demark,
	      till en boning f”r schakaler.

010:023   Jag vet det, HERRE:
	      m„nniskans v„g beror ej av henne,
	  det st†r icke i vandrarens makt
	      att r„tt styra sina steg.
010:024   S† tukta mig, HERRE
	      likv„l med m†tta;
	  icke i din vrede,
	      p† det att du ej m† g”ra mig till intet.
010:025   Utgjut din f”rt”rnelse ”ver hedningarna,
	      som icke k„nna dig,
	  och ”ver de sl„kter
	      som ej †kalla ditt namn.
	  ty de hava upp„tit Jakob,
	      ja, upp„tit och gjort „nde p† honom,
	  och hans boning hava de f”r”tt.
011:001 Detta „r det ord som kom till Jeremia fr†n HERREN; han sade:
011:002 ˝H”ren detta f”rbunds ord, och talen till Juda m„n och till
	Jerusalems inv†nare;
011:003 s„g till dem: S† s„ger HERREN, Israels Gud: F”rbannad vare den
	man som icke h”r detta f”rbunds ord,
011:004 det som jag bj”d edra fader p† den tid d† jag f”rde dem ut ur
	Egyptens land, den sm„ltugnen, i det jag sade: H”ren min r”st
	och g”ren detta, alldeles s†som jag bjuder eder, s† skolen I
	vara mitt folk, och jag skall vara eder Gud,
011:005 p† det att jag m† h†lla den ed som jag har svurit edra f„der:
	att giva dem ett land som flyter av mj”lk och honung, s†som ock
	nu har skett.˝  Och jag svarade och sade: ˝Ja, amen, HERRE.˝

011:006 Och HERREN sade till mig: Predika allt detta i Juda st„der och
	p† gatorna i Jerusalem och s„g: H”ren detta f”rbunds ord och
	g”ren efter dem.
011:007 Ty b†de p† den dag d† jag f”rde edra f„der ut ur Egyptens land
	och sedan „nda till denna dag har jag varnat dem, ja, titt och
	ofta har jag varnat dem och sagt: ˝H”ren min r”st˝;
011:008 men de ville icke h”ra eller b”ja sitt ”ra d„rtill, utan
	vandrade var och en i sitt onda hj„rtas h†rdhet.  D„rf”r l„t jag
	ock komma ”ver dem allt vad jag hade sagt i det f”rbund som jag
	bj”d dem h†lla, men som de dock icke h”llo.

011:009 Och HERREN sade till mig: Jag vet huru Juda m„n och Jerusalems
	inv†nare hava sammansvurit sig.
011:010 De hava v„nt tillbaka till sina f”rf„ders missg„rningar, deras
	som icke ville h”ra mina ord.  Sj„lva hava de s† f”ljt efter
	andra gudar och tj„nat dem.  Ja, Israels hus och Juda hus hava
	brutit det f”rbund som jag sl”t med deras f„der.
011:011 D„rf”r s„ger HERREN s†: Se, jag skall l†ta en olycka komma ”ver
	dem, som de icke skola kunna undkomma; och n„r de d† ropa till
	mig, skall jag icke h”ra dem.
011:012 Och om s† Juda st„der och Jerusalems inv†nare g† bort och ropa
	till de gudar †t vilka de pl„ga t„nda offereld, s† skola dessa
	alls icke kunna fr„lsa dem i deras olyckas tid.
011:013 Ty s† m†nga som dina st„der „ro, s† m†nga hava dina gudar
	blivit, du Juda; och s† m†nga som gatorna „ro i Jerusalem, s†
	m†nga altaren haven I satt upp †t sk„ndlighetsguden: altaren
	till att t„nda offereld †t Baal.

011:014 S† m† du nu icke bedja f”r detta folk eller framb„ra n†gon
	klagan och f”rb”n f”r dem; ty jag vill icke h”ra, n„r de ropa
	till mig f”r sin olyckas skull.

011:015 Vad har min „lskade att g”ra i mitt hus, d† hon, ja, hela hopen,
	”var s†dan sk„ndlighet?  Kan heligt k”tt komma s†som offer fr†n
	dig?  N„r du f†r bedriva din ondska, d† fr”jdar du dig ju.
011:016 ˝Ett gr”nskande olivtr„d, prytt med sk”na frukter˝, s† kallade
	HERREN dig; men nu har han med stort och v„ldigt d†n t„nt upp en
	eld omkring det tr„det, s† att dess grenar f”rd„rvas.
011:017 Ja, HERREN Sebaot, han som planterade dig, har beslutit olycka
	”ver dig, f”r den ondskas skull som Israels och Juda hus hava
	bedrivit till att f”rt”rna mig, i det att de hava t„nt offereld
	†t Baal.

011:018   HERREN kungjorde det f”r mig, s† att jag fick veta det;
	  ja, du l„t mig se vad de f”rehade.
011:019   Sj„lv var jag s†som ett menl”st lamm
	  som f”res bort till att slaktas;
	  jag visste ej att de f”rehade anslag mot mig:
	  ˝L†t oss f”rd„rva tr„det med dess frukt,
	  l†t oss utrota honom ur de levandes land,
	  s† att man icke mer kommer ih†g hans namn.˝
011:020   Men HERREN Sebaot „r en r„ttf„rdig domare,
	  som pr”var njurar och hj„rta.
	  S† l†t mig d† f† se din h„mnd p† dem,
	  ty f”r dig har jag lagt fram min sak.

011:021 D„rf”r s„ger HERREN s† om Anatots m„n, dem som st† efter ditt
	liv och s„ga: ˝Profetera icke i HERRENS namn, om du icke vill d”
	f”r v†r hand˝
011:022 ja, d„rf”r s„ger HERREN Sebaot s†: Se, jag skall hems”ka dem;
	deras unga m„n skola d” genom sv„rd, deras s”ner och d”ttrar
	skola d” genom hunger.
011:023 Och intet skall bliva kvar av dem; ty jag skall l†ta olycka
	drabba Anatots m„n, n„r deras hems”kelses †r kommer.
012:001   HERRE, om jag vill g† till r„tta med dig,
	  s† beh†ller du dock r„tten.
	  Likv„l m†ste jag tala med dig om vad r„tt „r.
	  Varf”r g†r det de ogudaktiga s† v„l?
	  Varf”r hava alla trol”sa s† god lycka?
012:002   Du planterar dem, och de sl† rot;
	  de v„xa och b„ra frukt.
	  N„ra „r du i deras mun,
	  men fj„rran „r du fr†n deras innersta.
012:003   Men du, HERRE, k„nner mig;
	  du ser mig och pr”var
	      huru mitt hj„rta „r mot dig.
	  Ryck dem bort s†som f†r till att slaktas,
	  och invig dem till en d”dens dag.

012:004   Huru l„nge skall landet ligga s”rjande
	  och gr„set p† marken allest„des f”rtorka,
	  s† att b†de fyrfotadjur och f†glar f”rg†s
	  f”r inbyggarnas ondskas skull,
	  under det att dessa s„ga:
	  ˝Han skall icke se v†r underg†ng˝

012:005   Om du icke orkar l”pa
	      i kapp med fotg„ngare,
	  huru vill du d† taga upp
	      t„vlan med h„star?
	  Och om du nu k„nner dig trygg
	      i ett fredligt land,
	  huru skall det g† dig
	  bland Jordanbygdens sn†r?
012:006   Se, till och med dina br”der
	      och din faders hus
	      „ro ju trol”sa mot dig;
	  till och med dessa ropa
	      med full hals
	      bakom din rygg.
	  Du m† icke tro p† dem,
	  om de ock tala v„nligt till dig.

012:007   Jag har ”vergivit mitt hus,
	      f”rskjutit min arvedel;
	  det som var k„rast f”r min sj„l
	      l„mnade jag i fiendehand.
012:008   Hon som „r min arvedel blev mot mig
	      s†som ett lejon i skogen;
	  hon har h”jt sin r”st mot mig,
	      d„rf”r har jag fattat hat till henne.
012:009   Skall min arvedel vara mot mig s†som en brokig rovf†gel --
	      d† m† ock rovf†glar komma emot henne fr†n alla sidor.
	  Upp, samlen tillhopa alla markens djur,
	      och l†ten dem komma f”r att „ta!

012:010   Herdar i m„ngd f”rd„rva min ving†rd
	      och f”rtrampa min †ker;
	  de g”ra min sk”na †ker
	      till en ”de ”ken.
	  Man g”r den till en ”demark;
012:011       s”rjande och ”de ligger den framf”r mig.
	  Hela landet ”del„gges,
	      ty ingen finnes, som vill akta p†.
012:012   ™ver alla h”jder i ”knen
	      rycka f”rh„rjare fram,
	  ja, HERRENS sv„rd f”rt„r allt,
	  fr†n den ena „ndan av landet till den andra;
	      intet k”tt kan finna r„ddning.
012:013   De hava s†tt vete,
	      men sk”rdat tistel;
	  de hava m”dat sig f†f„ngt.
	  Ja, I skolen komma p† skam med eder gr”da
	      f”r HERRENS gl”dande vredes skull.

012:014 S† s„ger HERREN om alla de onda grannar som f”rgripa sig p† den
	arvedel jag har givit †t mitt folk Israel: Se, jag skall rycka
	dem bort ur deras land, och Juda hus skall jag rycka undan ifr†n
	dem.
012:015 Men d„refter, sedan jag har ryckt dem bort, skall jag †ter
	f”rbarma mig ”ver dem och l†ta dem komma tillbaka, var och en
	till sin arvedel och var och en till sitt land.
012:016 Om de d† r„tt l„ra sig mitt folks v„gar, s† att de sv„rja vid
	mitt namn: ˝S† sant HERREN lever˝, likasom de f”rut l„rde mitt
	folk att sv„rja vid Baal, d† skola de bliva uppr„ttade mitt
	ibland mitt folk.
012:017 Men om de icke vilja h”ra, s† skall jag alldeles bortrycka och
	f”rg”ra det folket, s„ger HERREN.
013:001 S† sade HERREN till mig: ˝G† bort och k”p dig en linneg”rdel,
	och s„tt den omkring dina l„nder, men l†t den icke komma i
	vatten.˝
013:002 Och jag k”pte en g”rdel, s†som HERREN hade befallt, och satte
	den omkring mina l„nder.
013:003 D† kom HERRENS ord till mig f”r andra g†ngen; han sade:
013:004 ˝Tag g”rdeln som du har k”pt, och som du b„r omkring dina
	l„nder, och st† upp och g† bort till Frat, och g”m den d„r i en
	stenklyfta.˝
013:005 Och jag gick bort och g”mde den vid Frat, s†som HERREN hade
	bjudit mig.
013:006 Sedan, en l†ng tid d„refter, sade HERREN till mig: ˝St† upp och
	g† bort till Frat, och h„mta d„rifr†n den g”rdel som jag bj”d
	dig g”mma d„r.˝
013:007 Och jag gick bort till Frat och gr„vde upp g”rdeln och h„mtade
	fram den fr†n det st„lle d„r jag hade g”mt den.  Och se, g”rdeln
	var f”rd„rvad, s† att den icke mer dugde till n†got.

013:008 D† kom HERRENS ord till mig; han sade:
013:009 S† s„ger HERREN: P† samma s„tt skall jag s„nda f”rd„rv ”ver
	Judas och Jerusalems stora h”gmod.
013:010 Detta onda folk, som icke vill h”ra mitt ord, utan vandrar i
	sitt hj„rtas h†rdhet och f”ljer efter andra gudar och tj„nar och
	tillbeder dem, det skall bliva s†som denna g”rdel vilken icke
	duger till n†got.
013:011 Ty likasom en mans g”rdel sluter sig t„tt omkring hans l„nder,
	s† l„t jag hela Israels hus och hela Juda hus sluta sig till
	mig, s„ger HERREN, p† det att de skulle vara mitt folk och bliva
	mig till ber”mmelse, lov och „ra; men de ville icke h”ra.

013:012 S„g d„rf”r till dem detta ord: S† s„ger HERREN, Israels Gud:
	Alla vink„rl „ro till f”r att fyllas med vin.  Och n„r de d† s„ga
	till dig: ˝Skulle vi icke veta att alla vink„rl „ro till f”r att
	fyllas med vin?˝,
013:013 s† svara dem: S† s„ger HERREN: Se, jag skall fylla detta lands
	alla inbyggare, konungarna som sitta p† Davids tron, och
	pr„sterna och profeterna, ja, alla Jerusalems inv†nare, s† att
	de bliva druckna.
013:014 Och jag skall krossa dem, den ene mot den andre, b†de f„der och
	barn, s„ger HERREN.  Jag skall icke hava n†gon misskund, icke
	skona och icke f”rbarma mig, s† att jag avst†r fr†n att f”rd„rva
	dem.

013:015   H”ren och lyssnen h„rtill, varen icke ”vermodiga;
	      ty HERREN har talat.
013:016   Given HERREN, eder Gud, „ra,
	      f”rr„n han l†ter m”rkret komma,
	  och f”rr„n edra f”tter snubbla p† bergen,
	      n„r det skymmer;
	  ty det ljus I f”rbiden skall han byta i d”dsskugga
	      och g”ra till t”cken.

013:017 Men om I icke h”ren h„rp†, s† m†ste min sj„l i l”nndom s”rja
	”ver s†dant ”vermod, och mitt ”ga m†ste bitterligen gr†ta och
	flyta i t†rar, d„rf”r att HERRENS hjord d† bliver bortf”rd i
	f†ngenskap.

013:018 S„g till konungen och konungamodern:
	  S„tten eder l†gt ned,
	  ty den h„rlighetens krona som prydde edert huvud
	      har fallit av eder.
013:019   St„derna i Sydlandet „ro tillslutna,
	      och ingen finnes, som ”ppnar dem;
	  hela Juda „r bortf”rt i f†ngenskap,
	      ja, bortf”rt helt och h†llet.
013:020   Lyften upp edra ”gon och sen
	      huru de komma norrifr†n.
	  Var „r nu hjorden som var dig given,
	      den hjord som var din „ra?
013:021   Vad vill du s„ga, n„r han s„tter
	      till herrar ”ver dig m„n
	  som du sj„lv har l„rt att komma
	      till dig s†som „lskare?
	  Skulle du d† icke gripas av v†nda
	      s†som en kvinna i barnsn”d?
013:022   Men om du s„ger i ditt hj„rta:
	      ˝Varf”r har det g†tt mig s†?˝,
	  s† vet: for din stora missg„rnings skull blev ditt mantelsl„p upplyft
	      och dina f”tter nesligt blottade.

013:023   Kan v„l en etiopier f”rvandla sin hud
	      eller en panter sina fl„ckar?
	  D† skullen ocks† I kunna g”ra n†got gott,
	      I som „ren s† ”vade i ondska.
013:024   V„lan, jag vill f”rskingra dem s†som str†
	      som far bort f”r ”knens vind.
013:025   Detta skall vara din lott och din besk„rda del fr†n mig,
	      s„ger HERREN,
	  d„rf”r att du har f”rg„tit mig
	      och f”rlitat dig p† l”gn.
013:026   D„rf”r skall jag ock draga upp
	      ditt mantelsl„p ”ver ditt ansikte,
	      s† att man f†r se din skam.
013:027   Din otukt, ditt vrenskande,
	      ditt sk„ndliga otuktsv„sen --
	  p† h”jderna, p† f„ltet
	      har jag sett dina styggelser.
	  Ve dig, Jerusalem!
	  Du kommer icke att bliva ren --
	      p† huru l†ng tid „nnu?
014:001 Detta „r det HERRENS ord som kom till Jeremia ang†ende torkan.

014:002   Juda ligger s”rjande,
	      dess portar „ro f”rfallna,
	  likasom i sorgdr„kt
	      luta de mot jorden,
	  och ett klagorop stiger
	      upp fr†n Jerusalem.
014:003   Storm„nnen d„r
	      s„nda de sm† efter vatten,
	  men n„r de komma till dammarna,
	      finna de intet vatten;
	  de m†ste v„nda tillbaka
	      med tomma k„rl.
	  De st† d„r med skam och blygd
	      och m†ste h”lja ”ver sina huvuden.
014:004   F”r markens skull, som ligger vanm„ktig,
	  d„rf”r att intet regn faller p† jorden,
	  st† †kerm„nnen med skam
	      och m†ste h”lja ”ver sina huvuden.
014:005   Ja, ocks† hinden p† f„ltet
	      ”vergiver sin nyf”dda kalv,
	      d„rf”r att intet gr”nt finnes
014:006   Och vild†snorna st† p† h”jderna
	  och fl„mta s†som schakaler;
	  deras ”gon f”rsm„kta,
	      d„rf”r att gr„set „r borta.

014:007   Om „n v†ra missg„rningar
	      vittna emot oss,
	  s† hj„lp dock, HERRE,
	      f”r ditt namns skull.
	  Ty v†r avf„llighet „r stor;
	      mot dig hava vi syndat.
014:008   Du Israels hopp
	      dess fr„lsare i n”dens tid,
	  varf”r „r du s†som en fr„mling i landet,
	  lik en v„gfarande som sl†r upp sitt t„lt
	      allenast f”r en natt?
014:009   Varf”r „r du lik en r†dl”s man,
	  lik en hj„lte som icke kan hj„lpa?
	  Du bor ju dock mitt ibland oss, HERRE,
	  och vi „ro uppkallade efter ditt namn;
	  s† ”vergiv oss d† icke.

014:010   S† s„ger HERREN om detta folk:

	  P† detta s„tt driva de g„rna omkring,
	  de h†lla icke sina f”tter i styr.
	  D„rf”r har HERREN intet behag till dem;
	  nej, han kommer nu ih†g deras missg„rning
	  och hems”ker deras synder.

014:011 Och HERREN sade till mig: Du m† icke bedja om n†got gott f”r
	detta folk.
014:012 Ty om de „n fasta, s† vill jag dock icke h”ra deras rop, och om
	de „n offra br„nnoffer och spisoffer s† har jag intet behag till
	dem, utan vill f”rg”ra dem med sv„rd, hungersn”d och
	pest.
014:013 D† sade jag: ˝Ack Herre, HERRE!  Profeterna s„ga ju till dem: I
	skolen icke se n†got sv„rd, ej heller skall hungersn”d tr„ffa
	eder, nej, en varaktig frid skall jag giva eder p† denna plats.˝
014:014 Men HERREN sade till mig: Profeterna profetera l”gn i mitt namn;
	jag har icke s„nt dem eller givit dem n†gon befallning eller
	talat till dem.  L”gnsyner och tomma sp†domar och f†f„ngligt tal
	och sina egna hj„rtans svek „r det de profetera f”r eder.
014:015 D„rf”r s„ger HERREN s† om de profeter som profetera i mitt namn,
	fast„n jag icke har s„nt dem, och som s„ga att sv„rd och
	hungersn”d icke skola komma i detta land: Jo, genom sv„rd och
	hunger skola dessa profeter f”rg†s.
014:016 Och folket som de profetera f”r, b†de m„n och hustrur, b†de
	s”ner och d”ttrar, skola komma att ligga p† Jerusalems gator,
	slagna av hunger och sv„rd, och ingen skall begrava dem; och jag
	skall utgjuta deras ondska ”ver dem.
014:017 Men du skall s„ga till dem detta ord:

	  Mina ”gon flyta i t†rar
	      natt och dag
	      och f† ingen ro,
	  ty jungfrun, dottern mitt folk
	      har drabbats av stor f”rst”ring,
	      av ett sv†rt och ol„kligt s†r.
014:018   Om jag g†r ut p† marken,
	      se, d† ligga d„r sv„rdsslagna m„n;
	  och kommer jag in i staden,
	      s† m”tes jag d„r av hungerns pl†gor.
	  Ja, b†de profeter och pr„ster
	      n”dgas draga fr†n ort till ort,
	      till ett land som de icke k„nna.

014:019   Har du d† alldeles f”rkastat Juda?
	  Har din sj„l begynt f”rsm† Sion?
	  Eller varf”r har du slagit oss s†,
	      att ingen kan hela oss?
	  Vi bida efter frid,
	      men intet gott kommer,
	  efter en tid d† vi skulle bliva helade,
	      men se, f”rskr„ckelse kommer.
014:020   HERRE, vi k„nna v†r ogudaktighet,
	      v†ra f„ders missg„rning,
	      ty vi hava syndat mot dig.
014:021   F”r ditt namns skull,
	      f”rkasta oss icke,
	  l†t din h„rlighets tron
	      ej bliva f”raktad;
	  kom ih†g ditt f”rbund med oss,
	      och bryt det icke.
014:022   Finnas v„l bland hedningarnas
	      f†f„ngliga avgudar
	      s†dana som kunna giva regn?
	  Eller kan himmelen av sig sj„lv
	      l†ta regnskurar falla?
	  Žr det icke dig,
	      HERRE, v†r Gud,
	      som vi m†ste f”rbida?
	  Det „r ju du
	      som har gjort allt detta.
015:001 Men HERREN sade till mig; Om „n Mose och Samuel tr„dde inf”r
	mig, s† skulle min sj„l dock icke v„nda sig till detta folk.
	Driv dem bort ifr†n mitt ansikte och l†t dem g†.
015:002 Och om de fr†ga dig: ˝Vart skola vi g†?˝, s† skall du svara dem:
	S† s„ger HERREN: I pestens v†ld den som h”r pesten till, i
	sv„rdets v†ld den som h”r sv„rdet till, i hungerns v†ld den som
	h”r hungern till, i f†ngenskapens v†ld den som h”r f†ngenskapen
	till.
015:003 Fyra slags hems”kelser skall jag l†ta komma ”ver dem, s„ger
	HERREN: sv„rdet, som skall dr„pa dem, hundarna, som skola sl„pa
	bort dem, himmelens f†glar och vilddjuren p† marken, som skola
	„ta upp och f”rd„rva dem.
015:004 Och jag skall g”ra dem till en varnagel f”r alla riken p†
	jorden, till straff f”r det som Manasse, Hiskias son, Juda
	konung, har gjort i Jerusalem.

015:005   Ty vem kan hava misskund med dig, Jerusalem,
	      och vem kan ”mka dig,
	  och vem kan vilja komma f”r att fr†ga
	      om det st†r v„l till med dig?
015:006   Du sj„lv f”rsk”t mig, s„ger HERREN;
	      du gick din v„g bort.
	  D„rf”r utr„ckte jag mot dig min hand och f”rd„rvade dig;
	      jag hade tr”ttnat att f”rbarma mig.
015:007   Ja, jag kastade dem med kastskovel
	      vid landets portar,
	  jag gjorde f”r„ldrarna barnl”sa, jag f”rgjorde mitt folk,
	      d† de ej ville v„nda om fr†n sina v„gar.
015:008   Deras „nkor blevo genom mig
	      talrikare „n sanden i havet;
	  ”ver m”drarna till deras unga
	      l„t jag f”rh„rjare komma
	      mitt p† ljusa dagen;
	  pl”tsligt l„t jag †ngest och f”rskr„ckelse
	      falla ”ver dem.
015:009   Om en moder „n hade sju s”ner,
	      m†ste hon dock giva upp andan i sorg;
	  hennes sol gick ned, medan det „nnu var dag,
	      hon m†ste bliva till skam och blygd.
	  Och vad som „r kvar av dem skall
	      jag giva till pris
	  †t deras fienders sv„rd, s„ger HERREN

015:010   ˝Ve mig, min moder, att du har f”tt mig,
	  mig som „r till kiv och tr„ta f”r hela landet!
	  Jag har icke drivit ocker,
	  ej heller har n†gon beh”vt ockra p† mig;
	  likv„l f”rbanna de mig alla.˝

015:011 Men HERREN svarade: ˝Sannerligen, jag skall styrka dig och l†ta
	det g† dig v„l.  Sannerligen, jag skall s† g”ra, att dina fiender
	komma och b”nfalla inf”r dig i olyckans och n”dens
	tid.
015:012 Kan man bryta s”nder j„rn, j„rn fr†n norden, eller koppar?˝  --
015:013 Ditt gods och dina skatter skall jag l„mna till plundring, och
	det utan betalning, till straff f”r allt vad du har syndat i
	hela ditt land.
015:014 Och jag skall l†ta dina fiender f”ra dig in i ett land som du
	icke k„nner.  Ty min vredes eld „r uppt„nd; mot eder skall det
	brinna.

015:015   HERRE, du vet det.
	  T„nk p† mig och l†t dig v†rda om mig,
	  och skaffa mig h„mnd p† mina f”rf”ljare;
	  tag mig icke bort, du som „r l†ngmodig.
	  Bet„nk huru jag b„r sm„lek f”r din skull
015:016   N„r jag fick dina ord, blevo de min spis,
	  ja, dina ord blevo f”r mig
	  mitt hj„rtas fr”jd och gl„dje;
	  ty jag „r uppkallad efter ditt namn,
	  HERRE, h„rskarornas Gud.
015:017   Jag har icke suttit i gycklares samkv„m
	      och f”rlustat mig d„r;
	  f”r din hands skull har jag m†st sitta ensam,
	      ty du har uppfyllt mig med f”rgrymmelse.
015:018   Varf”r skall jag d† pl†gas s† oavl†tligt,
	      och varf”r „r mitt s†r s† ohelbart?
	      Det vill ju icke l„kas.
	  Ja, du bliver f”r mig s†som en f”rsinande b„ck,
	      s† som ett vatten som ingen kan lita p†.

015:019   D„rf”r s„ger HERREN s†:
	  Om du v„nder †ter, s† vill jag l†ta dig komma †ter
	      och bliva min tj„nare.
	  Och om du framb„r „del metall utan slagg,
	      s† skall du f† tj„na mig s†som mun.
	  Dessa skola d† v„nda †ter till dig,
	      men du skall icke v„nda †ter till dem.
015:020   Och jag skall g”ra dig inf”r detta folk
	  till en fast kopparmur,
	  s† att de icke skola bliva dig ”verm„ktiga,
	  om de vilja strida mot dig;
	  ty jag „r med dig och vill fr„lsa dig
	  och vill hj„lpa dig, s„ger HERREN.
015:021   Jag skall hj„lpa dig ut ur de ondas v†ld
	  och skall f”rlossa dig ur v†ldsverkarnas hand.
016:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
016:002 Du skall icke taga dig n†gon hustru eller skaffa dig n†gra s”ner
	och d”ttrar p† denna plats.
016:003 Ty s† s„ger HERREN om de s”ner och d”ttrar som bliva I f”dda p†
	denna plats, och om m”drarna som hava f”tt dem, och om f„derna
	som hava avlat dem i detta land:
016:004 Av sv†ra sjukdomar skola de d”; man skall icke h†lla d”dsklagan
	efter dem eller begrava dem, utan de skola bliva g”dsel p†
	marken.  Och genom sv„rd och hunger skola de f”rg†s, och deras
	d”da kroppar skola bliva mat †t himmelens f†glar och markens
	djur.  I

016:005 Ty s† s„ger HERREN: Du skall icke g† in i n†got sorgehus och
	icke begiva dig †stad f”r att h†lla d”dsklagan, ej heller ”mka
	dem; ty jag har tagit bort min frid ifr†n detta folk, s„ger
	HERREN, ja, min n†d och barmh„rtighet.
016:006 Och b†de stora och sm† skola d” i detta land, utan att bliva
	begravna; och man skall icke h†lla d”dsklagan efter dem, och
	ingen skall f”r deras skull rista m„rken p† sig eller raka sitt
	huvud.
016:007 Man skall icke bryta br”d †t n†gon, f”r att tr”sta honom i
	sorgen efter en d”d, och icke giva n†gon tr”steb„garen att
	dricka, n„r han har f”rlorat fader eller moder.
016:008 Och i g„stabudshus skall du icke heller g† in f”r att sitta med
	dem och „ta och dricka.
016:009 Ty s† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Se, inf”r edra ”gon, och
	medan I „nnu leven, skall jag p† denna plats g”ra slut p†
	fr”jderop och gl„djerop, p† rop f”r brudgum och rop f”r brud.  I

016:010 N„r du nu f”rkunnar alla dessa ord f”r detta folk och de d†
	fr†ga dig: ˝Varf”r har HERREN uttalat ”ver oss all denna stora
	olycka?  Och vari best†r den missg„rning och synd som vi hava
	beg†tt mot HERREN, v†r Gud?˝,
016:011 d† skall du svara dem: ˝Jo, edra f„der ”verg†vo mig, s„ger
	HERREN, och f”ljde efter andra gudar och tj„nade och tillb†do
	dem; ja, mig ”verg†vo de och h”llo icke min lag.
016:012 Och I sj„lva haven gjort „nnu mer ont, „n edra f„der gjorde; ty
	se, I vandren var och en efter sitt onda hj„rtas h†rdhet, och I
	viljen icke h”ra mig.
016:013 D„rf”r skall jag ock slunga eder bort ur detta land, till ett
	land son varken I eller edra f„der haven k„nt, och d„r Skolen I
	f† tj„na andra gudar b†de dag och natt; ty jag skall icke hava
	n†gon misskund med eder.˝

016:014 Se, d„rf”r skola dagar komma, s„ger HERREN, d† man icke mer
	skall s„ga: ˝S† sant HERREN lever, han som har f”rt Israels barn
	upp ur Egyptens land˝,
016:015 utan: ˝S† sant HERREN lever, han som har f”rt Israels barn upp
	ur nordlandet, och ur alla andra l„nder till vilka han hade
	drivit dem bort.˝  Ty jag skall f”ra dem tillbaka till deras
	land, det som jag gav †t deras f„der.
016:016 Se, jag skall s„nda bud efter m†nga fiskare, s„ger HERREN, och
	de skola fiska upp dem; och sedan skall jag s„nda bud efter
	m†nga j„gare, och de skola jaga dem ned fr†n alla berg och alla
	h”jder och ut ur stenklyftorna.
016:017 Ty mina ”gon „ro riktade p† alla deras v„gar; de kunna icke
	g”mma sig f”r mitt ansikte och deras missg„rning „r icke f”rdold
	f”r mina ”gon.
016:018 Och f”rst skall jag i dubbelt m†tt vederg„lla dem f”r deras
	missg„rning och synd, f”r att de hava osk„rat mitt land, i det
	att de hava uppfyllt min arvedel med sina styggeliga och
	sk„ndliga avgudars d”da kroppar.

016:019   HERRE, du min starkhet och mitt v„rn,
	  du min tillflykt p† n”dens dag,
	  till dig skola hedningarna komma
	  fr†n jordens „ndar och skola s„ga:
	  ˝Allenast l”gn hava v†ra f„der f†tt i arv.
	  f†f„ngliga avgudar, av vilka ingen kan hj„lpa.
016:020   Kan v„l en m„nniska g”ra sig gudar?
	  Nej, de gudarna „ro inga gudar.
016:021   D„rf”r vill jag nu denna g†ng l†ta dem f”rnimma det,
	  jag vill l†ta dem k„nna min hand och min makt,
	  f”r att de m† veta att mitt namn „r HERREN.
017:001 Juda synd „r uppskriven med j„rnstift, med diamantgriffel; den
	„r inristad p† deras hj„rtas tavla och p† edra altarens horn,
017:002 s† visst som deras barn vid gr”na tr„d och p† h”ga kullar komma
	ih†g sina altaren och Aseror.
017:003 Du mitt berg p† f„ltet, ditt gods, ja, alla dina skatter skall
	jag l„mna till plundring, s† ock dina offerh”jder, till straff
	f”r vad du har syndat i hela ditt land.
017:004 Och du skall n”dgas avst† -- och detta genom din egen f”rskyllan
	-- fr†n den arvedel som jag har givit dig; och jag skall l†ta
	dig tj„na dina fiender i ett land som du icke k„nner.  Ty I haven
	uppt„nt min vredes eld, och den skall brinna till evig tid.

017:005 S† s„ger HERREN:
	  F”rbannad „r den man
	  som f”rtr”star p† m„nniskor
	  och s„tter k”tt sig till arm
	  och med sitt hj„rta viker av ifr†n HERREN.
017:006   Han skall bliva s†som en torr buske p† hedmarken
	  och skall icke f† se n†got gott komma,
	  utan skall bo p† f”rbr„nda platser i ”knen,
	  i ett land med salthedar, d„r ingen bor.

017:007   Men v„lsignad „r den man
	  som f”rtr”star p† HERREN,
	  den som har HERREN till sin f”rtr”stan.
017:008   Han „r lik ett tr„d som „r planterat vid vatten,
	  och som str„cker ut sina r”tter till b„cken;
	  ty om „n hetta kommer, s† f”rskr„ckes det icke,
	  utan bevarar sina l”v gr”nskande;
	  och om ett torrt †r kommer, s† s”rjer det icke
	  och upph”r ej heller att bara frukt.

017:009   Ett illfundigt och f”rd„rvat ting
	      „r hj„rtat framf”r allt annat;
	      vem kan f”rst† det?
017:010   Dock, Jag, HERREN, utrannsakar hj„rtat
	      och pr”var njurarna,
	  och giver s† †t var och en efter hans v„gar,
	      efter hans g„rningars frukt.

017:011   Lik en rapph”na som ruvar p† „gg, vilka hon ej sj„lv har lagt,
	  „r den som samlar rikedom med or„tt;
	  i sina halva dagar m†ste han l„mna den
	  och vid sitt slut skall han st† s†som en d†re.

017:012   En h„rlighetens tron,
	      en urgammal h”jd
	      „r v†r helgedoms plats.
017:013   HERREN „r Israels hopp;
	  alla som ”vergiva dig komma p† skam.
	  de som vika av ifr†n mig likna en skrift i sanden;
	  ty de hava ”vergivit HERREN,
	  k„llan med det friska vattnet.

017:014 Hela du mig, HERRE, s† varde jag helad;
	fr„ls mig du, s† varder jag fr„lst.
	Ty du „r mitt lov.

017:015   Se, dessa s„ga till mig:
	  ˝Vad bliver av HERRENS ord?
	      M† det fullbordas!˝
017:016   Det „r ju s†, att jag ej har undandragit mig
	      herdekallet i din efterf”ljd,
	  och f”rd„rvets dag
	      har jag icke †stundat;
	      du vet det sj„lv.
	  Vad mina l„ppar hava uttalat,
	      det har talats inf”r ditt ansikte.
017:017   S† bliv d† icke
	      till skr„ck f”r mig;
	  du som „r min tillflykt
	      p† olyckans dag.
017:018   L†t dem som f”rf”lja mig
	      komma p† skam,
	  men l†t icke mig
	      komma p† skam;
	  l†t dem bliva f”rf„rade,
	      men l†t ej mig bliva f”rf„rad.
	  L†t en olycksdag komma ”ver dem,
	  och krossa dem i dubbelt m†tt.

017:019 S† sade HERREN till mig: G† †stad och st„ll dig i
	Menighetsporten, d„r Juda konungar g† in och g† ut, och sedan i
	Jerusalems alla andra portar;
017:020 och s„g till dem: H”ren HERRENS ord, I Juda konungar med hela
	Juda, och I alla Jerusalems inv†nare som g†n in genom dessa
	portar.
017:021 S† s„ger HERREN: Tagen eder val till vara f”r att p†
	sabbatsdagen b„ra n†gon b”rda eller f”ra in n†gon s†dan genom
	Jerusalems portar.
017:022 Och f”ren icke p† sabbatsdagen n†gon b”rda ut ur edra hus, och
	g”ren ej heller n†got annat arbete, utan helgen sabbatsdagen,
	s†som jag bj”d edra f„der,
017:023 fast„n de icke ville h”ra eller b”ja sitt ”ra d„rtill, utan voro
	h†rdnackade, s† att de icke h”rde eller togo emot tuktan.
017:024 Men om I viljen h”ra mig, s„ger HERREN, s† att I p† sabbatsdagen
	icke f”ren n†gon b”rda in genom denna stads portar, utan helgen
	sabbatsdagen, s† att I p† den icke g”ren n†got arbete,
017:025 d† skola konungar och furstar som komma att sitta p† Davids tron
	f† draga in genom denna stads portar, p† vagnar och h„star,
	f”ljda av sina furstar, av Juda man och Jerusalems inv†nare; och
	denna stad skall d† f”rbliva bebodd evinnerligen.
017:026 Och fr†n Juda st„der, fr†n Jerusalems omnejd och fr†n Benjamins
	land, fr†n L†glandet, Bergsbygden och Sydlandet skall man komma
	och framb„ra br„nnoffer, slaktoffer, spisoffer och r”kelse och
	framb„ra lovoffer till HERRENS hus.
017:027 Men om I icke h”ren mitt bud att helga sabbaten och att icke
	b„ra n†gon b”rda in genom Jerusalems portar p† sabbatsdagen, d†
	skall jag t„nda eld p† dess portar, och elden skall f”rt„ra
	Jerusalems palatser och skall icke kunna utsl„ckas.
018:001 Detta „r det ord som kom till Jeremia fr†n HERREN; han sade
018:002 ˝St† upp och g† ned till krukmakarens hus; d„r vill jag l†ta dig
	h”ra mina ord.˝
018:003 D† gick jag ned till krukmakarens hus och fann honom upptagen
	med arbete p† krukmakarskivan.
018:004 Och n„r k„rlet som krukmakare h”ll p† att g”ra av leret
	misslyckades i hans hand, begynte han omigen, och gjorde d„rav
	ett annat k„rl s†, som han ville hava det gjort.
018:005 Och HERRENS ord kom till mig han sade:
018:006 Skulle jag icke kunna g”ra med eder, I „r Israels hus, s†som
	denne krukmakare g”r?  s„ger HERREN Jo, s†som leret „r i
	krukmakarens hand, s† „ren ock I i min hand, I av Israels hus.
018:007 Den ena g†ngen hotar jag ett folk och ett rike att jag vill
	upprycka, nedbryta och f”rg”ra det;
018:008 men om d† det folket omv„nder sig fr†n det onda v„sende mot
	vilket jag v„nde mitt hot, s† †ngrar jag det onda som jag hade
	t„nkt att g”ra dem.
018:009 En annan g†ng lovar jag ett folk och ett rike att jag vill
	uppbygga och plantera det;
018:010 men om det d† g”r vad ont „r i mina ”gon och icke h”r min r”st,
	s† †ngrar jag det goda som jag hade sagt att jag ville g”ra dem.
018:011 S† s„g du nu till Juda man och Jerusalems inv†nare: S† s„ger
	HERREN: Se, jag bereder †t eder en olycka, och jag har i sinnet
	ett anslag mot eder.  V„nden d„rf”r om, var och en fr†n sin onda
	v„g, och b„ttren edert leverne och edert v„sende.
018:012 Men de skola svara: ˝Du m”dar dig f”rg„ves.  Vi vilja f”lja vara
	egna tankar och g”ra var och er efter sitt onda hj„rtas h†rdhet.

018:013  D„rf”r s„ger HERREN s†:

	  Fr†gen efter bland hednafolken
	      om n†gon har h”rt n†got s†dant.
	  Alltf”r gruvliga ting
	      har jungfrun Israel bedrivit.
018:014   ™vergiver d† Libanons sn”
	      sin upph”jda klippa,
	  eller sina de friska vatten ut,
	      som str”mma ifr†n fj„rran,
018:015   eftersom mitt folk f”rg„ter mig
	      och t„nder offereld †t avgudar?
	  Se, av dem skola de bringas p† fall,
	      n„r de g† sin gamla str†t
	  och vandra p† villostigar,
	      p† obanade v„gar.
018:016   S† g”ra de sitt land till ett f”rem†l f”r h„pnad,
	      f”r begabberi evinnerligen;
	  alla som g† d„r fram skola h„pna
	      och skaka huvudet.
018:017   S†som en ”stanvind skall jag f”rskingra dem,
	      n„r fienden kommer;
	  jag skall visa dem ryggen och icke ansiktet,
	      p† deras of„rds dag.

018:018 Men de sade: ˝Kom, l†t oss t„nka ut n†got anslag mot Jeremia.  Ty
	pr„sterna skola icke komma till korta med undervisning, ej
	heller de vise med r†d, ej heller profeterna med
	f”rkunnelse.  Ja, kom, l†t oss f„lla honom med vara tungor, vi
	beh”va alls icke akta p† vad han s„ger.˝

018:019   HERRE, akta du p† mig,
	  och h”r rad mina motst†ndare tala.
018:020   Skall man f† vederg„lla gott med ont,
	  eftersom dessa hava gr„vt en grop f”r mitt liv?
	  T„nk p† huru jag har st†tt inf”r ditt ansikte
	  f”r att mana gott f”r dem,
	  till att avv„nda fr†n dem din vrede.
018:021   D„rf”r m† du ”verl„mna deras barn †t hungersn”den
	  och giva dem sj„lva till pris †t sv„rdet,
	  s† att deras hustrur bliva barnl”sa och „nkor,
	  deras m„n dr„pta av pesten,
	  och deras ynglingar slagna med sv„rd striden.
018:022   M† klagorop h”ras fr†n deras hus,
	  i det att du pl”tsligt l†ter r”varskaror komma ”ver dem.
	  Ty de hava gr„vt en grop f”r att f†nga mig,
	  och snaror hava de lagt ut f”r mina f”tter.
018:023   Men du, HERRE, k„nner
	  alla deras mordiska anslag mot mig;
	  s† m† du d† icke f”rl†ta dem deras missg„rning
	  eller utpl†na deras synd ur din †syn.
	  M† de bringas p† fall inf”r dig;
	  ja, utf”r ditt verk mot dem p† din vredes tid.
019:001 S† sade HERREN: G† †stad och k”p dig en lerkruka av krukmakaren;
	och tag med dig n†gra av de „ldste i folket och av de „ldste
	bland pr„sterna,
019:002 och g† ut till Hinnoms sons dal, som ligger framf”r
	Lersk„rvsporten, och predika d„r de ord som jag skall tala till
	dig.
019:003 Du skall s„ga: ˝H”ren HERRENS ord, I Juda konungar och I
	Jerusalems inv†nare: S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Se,
	jag skall l†ta en s†dan olycka komma ”ver denna plats, att det
	skall genljuda i ”ronen p† var och en som f†r h”ra det.
019:004 Eftersom de hava ”vergivit mig och icke aktat denna plats, utan
	d„r t„nt offereld †t andra gudar, som varken de sj„lva eller
	deras f„der eller Juda konungar hava k„nt, och eftersom de hava
	uppfyllt denna plats med oskyldigas blod,
019:005 och byggt sina Baalsh”jder, f”r att d„r br„nna upp sina barn i
	eld, till br„nnoffer †t Baal, fast„n jag aldrig har bjudit eller
	talat om eller ens t„nkt mig n†got s†dant,
019:006 se, d„rf”r skola dagar komma, s„ger HERREN, d† man icke mer
	skall kalla denna plats 'Tofet' eller 'Hinnoms sons dal', utan
	'Dr†pdalen'.
019:007 Och d† skall jag p† denna plats g”ra om intet Judas och
	Jerusalems r†d, och jag skall l†ta dem falla f”r deras fienders
	sv„rd och f”r de m„ns hand, som st† efter deras liv och jag
	skall giva deras d”da kroppar till mat †t himmelens f†glar och
	markens djur.
019:008 Och jag skall g”ra denna stad till ett f”rem†l f”r h„pnad och
	begabberi; alla som g† d„r fr†n skola h„pna och vissla vid
	tanken p† alla dess pl†gor.
019:009 Och jag skall l†ta dem „ta sina egna s”ners och d”ttrars k”tt,
	ja, den ene skall n”dgas „ta den andres k”tt.  I s†dan n”d och
	s†dant tr†ngm†l skola de komma genom sina fiender och genom dem
	som st† efter deras liv.˝

019:010 Och du skall sl† s”nder krukan inf”r de m„ns ”gon, som hava g†tt
	med dig,
019:011 och du skall s„ga till dem: ˝S† s„ger HERREN Sebaot: Jag skall
	s”ndersl† detta folk och denna stad, p† samma s„tt som man sl†r
	s”nder ett krukmakark„rl, s† att det icke kan bliva helt igen;
	och man skall begrava i Tofet, d„rf”r att ingen annan plats
	finnes att begrava p†.
019:012 S† skall jag g”ra med denna plats, s„ger HERREN, och med dess
	inv†nare; jag skall g”ra denna stad lik Tofet.
019:013 Och husen i Jerusalem och Juda konungars hus, de orena, skola
	bliva s†som Tofetplatsen, ja, alla de hus p† vilkas tak man har
	t„nt offereld †t himmelens hela h„rskara och utgjutit drickoffer
	†t andra gudar.˝
019:014 N„r sedan Jeremia kom igen fr†n Tofet, dit HERREN hade s„nt
	honom f”r att profetera, st„llde han sig i f”rg†rden till
	HERRENS hus och sade till allt folket:
019:015 ˝S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Se, ”ver denna stad med
	alla dess lydst„der skall jag l†ta all den olycka komma, som jag
	har beslutit ”ver den -- detta d„rf”r att de hava varit
	h†rdnackade och icke velat h”ra mina ord.˝
020:001 D† nu Pashur, Immers son, pr„sten, som var ”veruppsyningsman i
	HERRENS hus, h”rde Jeremia profetera detta,
020:002 l„t han hudfl„nga profeten Jeremia och satte honom i stocken i
	™vre Benjaminsporten till HERRENS hus.
020:003 Men n„r Pashur dagen d„refter sl„ppte Jeremia l”s ur stocken,
	sade Jeremia till honom: ˝Pashur „r icke det namn varmed HERREN
	ben„mner dig, utan Magor-Missabib;
020:004 ty s† s„ger HERREN: Se, jag skall g”ra dig till skr„ck s†v„l f”r
	dig sj„lv som f”r alla dina v„nner; och de skola falla f”r sina
	fienders sv„rd, i din egen †syn.  Och hela Juda skall jag giva i
	den babyloniske konungens hand, och han skall f”ra dem bort till
	Babel och dr„pa dem med sv„rd.
020:005 Och jag skall giva denna stads alla rikedomar, allt dess gods
	och alla dyrbarheter d„ri, ja, Juda konungars alla skatter skall
	jag giva i deras fienders hand; och de skola g”ra det till sitt
	byte och taga det och f”ra det till Babel.
020:006 Och du sj„lv, Pashur, skall g† i f†ngenskap, med alla som bo i
	ditt hus.  Du skall komma till Babel; d„r skall du d”, och d„r
	skall du begravas, Sjungen till HERRENS „ra, j„mte alla dina
	v„nner, f”r vilka du har profeterat l”gn.˝

020:007   Du, HERRE, ”vertalade mig, och jag l„t mig ”vertalas;
	      du grep mig och blev mig ”verm„ktig.
	  S† har jag blivit ett st„ndigt †tl”je;
	      var man bespottar mig.
020:008   Ty' s† ofta jag talar, m†ste jag klaga;
	  jag m†ste ropa ”ver v†ld och f”rtryck,
	  ty HERRENS ord har blivit mig
	  till sm„lek och h†n best„ndigt.
020:009   Men n„r jag sade: ˝Jag vill icke t„nka p† honom
	  eller vidare tala i hans namn˝,
	  d† blev det i mitt hj„rta s†som brunne d„r en eld,
	      inst„ngd i mitt innersta;
	  jag m”dade mig med att uth„rda den,
	      men jag kunde det icke.
020:010   Ty jag h”r mig f”rtalas av m†nga;
	      skr„ck fr†n alla sidor!
	  ˝Anklagen honom!˝ ˝Ja, vi vilja anklaga honom!˝
	  Alla som hava varit mina v„nner
	      vakta p† att jag skall falla:
	  ˝Kanh„nda skall han l†ta locka sig,
	      s† att vi bliva honom ”verm„ktiga
	  och f† taga h„mnd p† honom.˝
020:011   Men HERREN „r med mig
	      s†som en v„ldig hj„lte;
	  d„rf”r skola mina f”rf”ljare komma p† fall
	      och intet f”rm†.
	  Ja, de skola storligen komma p† skam,
	      d„rf”r att de ej hade f”rst†nd;
	  de skola drabbas av en evig blygd,
	      som icke skall varda f”rg„ten
020:012   Ty HERREN Sebaot pr”var med r„ttf„rdighet,
	  han ser njurar och hj„rta.
	  S† skall jag d† f† se din h„mnd p† dem,
	  ty f”r dig har jag lagt fram min sak.
020:013   Sjungen till HERRENS „ra,
	      loven HERREN;
	  ty han r„ddar den fattiges sj„lv
	      ur de ondas hand.

020:014   F”rbannad vare den dag
	      p† vilken jag f”ddes;
	  utan v„lsignelse blive den dag
	      d† min moder f”dde mig.
020:015   F”rbannad vare den man
	      som f”rkunnade f”r min fader: ˝Ett
	  gossebarn „r dig f”tt˝,
	      och s† gjorde honom stor gl„dje.
020:016   G†nge det den mannen s†som det gick de st„der
	  som HERREN omst”rtade utan f”rbarmande.
	  M† han f† h”ra klagorop om morgonen
	  och h„rskri om middagen.
020:017   d„rf”r att han icke dr„pte mig strax i moderlivet,
	  s† att min moder fick bliva min grav
	  och hennes liv vara havande f”r evigt.
020:018   Varf”r kom jag ut ur moderlivet
	  och fick se olycka och bedr”velse,
	  s† att mina dagar m†ste f”rsvinna i skam?

021:001 Detta „r det ord som kom till Jeremia fr†n HERREN, n„r konung
	Sidkia s„nde till honom Pashur, Malkias son, och pr„sten
	Sefanja, Maasejas son, och l„t s„ga:
021:002 ˝Fr†ga HERREN f”r oss, d† nu Nebukadressar, konungen i Babel,
	har angripit oss; kanh„nda vill HERREN handla med oss i enlighet
	med alla sina f”rra under, s† att denne l„mnar oss i fred.
021:003 Jeremia svarade dem:

	S† skolen I s„ga till Sidkia:
021:004 S† s„ger HERREN, Israels Gud Se, de vapen i eder hand, med vilka
	I utanf”r muren striden mot konungen i Babel och kald‚erna, som
	bel„gra eder, dem skall jag v„nda om och skall famla dem inne i
	denna stad.
021:005 Och jag skall sj„lv strida mot eder med utr„ckt hand och stark
	arm, vrede och harm och stor f”rt”rnelse.
021:006 Och jag skall sl† dem som bo i denna stad, b†de m„nniskor och
	djur; i sv†r pest skola de d”.
021:007 Och d„refter, s„ger HERREN, skall jag l†ta Sidkia, Juda konung,
	och hans tj„nare och folket, dem som i denna stad „ro kvar efter
	pesten sv„rdet och hungersn”den, falla i Nebukadressars, den
	babyloniske konungens, hand och i deras fienders hand, i de m„ns
	hand, som st† efter deras liv.  Och han skall sl† dem med
	sv„rdsegg; han skall icke skona dem och icke hava n†gon misskund
	eller n†got f”rbarmande.
021:008 Och till detta folk skall du s„ga S† s„ger HERREN: Se, jag
	f”rel„gger eder v„gen till livet och v„gen till d”den.
021:009 Den som stannar kvar i denna stad, han skall d” genom sv„rd
	eller hunger eller pest, men den som g†r ut och giver sig †t
	kald‚erna, som bel„gra eder, han skall f† leva och vinna sitt
	liv s†som ett byte.
021:010 Ty jag har v„nt mitt ansikte mot denna stad, till dess olycka
	och icke till dess lycka, s„ger HERREN.  Den skall bliva given i
	den babyloniske konungens hand, och han skall br„nna upp den i
	eld.

021:011 Och till Juda konungs hus skall du s„ga: H”ren HERRENS ord:
021:012 I av Davids hus, s† s„ger HERREN: ˝F„llen var morgon r„tt dom,
	och r„dden den plundrade ur f”rtryckarens hand, f”r att icke min
	vrede m† bryta fram s†som en eld och brinna s†, att ingen kan
	utsl„cka den˝ -- detta f”r deras onda v„sendes skull.

021:013 Se, jag skall v„nda mig mot dig, du som bor i dalen, du
	bergf„ste p† sl„tten, s„ger HERREN, ja, mot eder som s„gen: ˝Vem
	kan falla ”ver oss, och vem kan tr„nga in i v†ra boningar?˝
021:014 Jag skall hems”ka eder efter edra g„rningars frukt, s„ger
	HERREN.  Ja, jag skall t„nda upp en eld i deras skog, och den
	skall f”rt„ra allt d„r runt omkring.
022:001 S† sade HERREN: G† ned till Juda konungs hus och tala d„r
	f”ljande ord;
022:002 s„g: H”r HERRENS ord, du Juda konung, som sitter p† Davids tron,
	h”r det du med dina tj„nare och ditt folk, I som g†n in genom
	dessa portar.
022:003 S† s„ger HERREN: ™ven r„tt och r„ttf„rdighet, och r„dden den
	plundrade ur f”rtryckarens hand; f”ror„tten icke fr„mlingen, den
	faderl”se och „nkan, g”ren icke ”verv†ld mot dem, och utgjuten
	icke oskyldigt blod p† denna plats.
022:004 Ty om I g”ren efter detta ord, s† skola konungar som komma att
	sitta p† Davids tron f† draga in genom portarna till detta hus,
	p† vagnar och h„star, f”ljda av sina tj„nare och sitt folk.
022:005 Men om I icke h”ren dessa ord, d† har jag svurit vid mig sj„lv,
	s„ger HERREN, att detta hus skall bliva ”delagt.
022:006 Ty s† s„ger HERREN om Juda konungs hus:

	  V„l „r du f”r mig s†som ett Gilead,
	      s†som Libanons topp;
	  men jag skall sannerligen g”ra dig till en ”ken,
	  till obebodda st„der.
022:007   Och jag skall inviga f”rd„rvare till att komma ”ver dig,
	      var och en med sina vapen,
	  och de skola hugga ned dina v„ldiga cedrar
	      och kasta dem i elden

022:008 Och m†nga folk skola g† fram vid denna stad, och man skall fr†ga
	varandra: ˝Varf”r har HERREN gjort s† mot denna stora stad?˝
022:009 Och man skall d† svara D„rf”r att de ”verg†vo HERREN sin Guds,
	f”rbund och tillb†do andra gudar och tj„nade dem.˝

022:010   Gr†ten icke ”ver en d”d man,
	      och ”mken honom icke;
	  men gr†ten bitterligen ”ver honom som har m†st vandra bort,
	      ty han skall icke mer komma tillbaka
	  och †terse sitt f„dernesland.

022:011 Ty s† s„ger HERREN om Sallum, Josias son, Juda konung, som blev
	konung efter sin fader Josia, och som har dragit bort ifr†n
	denna plats: Han skall icke mer komma hit tillbaka,
022:012 utan p† den ort dit han har blivit bortf”rd i f†ngenskap, d„r
	skall han d”; detta land skall han icke mer f† †terse.

022:013   Ve dig, du som bygger ditt hus med or„ttf„rdighet
	      och dina salar med or„tt,
	  du som l†ter din n„sta arbeta f”r intet
	      och icke giver honom hans l”n,
022:014   du som s„ger: ˝Jag vill bygga mig ett stort hus
	      med rymliga salar˝,
	  och s† g”r †t dig vida f”nster
	      och bel„gger huset med cedertr„
	      och m†lar det r”tt med dyrbar f„rg!
022:015   Kallar du det att vara konung,
	      att du „vlas med att bygga cederhus?
	  Din fader †t ju och drack,
	  dock ”vade han r„tt och r„ttf„rdighet;
	      och d† gick det honom v„l.
022:016   Han skaffade den betryckte och fattige r„tt;
	      och d† gick det v„l.
	  Žr icke detta att k„nna mig?
	      s„ger HERREN.
022:017   Men dina ”gon och ditt hj„rta
	      st† allenast efter vinning
	  och efter att utgjuta den oskyldiges blod
	      och att ”va f”rtryck och v†ld.

022:018 D„rf”r s„ger HERREN s† om Jojakim, Josias son, Juda konung:

	  Man skall ej h†lla d”dsklagan efter honom och ropa:
	      ˝Ack ve, min broder!  Ack ve, syster!˝
	  Man skall ej h†lla d”dsklagan efter honom och ropa:
	  ˝Ack ve, herre!  Ack ve, huru h„rlig han var!˝
022:019   S†som man begraver en †sna, s† skall han begravas;
	      han skall sl„pas ut och kastas bort,
	  l†ngt utanf”r Jerusalems portar.

022:020   Stig upp p† Libanon och ropa,
	  h„v upp din r”st i Basan,
	  och ropa fr†n Abarim,
	  ty alla dina „lskare „ro krossade.
022:021   Jag talade till dig, n„r det gick dig v„l,
	  men du sade: ˝Jag vill icke h”ra.˝
	  S†dan har din v„g varit allt ifr†n din ungdom,
	  att du icke har velat h”ra min r”st.
022:022   Alla dina herdar skola nu f† en stormvind till sin herde,
	  och dina „lskare m†ste g† i f†ngenskap.
	  Ja, d† skall du komma p† skam och f† blygas
	      f”r all din ondskas skull.
022:023   Du som bor p† Libanon,
	      du som har ditt n„ste i cedrarna,
	  huru skall du icke j„mra dig,
	      n„r v†nda kommer ”ver dig,
	      †ngest lik en barnaf”derskas!

022:024 S† sant jag lever, s„ger HERREN, om du, Konja, Jojakims son,
	Juda konung, „n vore en signetring p† min h”gra hand, s† skulle
	jag dock rycka dig d„rifr†n.
022:025 Och jag skall giva dig i de m„ns hand, som st† efter ditt liv,
	och i de m„ns hans som du fruktar f”r, n„mligen i
	Nebukadressars, den babyloniske konungens, hand och i kald‚ernas
	hand.
022:026 Och dig och din moder, den som har f”tt dig, skall jag slunga
	bort till ett annat land, d„r I icke „ren f”dda; och d„r skolen
	I d”.
022:027 Till det land dit deras sj„l l„ngtar att †terv„nda, dit skola de
	icke f† v„nda †ter.

022:028 Žr d† han, denne Konja, ett f”raktligt, krossat bel„te eller ett
	v„rdel”st k„rl?  Eller varf”r hava de blivit bortslungade, han
	och hans avkomlingar, och kastade bort till ett land som de icke
	hava k„nt?
022:029 O land, land, land, h”r HERRENS ord!
022:030 S† s„ger HERREN: Tecknen upp denne man s†som barnl”s, s†som en
	man som ingen lycka har haft i sina livsdagar.  Ty ingen av hans
	avkomlingar skall vara s† lyckosam att han f†r sitta p† Davids
	tron och i framtiden r†da ”ver Juda.
023:001 Ve ”ver de herdar som f”rd„rva och f”rskingra f†ren i min hjord!
	s„ger HERREN.
023:002 D„rf”r s„ger HERREN, Israels Gud, s† om de herdar som f”ra mitt
	folk i bet: Det „r I som haven f”rskingrat mina f†r och drivit
	bort dem och underl†tit att s”ka deras b„sta.  Men se, nu skall
	jag hems”ka eder f”r edert onda v„sendes skull, s„ger HERREN.
023:003 Och jag skall sj„lv f”rsamla kvarlevan av mina f†r ur alla de
	l„nder till vilka jag har drivit dem bort, och skall f”ra dem
	tillbaka till deras betesmarker, och de skola bliva fruktsamma
	och f”r”ka sig.
023:004 Och jag skall l†ta herdar uppst† †t dem, vilka skola f”ra dem i
	bet; och de skola icke mer beh”va frukta eller f”rskr„ckas och
	skola icke mer drabbas av hems”kelse, s„ger HERREN.

023:005   Se, dagar skola komma, s„ger HERREN,
	      d† jag skall l†ta en r„ttf„rdig telning
	      uppst† †t David.
	  Han skall regera s†som konung och hava framg†ng,
	      och han skall skaffa r„tt
	      och r„ttf„rdighet p† jorden.
023:006   I hans dagar skall Juda varda fr„lst
	  och Israel bo i trygghet;
	  och detta skall vara det namn han skall f†:
	  HERREN v†r r„ttf„rdighet.

023:007 Se, d„rf”r skola dagar komma, s„ger HERREN, d† man icke mer
	skall s„ga: ˝S† sant HERREN lever, han som har f”rt Israels barn
	upp ur Egyptens land˝,
023:008 utan: ˝S† sant HERREN lever, han som har f”rt upp Israels hus
	sl„kt och h„mtat dem ut ur nordlandet och ur alla andra l„nder
	till vilka jag hade drivit dem bort.˝  Och s† skola de f† bo i
	sitt land.

023:009   Om profeterna.

	  Mitt hj„rta vill brista i mitt br”st,
	  alla ben i min kropp „ro vanm„ktiga.
	  Jag „r s†som en drucken man,
	  en man ”verv„ldigad av vin,
	  inf”r HERREN och inf”r hans heliga ord.
023:010   Ty landet „r fullt av „ktenskapsbrytare,
	  under f”rbannelse ligger landet s”rjande,
	  och betesmarkerna i ”knen „ro f”rtorkade;
	  man hastar till vad ont „r
	  och har sin styrka i or„ttr†dighet.
023:011   Ty b†de profeter och pr„ster „ro gudl”sa;
	  „nda inne i mitt hus har jag m”tt deras ondska, s„ger HERREN.
023:012   D„rf”r skall deras v„g bliva f”r dem
	  s†som en slipprig stig i m”rkret,
	  de skola p† den st”ta emot och falla.
	  Ty jag vill l†ta olycka drabba dem,
	  n„r deras hems”kelses „r kommer, s„ger HERREN.
023:013   V„l s†g jag ock hos Samarias profeter
	      vad f”rv„nt var;
	  de profeterade i Baals namn
	      och f”rde mitt folk Israel vilse.
023:014   Men hos Jerusalems profeter
	      har jag sett de gruvligaste ting:
	  de leva i „ktenskapsbrott och fara med l”gn;
	  de styrka modet hos dem som g”ra ont,
	  s† att ingen vill omv„nda sig fr†n sin ondska.
	  De „ro alla f”r mig s†som Sodom, och stadens inv†nare s†som
	  Gomorras.

023:015   D„rf”r s„ger HERREN Sebaot s† om profeterna:

	  Se, jag skall giva dem mal”rt att „ta
	  och gift att dricka,
	  ty fr†n profeterna i Jerusalem
	  har gudl”shet g†tt ut ”ver hela landet.

023:016 S† s„ger HERREN Sebaot: H”ren icke p† de profeters ord, som
	profetera f”r eder, ty de bedraga eder; sina egna hj„rtans syner
	tala de, icke vad som kommer fr†n HERRENS mun.
023:017 De s„ga alltj„mt till dem som f”rakta mig: ˝HERREN har s† talat:
	Det skall g† eder v„l.˝  Och till var och en som vandrar i sitt
	hj„rtas h†rdhet s„ga de: ˝Ingen olycka skall komna ”ver eder.˝
023:018 Vilken av dem har d† f†tt tilltr„de till HERRENS r†d, s† att han
	kan f”rnimma och h”ra hans ord?  Och vilken har aktat p† hans
	ord och lyssnat d„rtill?

023:019   Se, en stormvind fr†n HERREN „r h„r,
	  hans f”rt”rnelse bryter fram,
	      en virvlande storm!
	  ™ver de ogudaktigas huvuden virvlar den ned.
023:020   Och HERRENS vrede skall icke upph”ra,
	  f”rr„n han har utf”rt och fullbordat sitt hj„rtas tankar;
	  i kommande dagar skolen I f”rvisso f”rnimma det.

023:021 Jag s„nde icke dessa profeter, utan sj„lva lupo de †stad; jag
	talade icke till dem, utan sj„lva profeterade de.
023:022 Om de verkligen hade tilltr„de till mitt r†d, s† borde de
	f”rkunna mina ord f”r mitt folk och f”rm† dem att v„nda om fr†n
	sin onda v„g och sitt onda v„sende.
023:023 Ar jag v„l en Gud allenast p† n„ra h†ll, s„ger HERREN, och icke
	en Gud ocks† i fj„rran?
023:024 Eller skulle n†gon kunna g”mma sig p† ett s† l”nnligt st„lle att
	jag icke skulle se honom?  s„ger HERREN.  Žr jag icke den som
	uppfyller himmel och jord?  s„ger HERREN.
023:025 Jag har h”rt vad profeterna s„ga, de som profetera l”gn i mitt
	namn; de s„ga: ˝Jag har haft en dr”m, jag har haft en dr”m.˝
023:026 Huru l„nge skall detta vara?  Hava de n†got i sinnet, dessa
	profeter som profetera l”gn, och som „ro profeter genom sina
	egna hj„rtans svek,
023:027 dessa som t„nka att de genom sina dr”mmar; dem som de f”rt„lja
	f”r varandra, skola komma mitt folk att f”rg„ta mitt namn,
	likasom deras f„der gl”mde mitt namn f”r Baal?
023:028 Den profet som har haft en dr”m, han m† f”rt„lja sin dr”m; men
	den som bar undf†tt mitt ord, han m† tala mitt ord i
	sanning.  Vad har halmen att skaffa med s„den?  s„ger HERREN.
023:029 Žr icke mitt ord s†som en eld, s„ger HERREN, och likt en hammare
	som krossar s”nder klippor?
023:030 Se, d„rf”r skall jag komma ”ver profeterna, s„ger HERREN, dessa
	som stj„la mina ord, den ene fr†n den andre;
023:031 ja, jag skall komma ”ver profeterna, s„ger HERREN, dessa som
	framb„ra sin egen tungas ord, men s„ga: ˝S† s„ger HERREN.˝
023:032 Ja, jag skall komma ”ver dem som profetera l”gndr”mmar, s„ger
	HERREN, och som, n„r de f”rt„lja dem, f”ra mitt folk vilse med
	sina l”gner och sin stortalighet, fast„n jag icke har s„nt dem
	eller givit dem n†got uppdrag, och fast„n de alls icke kunna
	hj„lpa detta folk, s„ger HERREN.

023:033 Om nu detta folk eller en profet eller en pr„st g”r dig denna
	fr†ga: ˝Vad f”rkunnar HERRENS tunga?˝, s† skall du s„ga till dem
	vad som „r den verkliga ˝tungan˝, och att jag d„rf”r skall
	kasta eder bort, s„ger HERREN.
023:034 Och den profet eller den pr„st eller den av folket, som s„ger
	˝HERRENS tunga˝, den mannen och hans hus skall jag hems”ka.
023:035 Nej, s† skolen I fr†ga varandra och s„ga eder emellan: ˝Vad har
	HERREN svarat?˝, eller: ˝Vad har HERREN talat?˝
023:036 Men Om HERRENS ˝tunga˝ m†n I icke mer orda; ty en tunga skall d†
	vars och ens eget ord bliva f”r honom, eftersom I f”rv„nden den
	levande Gudens, HERRENS Sebaots, v†r Guds, ord.
023:037 S† skall du s„ga till profeten: ˝Vad har HERREN svarat dig?˝,
	eller: vad har HERREN talat?˝
023:038 Men om I s„gen ˝HERRENS tunga˝, d† s„ger HERREN s†: ˝Eftersom I
	s„gen detta ord 'HERRENS tunga', fast„n jag har s„nt bud till
	eder och l†tit s„ga: I skolen icke s„ga 'HERRENS tunga',
023:039 d„rf”r skall jag nu alldeles f”rg„ta eder och kasta eder bort
	ifr†n mitt ansikte, med den stad som jag har givit †t eder och
	edra f„der.
023:040 Och jag skall l†ta en evig sm„lek komma ”ver eder, och en evig
	blygd, som icke skall varda f”rg„ten.˝

024:001 HERREN l„t mig se f”ljande syn: Jag fick se tv† korgar med fikon
	uppst„llda framf”r HERRENS tempel; och det var efter det att
	Nebukadressar, konungen i Babel, hade f”rt bort ifr†n Jerusalem
	Jekonja, Jojakims son, konungen i Juda, s† ock Juda furstar,
	j„mt timmerm„nnen och smederna, och l†tit dem komma till Babel.
024:002 I den ena korgen funnos mycket goda fikon, s†dana som fikon
	ifr†n f”rstlingssk”rden „ro; och i de andra korgen funnos mycket
	usla fikon, s† usla att de icke kunde „tas.
024:003 Och HERREN sade till mig: ˝Vad ser du, Jeremia?˝  Jag svarade
	˝Fikon; och de goda fikonen „r mycket goda, men de usla fikonen
	„ro mycket usla, s† usla att de icke kunna „tas.˝

024:004 Och HERRENS ord kom till mig han sade:
024:005 S† s„ger HERREN, Israels Gud: S†som man med v„lbehag ser p† de
	goda fikonen, s† vill jag med v„lbehag se till de bortf”rda av
	Juda, dem som jag fr†n denna plats har s„nt bort till kald‚ernas
	land.
024:006 Jag skall med v„lbehag v„nda mitt ”ga till dem och l†ta dem
	komma tillbaka till detta land.  Jag skall uppbygga dem och icke
	sl† ned dem; jag skall plantera dem och icke upprycka dem.
024:007 Och jag skall giva dem hj„rtan till att k„nna att jag „r HERREN;
	och de skola vara mitt folk, och jag skall vara deras Gud.  Ty de
	skola omv„nda sig till mig av allt sitt hj„rta.
024:008 Men s†som man g”r med usla fikon, som „ro s† usla att de icke
	kunna „tas, likas†, s„ger HERREN, skall jag g”ra med Sidkia,
	Juda konung, och med hans furstar och med kvarlevan i Jerusalem,
	ja, b†de med dem som hava blivit kvar h„r i landet och med dem
	som hava bosatt sig i Egyptens land.
024:009 P† alla orter dit jag f”rdriver dem skall jag g”ra dem till en
	varnagel och en skr„ckbild f”r alla riken jorden, till en
	sm„lek, till ett ordspr†k och en visa, och till ett exempel som
	man n„mner, n„r man f”rbannar.
024:010 Och jag skall s„nda bland dem sv„rd, hungersn”d och pest, till
	dess att de bliva utrotade ur det land som jag har givit †t dem
	och deras f„der.
025:001 Detta „r det ord som kom till Jeremia ang†ende hela Juda folk, i
	Jojakims, Josias sons, Juda konungs, fj„rde regerings†r, vilket
	var Nebukadressars, den babyloniske konungens, f”rsta
	regerings†r.
025:002 Och detta ord talade profeten Jeremia till hela Juda folk och
	till alla Jerusalems inv†nare; han sade:

025:003 Allt ifr†n Josias, Amons sons, Juda konungs, trettonde
	regerings†r „nda till denna dag, eller nu under tjugutre †r, har
	HERRENS ord kommit till mig; men fast„n jag titt och ofta har
	talat till eder, haven I icke velat h”ra.
025:004 Och fast„n HERREN titt och ofta har s„nt till eder alla sina
	tj„nare profeterna, haven I icke velat h”ra.  I b”jden icke edra
	”ron till att h”ra,
025:005 n„r de sade: ˝V„nden om, var och en fr†n sin onda v„g och sitt
	onda v„sende, s† skolen I f”r ev„rdliga tider f† bo kvar i det
	land som HERREN har givit †t eder och edra f„der.
025:006 Och f”ljen icke efter andra gudar, s† att I tj„nen och
	tillbedjen dem; och f”rt”rnen mig icke genom edra h„nders verk,
	p† det att jag icke m† l†ta olycka komma ”ver eder.
025:007 I villen icke h”ra p† mig, s„ger HERREN, och s† f”rt”rnaden I
	mig genom edra h„nders verk, eder sj„lva till olycka.

025:008 D„rf”r s„ger HERREN Sebaot s†: Eftersom I icke villen h”ra mina
	ord,
025:009 d„rf”r skall jag s„nda †stad och h„mta alla nordens folkstammar,
	s„ger HERREN, och skall s„nda bud till min tj„nare
	Nebukadressar, konungen i Babel; och jag skall l†ta dem komma
	”ver detta land och dess inbyggare, s† ock ”ver alla folken h„r
	runt omkring.  Och dem skall jag giva till spillo, och skall g”ra
	dem till ett f”rem†l f”r h„pnad och begabberi, och l†ta deras
	land bliva ”demarker f”r ev„rdlig tid.
025:010 Och jag skall i dem g”ra slut p† fr”jderop och gl„djerop, p† rop
	f”r brudgum och rop f”r brud, p† buller av kvarn och ljus fr†n
	lampa.
025:011 Ja, hela detta land skall bliva ”delagt och f”r”tt, och dessa
	folk skola vara Babels konung underd†niga i sjuttio †r.

025:012 Men n„r sjuttio †r „ro till „nda skall jag hems”ka konungen i
	Babel och folket d„r f”r deras missg„rning, s„ger HERREN, och
	hems”ka kald‚ernas land och g”ra det till en ”demark f”r
	ev„rdlig tid.
025:013 Och jag skall p† det landet l†ta alla de ord fullbordas, som jag
	har talat mot det, allt vad som „r skrivet i denna bok, och vad
	Jeremia har profeterat mot alla dessa folk.
025:014 Ty ocks† dem skola m„ktiga folk och stora konungar g”ra sig
	underd†niga, och jag skall vederg„lla dem efter deras g„rningar
	och deras h„nders verk.

025:015 Ty s† sade HERREN, Israels Gud, till mig: ˝Tag denna kalk med
	vredesvin ur min hand, och giv alla de folk till vilka jag
	s„nder dig att dricka d„rur.
025:016 M† de dricka, s† att de ragla och mista sansen, n„r det sv„rd
	kommer, som jag skall s„nda ibland dem.˝
025:017 Och jag tog kalken ur HERRENS hand och gav alla de folk att
	dricka, till vilka HERREN s„nde mig,
025:018 n„mligen Jerusalem med Juda st„der och med dess konungar och
	furstar, f”r att s† g”ra dem till en ”demark, och till ett
	f”rem†l f”r h„pnad och begabberi, och till ett exempel som man
	n„mner, n„r man f”rbannar, s†som ock nu har skett;
025:019 vidare Farao, konungen i Egypten, med hans tj„nare, hans furstar
	och allt hans folk,
025:020 s† ock allt Erebs folk med alla konungar i Us' land och alla
	konungar i filist‚ernas land, b†de Askelon och Gasa och Ekron
	och kvarlevan i Asdod;
025:021 vidare Edom, Moab och Ammons barn;
025:022 vidare alla konungar i Tyrus, alla konungar i Sidon och
	konungarna i kustl„nderna p† andra sidan havet;
025:023 vidare Dedan, Tema, Bus och alla dem som hava kantklippt h†r;
025:024 vidare alla konungar i Arabien och alla konungar ”ver Erebs
	folk, som bo i ”knen,
025:025 s† ock alla konungar i Simri, alla konungar i Elam och alla
	konungar i Medien,
025:026 slutligen alla konungar i nordlandet -- b†de dem som bo n„ra och
	dem som bo fj„rran, den ene s†v„l som den andre -- och alla
	”vriga riken i v„rlden, ut”ver jordens yta.  Och Sesaks konung
	skall dricka efter dem.

025:027 Och du skall s„ga till dem: S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud:
	Dricken, s† att I bliven druckna, och spyn, och fallen omkull
	utan att kunna st† upp; ja, fallen, n„r det sv„rd kommer, som
	jag skall s„nda bland eder.  --
025:028 Men om de icke vilja taga emot kalken ur din hand och dricka, s†
	s„g till dem: S† s„ger HERREN Sebaot: I m†sten dricka.
025:029 Ty se, med den stad som „r uppkallad efter mitt namn skall jag
	begynna hems”kelsen.  Skullen d† I bliva ostraffade?  Nej, I
	skolen icke bliva ostraffade, utan jag skall b†da upp ett sv„rd
	mot jordens alla inbyggare, s„ger HERREN Sebaot.

025:030 Och du skall profetera f”r dem allt detta och s„ga till dem:

	  HERREN upph„ver ett rytande fr†n h”jden
	  och fr†n sin heliga boning l†ter han h”ra sin r”st;
	  ja, han upph„ver ett h”gt rytande ”ver sin „ngd
	  och h”jer sk”rdeskri, s†som en vintrampare,
	  ”ver alla jordens inbyggare.
025:031   D†net h”res intill jordens „nda,
	  ty HERREN har sak med folken,
	  han g†r till r„tta med allt k”tt;
	  de ogudaktiga giver han till pris †t sv„rdet, s„ger HERREN.

025:032 S† s„ger HERREN Sebaot: Se, en olycka g†r fram ifr†n det ena
	folket till det andra, och ett stort ov„der stiger upp fr†n
	jordens yttersta „nda.
025:033 Och de som bliva slagna av HERREN p† den tiden skola ligga
	str”dda fr†n jordens ena „nda till den andra; man skall icke
	h†lla d”dsklagan efter dem eller samla dem tillhopa och begrava
	dem, utan de skola bliva g”dsel p† marken.

025:034   J„mren eder, I herdar, och klagen;
	  v„ltren eder p† marken, I v„ldige i hjorden;
	  ty tiden „r inne, att I skolen slaktas.
	  I skolen bliva f”rskingrade, I skolen komma p† fall,
	  s†som det h„nder j„mv„l ett dyrbart k„rl.
025:035   D† finnes icke mer n†gon undflykt f”r herdarna,
	  icke mer n†gon r„ddning f”r de v„ldige i hjorden.
025:036   H”r huru herdarna ropa,
	  huru de v„ldige i hjorden j„mra sig!
	  Ty HERREN ”del„gger deras betesmark,
025:037   och de fredliga „ngderna f”rg”ras
	  genom HERRENS vredes gl”d.
025:038   Han drager ut s†som ett lejon ur sitt sn†r.
	  Ja, deras land bliver en ”demark
	  under f”rh„rjelsens gl”d,
	  under hans vredes gl”d.

026:001 I begynnelsen av Jojakims, Josias sons, Juda konungs, regering
	kom detta ord fr†n HERREN; han sade:
026:002 S† s„ger HERREN: St„ll dig i f”rg†rden till HERRENS hus och
	tala mot alla Juda st„der, fr†n vilka man kommer f”r att
	tillbedja i HERRENS hus, tala alla de ord som jag har bjudit dig
	tala till dem; tag intet d„rifr†n.
026:003 Kanh„nda skola de d† h”ra och v„nda om, var och en fr†n sin onda
	v„g; d† vill jag †ngra det onda som jag har i sinnet att g”ra
	med dem f”r deras onda v„sendes skull.
026:004 Du skall s„ga till dem: S† s„ger HERREN: Om I icke viljen h”ra
	mig och vandra efter den lag som jag har f”relagt eder,
026:005 och h”ra vad mina tj„nare profeterna tala -- de som jag titt och
	ofta s„nder till eder, fast„n I icke viljen h”ra --
026:006 d† skall jag g”ra med detta hus s†som jag gjorde med Silo, och
	skall l†ta denna stad f”r alla jordens folk bliva ett exempel
	som man n„mner, n„r man f”rbannar.
026:007 Och pr„sterna och profeterna och allt folket h”rde Jeremia tala
	dessa ord i HERRENS hus.
026:008 Och n„r Jeremia hade slutat att tala allt vad HERREN hade bjudit
	honom tala till allt folket, grepo honom pr„sterna och
	profeterna och allt folket och sade: ˝Du m†ste d”den d”.
026:009 Huru dj„rves du profetera i HERRENS namn och s„ga: 'Det skall g†
	detta hus likasom det gick Silo, och denna stad skall ”del„ggas,
	s† att ingen mer bor d„ri'?˝  Och allt folket f”rsamlade sig mot
	Jeremia i HERRENS hus.

026:010 D† nu Juda furstar h”rde detta, gingo de fr†n konungshuset upp
	till HERRENS hus och satte sig vid ing†ngen till HERRENS nya
	port.
026:011 D† sade pr„sterna och profeterna till furstarna och till allt
	folket s†lunda: ˝Denne man f”rtj„nar d”den, ty han har
	profeterat mot denna stad, s†som I haven h”rt med egna ”ron.˝
026:012 Men Jeremia svarade alla furstarna och allt folket och sade:
	˝Det „r HERREN som har s„nt mig att profetera mot detta hus och
	denna stad allt det som I haven h”rt.
026:013 S† b„ttren nu edert leverne och edert v„sende, och h”ren
	HERRENS, eder Guds, r”st; d† vill HERREN †ngra det onda som han
	har talat mot eder.
026:014 Och vad mig ang†r, s† „r jag i eder hand; g”ren med mig vad eder
	gott och r„tt synes.
026:015 Men det skolen I veta, att om I d”den mig, s† dragen I oskyldigt
	blod ”ver eder och ”ver denna stad och dess inv†nare; ty det „r
	i sanning HERREN som har s„nt mig till eder att tala allt detta
	inf”r eder.˝
026:016 D† sade furstarna och allt folket till pr„sterna och profeterna:
	˝Denne man f”rtj„nar icke d”den, ty i HERRENS, v†r Guds, namn
	har han talat till oss.

026:017 Och n†gra av de „ldste i landet stodo upp och sade till folkets
	hela f”rsamling s†lunda:
026:018 ˝Morastiten Mika profeterade i Hiskias, Juda konungs, tid och
	sade till hela Juda folk:

	  'S† s„ger HERREN Sebaot:
	  Sion skall varda uppl”jt till en †ker,
	  och Jerusalem skall bliva en stenhop
	  och tempelberget en skogbevuxen h”jd.'

026:019 Men l„t v„l Hiskia, Juda konung, med hela Juda, d”da honom?
	Fruktade han icke i st„llet HERREN och b”nf”ll inf”r honom, s†
	att HERREN †ngrade det onda som han hade beslutit ”ver dem,
	medan tv„rtom vi nu st† f„rdiga att draga ”ver oss sj„lva s†
	mycket ont?˝

026:020 D„r var ock en annan man, Uria, Semajas son, fr†n
	Kirjat-Hajearim, som profeterade i HERRENS namn; och han
	profeterade mot denna stad och detta land alldeles s†som Jeremia
	hade gjort.
026:021 N„r d† konung Jojakim med alla sina hj„ltar och alla furstar
	h”rde vad han sade, ville han d”da honom.  Men n„r Uria fick h”ra
	h„rom, blev han f”rskr„ckt och flydde och kom till Egypten.
026:022 D† s„nde konung Jojakim n†gra m„n till Egypten, n„mligen
	Elnatan, Akbors son, och n†gra andra med honom, in i Egypten.
026:023 Och dessa h„mtade Uria ut ur Egypten och f”rde honom till konung
	Jojakim; och denne l„t dr„pa honom med sv„rd, och l„t s† kasta
	hans d”da kropp p† den allm„nna begravningsplatsen.

026:024 Men Ahikam, Safans son, h”ll sin hand ”ver Jeremia, s† att man
	icke l„mnade honom i folkets hand till att d”das.
027:001 I begynnelsen av Jojakims, Josias sons, Juda konungs, regering
	kom detta ord till Jeremia fr†n HERREN;
027:002 han sade: S† har HERREN sagt till mig: G”r dig band och ok och
	s„tt detta p† din hals.
027:003 S„nd det sedan till konungen i Edom, konungen i Moab, konungen
	”ver Ammons barn, konungen i Tyrus och konungen i Sidon, genom
	de s„ndebud som hava kommit till Sidkia, Juda konung, i
	Jerusalem.
027:004 Och bjud dem med dessa ord framf”ra sitt budskap till sina
	herrar: S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: S† skolen I s„ga
	till edra herrar:
027:005 Jag „r den som genom min stora kraft och min utr„ckta arm har
	gjort jorden, med de m„nniskor och djur som „ro p† jorden; och
	jag giver den †t vem jag vill.
027:006 S† giver jag nu alla dessa l„nder i min tj„nare Nebukadnessars,
	den babyloniske konungens, hand; ja ock markens djur giver jag
	honom, f”r att de m† tj„na honom.
027:007 Och alla folk skola vara honom och hans son och hans sonson
	underd†niga, till dess att ocks† f”r hans land tiden „r inne,
	att m„ktiga folk och stora konungar skola g”ra honom sig
	underd†nig.
027:008 Och det folk och det rike som icke vill vara honom,
	Nebukadnessar, konungen i Babel, underd†nigt, och som icke vill
	giva sin hals under den babyloniske konungens ok, det folket
	skall jag hems”ka med sv„rd, hungersn”d och pest, s„ger HERREN,
	till dess att jag har f”rgjort dem genom hans hand.
027:009 D„rf”r m†n I icke h”ra p† edra profeter och sp†man, p† edra
	dr”mmar, p† edra teckentydare och trollkarlar, n„r dessa s„ga
	till eder: ˝I skolen icke komma att tj„na konungen i Babel˝;
027:010 ty de profetera l”gn f”r eder, och komma s† †stad att I bliven
	f”rda l†ngt undan fr†n edert land, i det jag m†ste driva eder
	bort, s† att I f”rg†ns.
027:011 Men det folk som b”jer sin hals under den babyloniske konungens
	ok och tj„nar honom, det skall jag l†ta f† ro i sitt land, s„ger
	HERREN, s† att de kunna bruka det och bo d„ri.

027:012 Till Sidkia, Juda konung, talade jag p† alldeles samma s„tt; jag
	sade: B”jen eder hals under den babyloniske konungens ok, och
	tj„nen honom och hans folk, s† skolen I f† leva.
027:013 Icke viljen I d”, du och ditt folk, genom sv„rd, hunger och
	pest, s†som HERREN har sagt att det skall ske med det folk som
	icke vill tj„na konungen i Babel?
027:014 H”ren allts† icke p† de profeters ord, som s„ga till eder ˝I
	skolen icke komma att tj„na konungen i Babel˝; ty de profetera
	l”gn f”r eder.
027:015 Jag har icke s„nt dem, s„ger HERREN; det „r de sj„lva som
	profetera l”gn i mitt namn, och de komma s† †stad att jag m†ste
	driva eder bort, s† att I f”rg†ns, j„mte de profeter som
	profetera f”r eder.

027:016 Och till pr„sterna och till hela detta folk talade jag och sade:
	S† s„ger HERREN: H”ren icke p† edra profeters ord, n„r de
	profetera f”r eder och s„ga: ˝Se, de k„rl som h”ra till HERRENS
	hus skola nu snart f”ras tillbaka fr†n Babel˝; ty de profetera
	l”gn f”r eder.
027:017 H”ren icke p† dem, utan tj„nen konungen i Babel, s† skolen I f†
	leva.  Icke viljen I att denna stad skall bliva ”delagd?
027:018 Om de verkligen „ro profeter och hava HERRENS ord, s† m† de
	l„gga sig ut hos HERREN Sebaot, f”r att de k„rl som „nnu „ro
	kvar i HERRENS hus och i Juda konungs hus och i Jerusalem icke
	ocks† m† f”ras bort till Babel
027:019 Ty s† s„ger HERREN Sebaot om pelarna och havet och b„ckenst„llen
	och det ”vriga som „nnu „r kvar h„r i staden,
027:020 d„rf”r att Nebukadnessar, konungen i Babel, icke tog det med
	sig, n„r han f”rde bort Jekonja, Jojakims son, Juda konung, fr†n
	Jerusalem till Babel, j„mte alla „dlingar i Juda och Jerusalem
	--
027:021 ja, s† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud, om det som „nnu „r kvar
	h„r i HERRENS hus och i Juda konungs hus och i Jerusalem:
027:022 Till Babel skall det f”ras, och d„r skall det f”rbliva „nda till
	den dag d† jag ser d„rtill, s„ger HERREN, och f”r det upp till
	denna plats igen.
028:001 Men samma †r, i begynnelsen av Sidkias, Juda konungs, regering,
	i femte m†naden av hans fj„rde regerings†r, talade profeten
	Hananja, Assurs son, fr†n Gibeon, s† till mig i HERRENS hus, i
	pr„sternas och allt folkets n„rvaro; han sade:
028:002 ˝S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Jag skall s”nderbryta den
	babyloniske konungens ok.
028:003 Inom tv† †rs tid skall jag f”ra tillbaka till denna plats alla
	de k„rl i HERRENS hus, som Nebukadnessar, konungen i Babel, har
	tagit bort ifr†n denna plats och f”rt till Babel.
028:004 Och Jekonja, Jojakims son, Juda konung, och alla f†ngar ifr†n
	Juda, som hava kommit till Babel, skall jag f”ra tillbaka till
	denna plats, s„ger HERREN; ty jag skall s”nderbryta den
	babyloniske konungens ok.˝

028:005 Men profeten Jeremia svarade profeten Hananja, i n„rvaro av
	pr„sterna och allt det folk som stod i HERRENS hus;
028:006 profeten Jeremia sade: ˝Amen.  S† g”re HERREN.  Det som du har
	profeterat m† HERREN uppfylla, i det att han f”r tillbaka fr†n
	Babel till denna plats de k„rl som funnos i HERRENS hus, s† ock
	alla f†ngarna.
028:007 Men h”r dock detta ord som jag vill tala inf”r dig och allt
	folket.
028:008 Forna tiders profeter, de som hava varit f”re mig och dig, hava
	mot m„ktiga l„nder och stora riken profeterat om krig, olycka
	och pest.
028:009 D„rf”r, om nu en profet profeterar om lycka, s† kan man f”rst d†
	n„r den profetens ord g†r i fullbordan veta att han „r en profet
	som HERREN i sanning har s„nt.˝

028:010 D† tog profeten Hananja oket fr†n profeten Jeremias hals och
	br”t s”nder det.
028:011 Och Hananja sade i allt folkets n„rvaro: ˝S† s„ger HERREN: Just
	s† skall jag inom tv† †rs tid bryta s”nder den babyloniske
	konungen Nebukadnessars ok och taga det fr†n alla folkens hals.˝
	Men profeten Jeremia gick sin v„g.
028:012 Sedan, efter det att profeten Hananja hade brutit s”nder oket
	och tagit det fr†n profeten Jeremias hals, kom HERRENS ord till
	Jeremia; han sade:
028:013 ˝G† †stad och s„g till Hananja: S† s„ger HERREN: Ett ok av tr„
	har du brutit s”nder, men i dess st„lle har du skaffat ett ok av
	j„rn.
028:014 Ty s† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Ett ok av j„rn skall jag
	s„tta p† alla dessa folks hals, f”r att de m† tj„na
	Nebukadnessar, konungen i Babel; ty honom skola de tj„na.  Ja ock
	markens djur har jag givit honom.˝
028:015 Och profeten Jeremia sade ytterligare till profeten Hananja:
	˝H”r, du Hananja: HERREN har icke s„nt dig; du har f”rlett detta
	folk att s„tta sin lit till l”gn.
028:016 D„rf”r s„ger HERREN s†: Se, jag skall taga dig bort ifr†n
	jorden.  I detta †r skall du d”, eftersom du har predikat avfall
	fr†n HERREN.˝
028:017 Och samma †r, i sjunde m†naden, dog profeten Hananja.
029:001 Detta „r vad som stod i det brev som profeten Jeremia s„nde fr†n
	Jerusalem till de „ldste som „nnu levde kvar i f†ngenskapen, och
	till pr„sterna och profeterna och allt folket, dem som
	Nebukadnessar hade f”rt bort ifr†n Jerusalem till Babel,
029:002 sedan konung Jekonja hade givit sig f†ngen i Jerusalem, j„mte
	konungamodern och hovm„nnen, Judas och Jerusalems furstar, s†
	ock timmerm„nnen och smederna.
029:003 Han s„nde brevet genom Eleasa, Safans son, och Gemarja, Hilkias
	son, n„r Sidkia, Juda konung, s„nde dessa till Babel, till
	Nebukadnessar, konungen i Babel; det lydde s†:

029:004 S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud, till alla de f†ngar som jag
	har l†tit f”ra bort ifr†n Jerusalem till Babel:
029:005 Byggen hus och bon i dem; planteren tr„dg†rdar och „ten deras
	frukt.
029:006 Tagen hustrur, och f”den s”ner och d”ttrar; och tagen hustrur †t
	edra s”ner och given edra d”ttrar †t m„n, och m† dessa f”da
	s”ner och d”ttrar; och f”r”ken eder d„r, och f”rminskens icke.
029:007 Och s”ken den stads b„sta, dit jag har f”rt eder bort i
	f†ngenskap, och bedjen f”r den till HERREN; ty d† det g†r den
	v„l, s† g†r det ock eder val.
029:008 Ty s† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: L†ten icke bedraga eder
	av de profeter som „ro bland eder, ej heller av edra sp†man, och
	akten icke p† de dr”mmar som I dr”mmen.
029:009 Ty man profeterar l”gn f”r eder i mitt namn; jag har icke s„nt
	dem, s„ger HERREN.

029:010 Ty s† s„ger HERREN: F”rst n„r sjuttio †r hava g†tt till „nda i
	Babel, skall jag se till eder och uppfylla p† eder mitt
	l”ftesord att f”ra eder tillbaka till denna plats.
029:011 Jag vet v„l vilka tankar jag har f”r eder, s„ger HERREN,
	n„mligen fridens tankar och icke of„rdens, till att giva eder en
	framtid och ett hopp.
029:012 Och I skolen †kalla mig och g† †stad och bedja till mig, och jag
	vill h”ra p† eder.
029:013 I skolen s”ka mig, och I skolen ock finna mig, om I fr†gen efter
	mig av allt edert hj„rta.
029:014 Ty jag vill l†ta mig finnas av eder, s„ger HERREN; och jag skall
	†ter uppr„tta eder och skall f”rsamla eder fr†n alla de folk och
	alla de arter till vilka jag har drivit eder bort, s„ger HERREN;
	och jag skall l†ta eder komma tillbaka till denna plats,
	varifr†n jag har l†tit f”ra eder bort i f†ngenskap.
029:015 Detta skriver jag, d„rf”r att I s„gen: ˝HERREN har l†tit
	profeter uppst† †t oss i Babel.˝

029:016 Ty s† s„ger HERREN om den konung som sitter p† Davids tron, och
	om allt det folk som bor i denna stad, edra br”der som icke hava
	med eder g†tt bort i f†ngenskap,
029:017 ja, s† s„ger HERREN Sebaot: Se, jag skall s„nda mot dem sv„rd,
	hungersn”d och pest, och l†ta dem r„knas lika med odugliga
	fikon, som „ro s† usla att man icke kan „ta dem.
029:018 Ja, jag skall f”rf”lja dem med sv„rd, hungersn”d och pest, och
	g”ra dem till en varnagel f”r alla riken p† jorden, till ett
	exempel som man n„mner, n„r man f”rbannar, till ett f”rem†l f”r
	h„pnad, begabberi och sm„lek bland alla de folk till vilka jag
	skall driva dem bort --
029:019 detta d„rf”r att de icke ville h”ra mina ord, s„ger HERREN, n„r
	jag titt och ofta s„nde till dem mina tj„nare profeterna.  Ty I
	villen ju icke h”ra, s„ger HERREN.

029:020 Men h”ren nu I HERRENS ord, alla I f†ngna som jag fr†n Jerusalem
	har s„nt bort till Babel:
029:021 S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud, om Ahab, Kolajas son, och
	om Sidkia, Maasejas son, som i mitt namn profetera l”gn f”r
	eder: Se, jag skall giva dem i Nebukadressars, den babyloniske
	konungens, hand, och han skall l†ta dr„pa dem inf”r edra ”gon.
029:022 Och alla f†ngar ifr†n Juda, som „ro i Babel, skola fr†n dem
	h„mta ett f”rbannelsens ord; de skola ˝HERREN g”re med dig s†som
	med Sidkia och Ahab, vilka Babels konung l„t steka i eld.˝
029:023 De hava ju gjort vad som „r ens galenskap i Israel, de hava
	beg†tt „ktenskapsbrott med varandras hustrur och hava f”rt
	l”gnaktigt tal i mitt namn, s†dant som jag icke hade bjudit
	dem.  Jag „r den som vet det och betygar det, s„ger HERREN.

029:024 Och till nehelamiten Semaja skall du s„ga s†lunda:
029:025 S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Du har i ditt namn s„nt
	brev till allt folket i Jerusalem och till pr„sten Sefanja,
	Maasejas son, och till alla de andra pr„sterna, s† lydande:
029:026 ˝HERREN har satt dig till pr„st i pr„sten Jojadas st„lle, f”r
	att i HERRENS hus skall finnas tillsyningsm„n ”ver alla
	vanvettingar som profetera, s† att du kan s„tta s†dana i stock
	och halsj„rn.
029:027 Varf”r har du d† icke n„pst Jeremia fr†n Anatot, som profeterar
	f”r eder?
029:028 D„rigenom att du har underl†tit detta har han kunnat s„nda bud
	till oss i Babel och l†ta s„ga: 'Žnnu „r l†ng tid kvar, byggen
	eder hus och bon i dem, och planteren tr„dg†rdar och „ten deras
	frukt.'˝
029:029 Och pr„sten Sefanja har l„st upp detta brev f”r profeten
	Jeremia.
029:030 Och nu har HERRENS ord kommit till Jeremia, han har sagt:
029:031 S„nd bud till alla de f†ngna och l†t s„ga dem: S† s„ger HERREN
	om nehelamiten Semaja: Eftersom Semaja, utan att vara s„nd av
	mig, har profeterat f”r eder och f”rlett eder att s„tta eder lit
	till l”gn,
029:032 d„rf”r s„ger HERREN s†: Se, jag skall hems”ka nehelamiten Semaja
	och hans avkomlingar.  Ingen av dem skall f† bo ibland detta
	folk, och han skall icke f† se det goda som jag vill g”ra med
	mitt folk, s„ger HERREN.  Ty han har predikat avfall fr†n
	HERREN.
030:001 Detta „r det ord som kom till Jeremia fr†n HERREN; han sade:
030:002 S† s„ger HERREN, Israels Gud: Teckna upp †t dig i en bok alla de
	ord som jag har talat till dig.
030:003 Ty se, dagar skola komma, s„ger HERREN, d† jag †ter skall
	uppr„tta mitt folk, Israel och Juda, s„ger HERREN, och l†ta dem
	komma tillbaka till det land som jag har givit †t deras f„der;
	och de skola taga det i besittning.
030:004 Och detta „r vad HERREN har talat om Israel och Juda.
030:005 S† s„ger HERREN:

	  Ett f”rf„rans rop fingo vi h”ra;
	      f”rskr„ckelse utan n†gon r„ddning!
030:006   Fr†gen efter och sen till:
	      pl„ga d† m„n f”da barn?
	  Eller varf”r ser jag alla m„n
	  h†lla sina h„nder p† l„nderna s†som kvinnor i barnsn”d, och
	  varf”r hava alla ansikten blivit s† d”dsbleka?
030:007   Ve!  Detta „r en stor dag,
	      en s†dan att ingen „r den lik.
	  Ja, en tid av n”d „r inne f”r Jakob;
	      dock skall han bliva fr„lst d„rur.
030:008   Och det skall ske p† den tiden,
	      S„ger HERREN Sebaot,
	  att jag skall bryta s”nder oket och taga det fr†n din hals
	      och slita av dina band.
	  Ja, inga fr„mmande skola l„ngre
	      tvinga honom att tj„na sig,
030:009   utan han skall f† tj„na HERREN, sin Gud,
	      och David, sin konung,
	  ty honom skall jag l†ta uppst† †t dem.
030:010   S† frukta nu icke, du min tj„nare Jakob, s„ger HERREN.
	      och var ej f”rf„rad du Israel;
	  ty se, jag skall fr„lsa dig ur det avl„gsna landet,
	      och dina barn ur deras f†ngenskaps land.
	  Och Jakob skall f† komma tillbaka
	      och leva i ro och s„kerhet,
	      och ingen skall f”rskr„cka honom.
030:011   Ty jag „r med dig, s„ger HERREN, till att fr„lsa dig.
	  Ja, jag skall g”ra „nde p† alla de folk;
	  bland vilka jag har f”rstr”tt dig;
	  men p† dig vill jag icke alldeles g”ra „nde,
	  jag vill blott tukta dig med m†tta;
	  ty alldeles ostraffad kan jag ju ej l†ta dig bliva.

030:012   Ty s† s„ger HERREN:
	  Ohelbar „r din skada,
	      ol„kligt det s†r du har f†tt.
030:013   Ingen tager sig an din sak, s† att han sk”ter ditt s†r;
	      ingen helande l„kedom finnes f”r dig.
030:014   Alla dina „lskare hava f”rg„tit dig;
	      de fr†ga icke efter dig.
	  Ty s†som man sl†r en fiende, s† har jag slagit dig,
	      med grym tuktan,
	  d„rf”r att din missg„rning var s† stor
	      och dina synder s† m†nga.
030:015   Huru kan du klaga ”ver din skada,
	      ”ver att bot ej finnes f”r din pl†ga?
	  D„rf”r att din missg„rning var s† stor
	      och dina synder s† m†nga,
	      har jag gjort dig detta.

030:016   S† skola d† alla dina upp„tare nu bliva upp„tna,
	  och alla dina ov„nner skola allasammans g† i f†ngenskap;
	  dina sk”vlare skola varda sk”vlade,
	  och alla dina plundrare skall jag l„mna till plundring.
030:017   Ty jag vill hela dina s†r
	  och l„ka dig fr†n de slag du har f†tt, s„ger HERREN,
	  d† man nu kallar dig ˝den f”rdrivna˝,
	  ˝det Sion som ingen fr†gar efter˝.

030:018   S† s„ger HERREN:
	  Se, jag skall †ter uppr„tta Jakobs hyddor
	  och f”rbarma mig ”ver hans boningar;
	  staden skall †ter bliva uppbyggd p† sin h”jd,
	  och palatset skall st† p† sin r„tta plats.
030:019   Ifr†n folket skall ljuda tacks„gelse
	  och rop av glada m„nniskor.
	  Jag skall f”r”ka dem, och de skola icke f”rminskas;
	  jag skall l†ta dem komma till „ra, och de skola ej aktas ringa.
030:020   Hans s”ner skola varda s†som fordom,
	  hans menighet skall best† inf”r mig,
	  jag skall hems”ka alla hans f”rtryckare.
030:021   Hans v„ldige skall stamma fr†n honom sj„lv,
	  och hans herre skall utg† fr†n honom sj„lv,
	  och honom skall jag l†ta komma mig n„ra och nalkas mig;
	  ty vilken annan vill v†ga sitt liv
	  med att nalkas mig?  s„ger HERREN.
030:022   Och I skolen vara mitt folk
	  och jag skall vara eder Gud.

030:023   Se, en stormvind fr†n HERREN „r h„r,
	  hans f”rt”rnelse bryter fram,
	      en h„rjande storm!
	  ™ver de ogudaktigas huvuden virvlar den ned.
030:024   HERRENS vredes gl”d skall icke upph”ra,
	  f”rr„n han har utf”rt och fullbordat sitt hj„rtas tankar;
	  i kommande dagar skolen I f”rnimma det.

030:001 P† den tiden, s„ger HERREN, skall jag vara alla Israels
	sl„kters Gud, och de skola vara mitt folk.

031:002 S† s„ger HERREN:
	  Det folk som undslipper sv„rdet
	  finner n†d i ”knen;
	  Israel f†r draga †stad dit d„r det f†r ro.
031:003   Fj„rran ifr†n uppenbarade sig HERREN f”r mig:
	  ˝Ja, med evig k„rlek har jag „lskat dig;
	  d„rf”r l†ter jag min n†d f”rbliva ”ver dig.
031:004   Žnnu en g†ng skall jag uppr„tta dig,
	  s† att du varder uppr„ttad, du jungfru Israel;
	  „nnu en g†ng skall du f† utrusta dig med puka
	  och draga ut i dans bland dem som g”ra sig glada.
031:005   Žnnu en g†ng skall du f† plantera ving†rdar
	  p† Samariens berg,
	  och planteringsm„nnen skola sj„lva sk”rda frukten.
031:006   Ty en dag kommer, d† vaktare skola ropa
	  p† Efraims berg:
	  'Upp, l†t oss draga till Sion,
	  upp till HERREN, v†r Gud.'˝

031:007   Ty s† s„ger HERREN:
	  Jublen i gl„dje ”ver Jakob,
	  h”jen fr”jderop ”ver honom som „r huvudet bland folken,
	  L†ten lovs†ng ljuda och s„gen:
	  HERRE, giv fr„lsning †t ditt folk,
	  †t kvarlevan av Israel.˝
031:008   Ja, jag skall f”ra dem fr†n nordlandet
	  och f”rsamla dem fr†n jordens yttersta „nda --
	  bland dem b†de blinda och halta,
	  b†de havande kvinnor och barnaf”derskor;
	  i en stor skara skola de komma hit tillbaka.
031:009   Under gr†t skola de komma,
	  men jag skall leda dem, d„r de g† bedjande fram;
	  Jag skall f”ra dem till vattenb„ckar,
	  p† en j„mn v„g, d„r de ej skola stappla.
	  Ty jag har blivit en fader f”r Israel,
	  och Efraim „r min f”rstf”dde son.

031:010   H”ren HERRENS ord, I hednafolk,
	  och f”rkunnen det i havsl„nderna i fj„rran;
	  s„gen: Han som f”rskingrade Israel skall ock f”rsamla det
	  och bevara det, s†som en herde sin hjord.

031:011   Ty HERREN skall f”rlossa Jakob
	  och l”sk”pa honom ur den ”verm„ktiges hand.
031:012   Och de skola komma och jubla p† Sions h”jd
	  och str”mma dit d„r HERRENS goda „r,
	  dit d„r man f†r s„d, vin och olja
	  och unga hjordar av f†r och f„;
	  deras sj„l skall vara lik en vattenrik tr„dg†rd,
	  och de skola icke vidare f”rsm„kta.
031:013   D† skola jungfrurna f”rlusta sig med dans;
	  unga och gamla skola gl„dja sig tillsammans.
	  Jag skall f”rvandla deras sorg i fr”jd,
	  tr”sta dem och gl„dja dem efter deras bedr”velse.
031:014   Och pr„sterna skall jag vederkvicka med feta r„tter;
	  och mitt folk skall bliva m„ttat av mitt goda, s„ger HERREN.

031:015 S† s„ger HERREN:
	  Ett rop h”res i Rama,
	      klagan och bitter gr†t;
	  det „r Rakel som begr†ter sina barn,
	      hon vill icke l†ta tr”sta sig
	  i sorgen ”ver att hennes barn icke mer „ro till.
031:016   Men s† s„ger HERREN:
	  H”r upp med din h”gljudda gr†t,
	  och l†t dina ”gon icke mer f„lla t†rar;
	  ty ditt verk skall f† sin l”n, s„ger HERREN,
	  och de skola v„nda tillbaka fr†n sina fienders land.
031:017   Ja, det finnes ett hopp f”r din framtid, s„ger HERREN;
	  dina barn skola v„nda tillbaka till sitt land.
031:018   Jag har nogsamt h”rt
	      huru Efraim klagar:
	  ˝Du har tuktat mig, ja, jag har blivit tuktad
	      s†som en ot„md kalv;
	  tag mig nu †ter, s† att jag f†r v„nda †ter;
	      du „r ju HERREN, min Gud.
031:019   Ty sedan jag har v„nt mitt sinne,
	      †ngrar jag mig,
	  och sedan jag har kommit till besinning,
	      sl†r jag mig p† l„nden;
	  jag b†de blyges och sk„mmes,
	      d† jag nu b„r min ungdoms sm„lek.˝
031:020   Žr d† Efraim for mig en s† dyrbar son,
	      „r han mitt „lsklingsbarn,
	  eftersom jag alltj„mt t„nker p† honom,
	      huru ofta jag „n har m†st hota honom?
	  Ja, s† mycket ”mkar sig mitt hj„rta ”ver honom;
	  jag m†ste f”rbarma mig ”ver honom,
	      s„ger HERREN.

031:021   S„tt upp v„gm„rken f”r dig,
	  res †t dig v„gvisare;
	  giv akt p† v„gen,
	  p† stigen d„r du vandrade.
	  Och v„nd s† tillbaka, du jungfru Israel,
	  v„nd tillbaka till dessa dina st„der.
031:022   Huru l„nge skall du g”ra bukter hit och dit,
	  du avf„lliga dotter?
	  Se, HERREN vill skapa n†got nytt i landet:
	  det bliver nu kvinnan som tager mannen i sitt besk„rm.

031:023 S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: I Juda land med dess st„der
	skall man „nnu en g†ng, n„r jag †ter har uppr„ttat det, f† s„ga
	det ordet: ˝HERREN v„lsigne dig, du r„ttf„rdighetens boning, du
	heliga berg.˝
031:024 Och Juda folk med alla sina st„der skall samlat bo d„ri, †kerm„n
	j„mte vandrande herdar.
031:025 Ty jag skall vederkvicka tr”tta sj„lar, och alla f”rsm„ktande
	sj„lar skall jag m„tta.

031:026 (H„rvid uppvaknade jag och s†g mig om, och min s”mn hade varit
	ljuvlig.)

031:027 Se, dagar skola komma, s„ger HERREN, d† jag skall bes† Israels
	land och Juda land med s„d av m„nniskor och med s„d av djur.
031:028 Och likasom jag har vakat ”ver dem till att upprycka, nedbryta,
	f”rd„rva, f”rg”ra och pl†ga, s† vill jag nu vaka ”ver dem till
	att uppbygga och plantera, s„ger HERREN.
031:029 P† den tiden skall man icke mer s„ga: ˝F„derna hava „tit sura
	druvor, och barnens t„nder bliva ”mma d„rav.˝
031:030 Nej, var och en skall d” genom sin egen missg„rning; var man som
	„ter sura druvor, hans t„nder skola bliva ”mma d„rav.

031:031   Se, dagar skola komma, s„ger HERREN,
	  d† jag skall sluta ett nytt f”rbund med Israels hus och med Juda hus;
031:032   icke ett s†dant f”rbund som det jag sl”t med deras f„der
	  p† den dag d† jag tog dem vid handen
	  till att f”ra dem ut ur Egyptens land
	  det f”rbund med mig, som de br”to,
	  fast„n jag var deras r„tte herre, s„ger HERREN.
031:033   Nej, detta „r det f”rbund som jag skall sluta med Israels hus
	  i kommande dagar, s„ger HERREN:
	  Jag skall l„gga min lag i deras br”st
	  och i deras hj„rtan skall jag skriva den,
	  och jag skall vara deras Gud,
	  och de skola vara mitt folk.
031:034   D† skola de icke mer beh”va undervisa varandra,
	  icke den ene brodern den andre, och s„ga:
	  ˝L„r k„nna HERREN˝;
	  ty de skola alla k„nna mig,
	  fr†n den minste bland dem till den
	  st”rste, s„ger HERREN.
	  Ty jag skall f”rl†ta deras missg„rning,
	  och deras synd skall jag icke mer komma ih†g.

031:035   S† s„ger HERREN,
	  han som har satt solen till att lysa om dagen
	  och m†nen och stj„rnorna till att lysa om natten, i ordnad g†ng,
	  han som r”r upp havet, s† att dess b”ljor brusa,
	  han vilkens namn „r HERREN Sebaot:
031:036   F”rst n„r denna ordning icke mer best†r inf”r mig, s„ger HERREN,
	  f”rst d† skall Israels sl„kt upph”ra
	  att inf”r mig alltj„mt vara ett folk.
031:037   Ja, s† s„ger HERREN:
	  F”rst n„r himmelen varder uppm„tt d„rovan
	  och jordens grundvalar utrannsakade d„rnere,
	  f”rst d† skall jag f”rkasta all Israels sl„kt,
	  till straff f”r allt vad de hava gjort, s„ger HERREN.

031:038 Se, dagar skola komma, s„ger HERREN, d† staden †ter skall varda
	uppbyggd till HERRENS „ra, fr†n Hananeltornet intill H”rnporten.
031:039 Och m„tsn”ret skall vidare dragas r„tt fram mot Garebsh”jden och
	skall sedan v„ndas mot Goa.
031:040 Och hela lik- och askdalen och alla f„lten intill b„cken Kidron
	och intill h”rnet vid H„stporten ”sterut skola vara helgade †t
	HERREN.  Aldrig mer skall d„r tima n†gon omst”rtning eller n†gon
	f”rst”ring.
032:001 Detta „r det ord som fr†n HERREN kom till Jeremia i Sidkias,
	Juda konungs, tionde regerings†r, vilket var Nebukadressars
	adertonde regerings†r.
032:002 Vid den tiden bel„grade den babyloniske konungens h„r Jerusalem,
	och profeten Jeremia l†g d† f†ngen i f„ngelseg†rden i Juda
	konungs hus.
032:003 Ty Sidkia, Juda konung, hade l†tit sp„rra in honom, i det han
	sade: ˝Huru dj„rves du profetera och s„ga: 'S† s„ger HERREN: Se,
	jag skall giva denna stad i de babyloniske konungens hand, och
	han skall intaga den.
032:004 Och Sidkia, Juda konung, skall icke undkomma kald‚ernas hand,
	utan skall f”rvisso bliva given i den babyloniske konungens
	hand, s† att han n”dgas muntligen tala med honom och st† inf”r
	honom, ”ga mot ”ga.
032:005 Och Sidkia skall av honom f”ras till Babel och skall f”rbliva
	d„r, till dess jag ser till honom, s„ger HERREN.  N„r I striden
	mot kald‚erna, skolen I icke hava n†gon framg†ng.˝

032:006 Och Jeremia sade: ˝HERRENS ord kom till mig; han sade:
032:007 Se, Hanamel, din farbroder Sallums son, skall komma till dig och
	s„ga: 'K”p du min †ker i Anatot, ty du har s†som b”rdeman r„tt
	att k”pa den.'˝
032:008 Och Hanamel, min farbroders son, kom till mig i f„ngelseg†rden,
	s†som HERREN hade sagt, och sade till mig: ˝K”p min †ker i
	Anatot, i Benjamins land, ty du har arvsr„tt d„rtill och „r
	b”rdeman; s† k”p den d† †t dig.˝  D† f”rstod jag att det var
	HERRENS ord
032:009 och k”pte †kern av Hanamel, min farbroders son, i Anatot, och
	v„gde upp penningarna †t honom, sjutton siklar silver.
032:010 Jag skrev ett k”pebrev och f”rseglade det och tillkallade
	vittnen och v„gde upp penningarna p† en v†g.
032:011 Och jag tog k”pebrevet, s†v„l det f”rseglade, som inneh”ll
	avtalet och de s„rskilda best„mmelserna, som ock det ”ppna
	brevet,
032:012 och gav k”pebrevet †t Baruk, son till Neria, son till Mahaseja,
	i n„rvaro av min fr„nde Hanamel och de vittnen som hade
	underskrivit k”pebrevet, och alla andra judar som voro
	tillst„des i f„ngelseg†rden.
032:013 Och jag bj”d Baruk, i deras n„rvaro, och sade:
032:014 S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Tag du dessa brev, b†de
	detta f”rseglade k”pebrev och detta ”ppna brev, och l„gg dem i
	ett lerk„rl, f”r att de m† vara i beh†ll f”r l†ng tid.
032:015 Ty s† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Žnnu en g†ng skall man
	komma att i detta land k”pa hus och †krar och ving†rdar.˝

032:016 Och sedan jag hade givit k”pebrevet †t Baruk, Nerias son, bad
	jag till HERREN och sade:
032:017 ˝Ack Herre, HERRE, du „r ju den som har gjort himmel och jord
	genom din stora kraft och din utr„ckta arm.  Intet „r s†
	underbart att du icke skulle f”rm† det,
032:018 du som g”r n†d med tusenden och vederg„ller f„dernas missg„rning
	i deras barns sk”te efter dem; du store och v„ldige Gud, vilkens
	namn „r HERREN Sebaot;
032:019 du som „r stor i r†d och m„ktig i g„rningar; du vilkens ”gon „ro
	”ppna ”ver m„nniskobarnens alla v„gar, s† att du giver †t var
	och en efter hans v„gar och efter hans g„rningars frukt;
032:020 du som gjorde tecken och under i Egyptens land, och som har
	gjort s†dana intill denna dag, b†de i Israel och bland andra
	m„nniskor, och som har gjort dig ett namn, som „r detsamma „n i
	dag.
032:021 Du f”rde ditt folk Israel ut ur Egyptens land med tecken och
	under, med stark hand och utr„ckt arm, och genom stor
	f”rskr„ckelse.
032:022 Och du gav dem detta land, som du med ed hade lovat deras f„der
	att giva dem, ett land som flyter av mj”lk och honung.
032:023 Och de kommo och togo det i besittning, men de ville icke h”ra
	din r”st och vandrade icke efter din lag; de gjorde intet av det
	du hade bjudit dem att g”ra.  D„rf”r l„t du all denna olycka
	vederfaras dem.
032:024 Se, bel„gringsvallarna g† redan s† l†ngt fram mot staden, att
	man kan intaga den och genom sv„rd, hungersn”d och pest „r
	staden given i de kaldeiska bel„grarnas hand.  Vad du hotade med,
	det har skett, och du har det nu inf”r dina ”gon.
032:025 Och likv„l, fast„n staden „r given i kald‚ernas hand, sade du,
	Herre HERRE, till mig: 'K”p du †kern f”r penningar, och tag
	vittnen d„rp†'!˝

032:026 Och HERRENS ord kom till Jeremia han sade: Se,
032:027 jag „r HERREN, allt k”tts Gud; skulle n†got vara s† underbart
	att jag icke f”rm†dde det?
032:028 D„rf”r s„ger HERREN s†: Se, jag vill giva denna stad i
	kald‚ernas och Nebukadressars, den babyloniske konungens, hand,
	och han skall intaga den.
032:029 Och kald‚erna, som bel„gra denna stad, skola komma och t„nda eld
	p† staden och br„nna upp den, tillika med de hus p† vilkas tak
	man har t„nt offereld †t Baal och utgjutit drickoffer †t andra
	gudar, till att f”rt”rna mig.
032:030 Ty allt ifr†n sin ungdom hava Israels barn och Juda barn
	allenast gjort vad ont „r i mina ”gon; ja, Israels barn hava med
	sina h„nders verk berett mig allenast f”rt”rnelse, s„ger HERREN.
032:031 Ty allt ifr†n den dag d† denna stad byggdes „nda till nu har den
	uppv„ckt min vrede och f”rt”rnelse, s† att jag m†ste f”rkasta
	den fr†n mitt ansikte,
032:032 f”r all den ondskas skull som Israels barn och Juda barn med
	sina konungar, furstar, pr„ster och profeter, b†de Juda m„n och
	Jerusalems inv†nare, hava bedrivit, till att f”rt”rna mig.
032:033 De v„nde ryggen till mig och icke ansiktet; och fast„n de titt
	och ofta blevo varnade, ville de icke h”ra och taga emot tuktan.
032:034 De satte upp sina styggelser i det hus som „r uppkallat efter
	mitt namn och orenade det s†;
032:035 och Baalsh”jderna i Hinnoms sons dal byggde de upp, f”r att d„r
	offra sina s”ner och d”ttrar †t Molok, fast„n jag aldrig hade
	bjudit dem att g”ra s†dan styggelse eller ens t„nkt mig n†got
	s†dant; och s† f”rledde de Juda till synd.

032:036 Men s† s„ger nu HERREN, Israels Gud, om denna stad, som I menen
	vara genom sv„rd, hungersn”d och pest given i den babyloniske
	konungens hand:
032:037 Se, jag skall f”rsamla dem ur alla de l„nder till vilka jag i
	min vrede och harm och stora f”rt”rnelse har f”rdrivit dem, och
	jag skall f”ra dem tillbaka till denna plats och l†ta dem bo b„r
	i trygghet.
032:038 Och de skola vara mitt folk, och jag skall vara deras Gud.
032:039 Och jag skall giva dem alla ett och samma hj„rta och l„ra dem en
	och samma v„g, s† att de frukta mig best„ndigt; f”r att det m†
	g† dem v„l, och deras barn efter dem.
032:040 Och jag skall sluta med dem ett evigt f”rbund, s† att jag icke
	upp h”r att f”lja dem och g”ra dem gott; och min fruktan skall
	jag ingiva i deras hj„rtan, s† att de icke vika av ifr†n mig.
032:041 Och jag skall hava min fr”jd i att g”ra dem gott, och skall
	plantera dem i detta land med trofasthet, av allt mitt hj„rta
	och all min sj„l.

032:042 Ty s† s„ger HERREN: Likasom jag har l†tit all denna stora olycka
	komma ”ver detta folk, s† skall jag ock l†ta allt det goda som
	jag lovade dem komma dem till del.
032:043 Och man skall komma att k”pa †krar i detta land, om vilket I
	s„gen att det „r en ”demark, d„r varken m„nniskor eller djur
	kunna bo, och att det „r givet i kald‚ernas hand.
032:044 Ja, †krar skall man k”pa f”r penningar, och man skall skriva och
	f”rsegla k”pebrev och tillkalla vittnen i Benjamins land, i
	Jerusalems omnejd och i Juda st„der, b†de i Bergsbygdens och i
	L†glandets och i Sydlandets st„der; ty jag skall †ter uppr„tta
	dem, s„ger HERREN.
033:001 Och HERRENS ord kom till Jeremia f”r andra g†ngen, medan han
	„nnu var insp„rrad i f„ngelseg†rden; han sade:
033:002 S† s„ger HERREN, han som ock utf”r sitt verk, HERREN, som
	bereder det f”r att l†ta det komma till st†nd, han vilkens namn
	„r HERREN:
033:003 Ropa till mig, s† vill jag svara dig och f”rkunna f”r dig stora
	och f”runderliga ting, som du icke k„nner.
033:004 Ty s† s„ger HERREN, Israels Gud, om husen i denna stad och om
	Juda konungars hus, som nu brytas ned f”r bel„gringsvallarna och
	v„rden:
033:005 Man har kommit hitin f”r att strida med kald‚erna, och man skall
	s† fylla husen med d”da kroppar av m„nniskor som jag har slagit
	i min vrede och f”rt”rnelse, m„nniskor som genom all sin ondska
	hava v†llat att jag har m†st d”lja mitt ansikte f”r denna stad.
033:006 Dock, jag skall hela dess s†r och skaffa l„kedom och l„ka dem,
	och jag skall l†ta dem sk†da frid och trygghet i ”verfl”d.
033:007 Och jag skall †ter uppr„tta Juda och Israel och uppbygga dem, s†
	att de bliva s†som f”rut.
033:008 Och jag skall rena dem fr†n all missg„rning varmed de hava
	syndat mot mig, och f”rl†ta alla missg„rningar genom vilka de
	hava syndat mot mig och avfallit fr†n mig.
033:009 Och staden skall bliva mig till fr”jd och ber”mmelse, och till
	lov och „ra inf”r alla jordens folk, n„r de f† h”ra allt det
	goda som jag g”r med dem; och de skola f”rskr„ckas och darra vid
	†synen av all den lycka och all den framg†ng som jag bereder
	henne.

033:010 S† s„ger HERREN: P† denna plats, om vilken I s„gen att den „r s†
	”de att varken m„nniskor eller djur kunna bo d„r, ja, h„r i Juda
	st„der och p† Jerusalems gator, som „ro s† ”delagda att inga
	m„nniskor, inga inv†nare, inga djur d„r finnas,
033:011 h„r skall man „nnu en g†ng h”ra fr”jderop och gl„djerop, rop f”r
	brudgum och rop f”r brud, rop av m„nniskor som s„ga: ˝Tacken
	HERREN Sebaot, ty HERREN „r god, ty hans n†d varar
	evinnerligen˝, och av m„nniskor som framb„ra lovoffer i HERRENS
	hus.  Ty jag vill †ter uppr„tta landet, s† att det bliver s†som
	f”rut, s„ger HERREN.

033:012 S† s„ger HERREN Sebaot: P† denna plats, som nu „r s† ”de att
	varken m„nniskor eller ens djur kunna bo h„r, ja ock i alla
	hith”rande st„der, h„r skola †ter en g†ng finnas betesmarker d„r
	herdar kunna l†ta sina hjordar l„gra sig.
033:013 I Bergsbygdens, L†glandets och Sydlandets st„der, i Benjamins
	land i Jerusalems omnejd och i andra Juda st„der skola „nnu en
	g†ng hjordar draga fram, f”rbi herdar som r„kna dem, s„ger
	HERREN.

033:014 Se, dagar skola komma, s„ger HERREN, d† jag skall uppfylla det
	l”ftesord som jag har talat om Israels hus och ang†ende Juda
	hus.

033:015   I de dagarna och p† den tiden
	      skall jag l†ta en r„ttf„rdig telning
	      v„xa upp †t David.
	  Han skall skaffa r„tt
	      och r„ttf„rdighet p† jorden.
033:016   I de dagarna skall Juda varda fr„lst
	  och Jerusalem bo i trygghet;
	  och man skall kalla det s†:
	  HERREN v†r r„ttf„rdighet.

033:017 Ty s† s„ger HERREN: Aldrig skall den tid komma, d† icke en
	avkomling av David sitter p† Israels hus' tron,
033:018 aldrig den tid d† icke en avkomling av de levitiska pr„sterna
	g”r tj„nst inf”r mig och alla dagar b„r fram br„nnoffer och
	f”rbr„nner spisoffer och anst„ller slaktoffer.

033:019 Och HERRENS ord kom till Jeremia; han sade:
033:020 S† s„ger HERREN: F”rst n„r I g”ren om intet mitt f”rbund med
	dagen och mitt f”rbund med natten, s† att det icke bliver dag
	och natt i r„tt tid,
033:021 f”rst d† skall mitt f”rbund med min tj„nare David bliva om
	intet, s† att icke l„ngre en avkomling av honom sitter s†som
	konung p† hans tron, och f”rst d† mitt f”rbund med de levitiska
	pr„sterna, som g”ra tj„nst †t mig.
033:022 Lika or„knelig som himmelens h„rskara „r, och lika otalig som
	sanden „r i havet, lika talrik skall jag l†ta min tj„nare Davids
	s„d bliva och lika m†nga leviterna, som g”ra tj„nst †t mig.

033:023 Och HERRENS ord kom till Jeremia; han sade:
033:024 Har du icke m„rkt huru detta folk talar och s„ger: ˝De b†da
	sl„kter som HERREN utvalde, dem har han f”rkastat˝?  Och s† s„ga
	de f”raktligt om mitt folk att det icke mer synes dem vara ett
	folk.
033:025 Men s† s„ger HERREN: Om mitt f”rbund med dag och natt icke „r
	best†ndande, och om jag icke har stadgat en fast ordning f”r
	himmel och jord,
033:026 allenast d† skall jag f”rkasta Jakobs och Davids, min tj„nares,
	s„d, s† att jag icke mer av hans s„d tager dem som skola r†da
	”ver Abrahams, Isaks och Jakobs s„d.  Ty jag skall †ter uppr„tta
	dem och f”rbarma mig ”ver dem.
034:001 Detta „r det ord som kom till Jeremia fr†n HERREN, n„r
	Nebukadressar, konungen i Babel, med hela sin h„r och med alla
	de riken p† jorden, som lydde under hans v„lde, och med alla
	folk angrep Jerusalem och alla dess lydst„der; han sade:
034:002 S† s„ger HERREN, Israels Gud: G† †stad och s„g till Sidkia, Juda
	konung, ja, s„g till honom: S† s„ger HERREN: Se, jag skall giva
	denna stad i den babyloniske konungens hand, och han skall
	br„nna upp den i eld.
034:003 Och du sj„lv skall icke kunna undkomma hans hand, utan skall
	f”rvisso bliva gripen och given i hans hand, s† att du n”dgas
	st† inf”r konungen i Babel, ”ga mot ”ga; och han skall muntligen
	tala med dig, och du skall komma till Babel.
034:004 Men h”r HERRENS ord, du Sidkia, Juda konung: S† s„ger HERREN om
	dig: Du skall icke d” genom sv„rd.
034:005 Nej, i frid skall du d”; och likasom man har anst„llt
	f”rbr„nning till dina f„ders, de f”rra konungarnas, „ra, deras
	som hava varit f”re dig, s† skall man ock anst„lla f”rbr„nning
	till din „ra och h†lla d”dsklagan efter dig: ˝Ack ve, Herre!˝
	Ty detta har jag talat, s„ger HERREN.

034:006 Och profeten Jeremia talade till Sidkia, Juda konung, allt detta
	i Jerusalem,
034:007 under det att den babyloniske konungens h„r bel„grade Jerusalem
	och allt som „nnu †terstod av st„der i Juda, n„mligen Lakis och
	Aseka; ty dessa voro de enda av Juda st„der, som „nnu voro kvar
	och voro bef„sta.

034:008 Detta „r det ord som kom till Jeremia fr†n HERREN, sedan konung
	Sidkia hade slutit ett f”rbund med allt folket i Jerusalem d„rom
	att de bland sig skulle utropa frihet,
034:009 s† att var och en skulle sl„ppa sin tr„l och sin tr„linna fria,
	om det var en hebreisk man eller kvinna, p† det att icke den ene
	juden skulle hava den andre till tr„l.
034:010 Och detta h”rsammades av alla furstarna och allt folket, av dem
	som hade varit med om f”rbundet och lovat att var och en skulle
	sl„ppa sin tr„l och sin tr„linna fria, s† att han icke mer
	skulle hava dem till tr„lar; de h”rsammade det och sl„ppte dem.
034:011 Men sedermera „ndrade de sig och togo tillbaka de tr„lar och
	tr„linnor som de hade sl„ppt fria, och gjorde dem †ter till
	tr„lar och tr„linnor.
034:012 D† kom HERRENS ord till Jeremia fr†n HERREN; han sade:
034:013 S† s„ger HERREN, Israels Gud: Jag sj„lv sl”t ett f”rbund med
	edra f„der p† den tid d† jag f”rde dem ut ur Egyptens land, ur
	tr„ldomshuset; jag sade:
034:014 ˝N„r sju †r „ro f”rlidna, skall var och en av eder sl„ppa sin
	broder, hebr‚en, som har s†lt sig †t dig och tj„nat dig i sex
	†r; du skall d† sl„ppa honom fri ur din tj„nst.˝  Dock ville edra
	f„der icke h”ra p† mig eller b”ja sina ”ron d„rtill.
034:015 Men I haven nyss v„nt om och gjort vad r„tt „r i mina ”gon, i
	det att I haven utropat frihet var och en f”r sin broder.  Och I
	haven h„rom slutit ett f”rbund inf”r mitt ansikte, i det hus som
	„r uppkallat efter mitt namn.
034:016 Men nu haven I †ter „ndrat eder och ohelgat mitt namn och tagit
	tillbaka var och en sin tr„l och sin tr„linna, dem som I haden
	sl„ppt fria till att g† vart de ville; ja, I haven nu †ter gjort
	dem till edra tr„lar och tr„linnor.
034:017 D„rf”r s„ger HERREN s†: I haven icke h”rt p† mig och utropat
	frihet var och en f”r sin broder och sin n„sta.  S† utropar d†
	jag, s„ger HERREN, f”r eder frihet att hemfalla †t sv„rd, pest
	och hungersn”d; ja, jag skall g”ra eder till en varnagel f”r
	alla riken p† jorden.
034:018 Och de m„n som hava ”vertr„tt mitt f”rbund och icke h†llit
	f”rpliktelserna vid det f”rbund de sl”to inf”r mitt ansikte --
	vid kalven som av dem blev huggen i tv† stycken, mellan vilka de
	gingo --
034:019 dessa m„n, n„mligen Judas och Jerusalems furstar, hovm„nnen och
	pr„sterna och allt folket i landet, som gingo mellan styckena av
	kalven,
034:020 dem skall jag giva i deras fienders hand, i de m„ns hand, som
	st† efter deras liv; och deras d”da kroppar skola bliva mat †t
	himmelens f†glar och markens djur.
034:021 Och Sidkia, Juda konung, med hans furstar skall jag giva i deras
	fienders hand, i de m„ns hand, som st† efter deras liv, och i
	h„nderna p† den babyloniske konungens h„r, som nu har dragit
	bort ifr†n eder.
034:022 Se, jag skall giva dem befallning, s„ger HERREN, att de †ter
	skola draga mot denna stad och bel„gra den; och de skola d†
	intaga den och br„nna upp den i eld.  Och Juda st„der skall jag
	g”ra till en ”demark, d„r ingen bor.
035:001 Detta „r det ord som kom till Jeremia fr†n HERREN i Jojakims,
	Josias sons, Juda konungs, tid; han sade
035:002 G† bort till rekabiternas sl„kt och tala med dem, och f”r dem
	till HERRENS hus, in i en av kamrarna, och giv dem vin att
	dricka.

035:003 D† tog jag med mig Jaasanja, son till Jeremia, son till
	Habassinja, j„mte hans br”der och alla hans s”ner och
	rekabiternas hela ”vriga sl„kt,
035:004 och f”rde dem till HERRENS hus, in i den kammare som innehades
	av s”nerna till gudsmannen Hanan, Jigdaljas son, den kammare som
	ligger bredvid furstarnas, ovanom d”rrvaktaren Maasejas, Sallums
	sons, kammare.
035:005 Och jag satte fram f”r rekabiternas sl„kt kannor, fulla med vin,
	s† ock b„gare, och sade till dem: ˝Dricken vin?˝
035:006 Men de svarade: ˝Vi dricka icke vin.  Ty v†r fader Jonadab,
	Rekabs son, har bjudit oss och sagt: 'I och edra barn skolen
	aldrig dricka vin;
035:007 och hus skolen I icke bygga, och s„d skolen I icke s†, och
	ving†rdar skolen I icke plantera, ej heller „ga s†dana, utan I
	skolen bo i t„lt i all eder tid, f”r att I m†n l„nge leva i det
	land d„r I bon s†som fr„mlingar.'
035:008 Och vi hava h”rsammat v†r fader Jonadabs, Rekabs sons,
	befallning, i allt vad han har bjudit oss, s† att vi med v†ra
	hustrur och v†ra s”ner och d”ttrar aldrig dricka vin,
035:009 ej heller bygga hus till att bo i, ej heller „ga ving†rdar eller
	†krar eller s„d.
035:010 Vi hava allts† bott i t„lt och hava h”rsammat och gjort allt vad
	v†r fader Jonadab har bjudit oss.
035:011 Men n„r Nebukadressar, konungen i Babel, drog upp och f”ll in i
	landet, sade vi: 'V„lan, vi vilja begiva oss till Jerusalem,
	undan kald‚ernas och aram‚ernas h„r.'  Och s† bosatte vi oss i
	Jerusalem.˝

035:012 Och HERRENS ord kom till Jeremia; han sade:
035:013 S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: G† †stad och s„g till Juda
	m„n och till Jerusalems inv†nare: Skolen I d† icke taga emot
	tuktan, s† att I h”ren mina ord, s„ger HERREN?
035:014 Det bud som Jonadab, Rekabs son, gav sina barn, att de icke
	skulle dricka vin, det har blivit iakttaget, och „nnu i dag
	dricka de icke vin, av h”rsamhet mot sin faders bud.  Men sj„lv
	har jag titt och ofta talat till eder, och I haven dock icke
	h”rsammat mig.
035:015 Och titt och ofta har jag s„nt till eder alla mina tj„nare
	profeterna och l†tit s„ga: ˝V„nden om, var och en fr†n sin onda
	v„g, och b„ttren edert v„sende, och f”ljen icke efter andra
	gudar, s† att I tj„nen dem; d† skolen I f† bo i det land som jag
	har givit †t eder och edra f„der.˝  Men I b”jden icke edert ”ra
	d„rtill och h”rden icke p† mig.
035:016 Eftersom nu detta folk icke har h”rsammat mig, s†som Jonadabs,
	Rekabs sons, barn hava iakttagit det bud som deras fader gav
	dem,
035:017 d„rf”r s„ger HERREN, h„rskarornas Gud, Israels Gud, s†: Se, ”ver
	Juda och ”ver alla Jerusalems inv†nare skall jag l†ta all den
	olycka komma, som jag har f”rkunnat ”ver dem, d„rf”r att de icke
	h”rde, n„r jag talade till dem, och icke svarade, n„r jag
	kallade p† dem.

035:018 Och till rekabiternas sl„kt sade Jeremia: S† s„ger HERREN
	Sebaot, Israels Gud: D„rf”r att I haven h”rsammat eder fader
	Jonadabs bud och h†llit alla hans bud och i alla stycken gjort
	s†som han har bjudit eder,
035:019 d„rf”r s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud, s†: Aldrig skall den
	tid komma, d† icke en avkomling av Jonadab, Rekabs son, st†r
	inf”r mitt ansikte.
036:001 I Jojakims, Josias sons, Juda konungs, fj„rde regerings†r kom
	detta ord till Jeremia fr†n HERREN; han sade:
036:002 Tag dig en bokrulle och teckna d„ri upp allt vad jag har talat
	till dig ang†ende Israel och Juda och alla hednafolk, fr†n den
	dag d† jag f”rst talade till dig i Josias tid „nda till denna
	dag.
036:003 Kanh„nda skall Juda hus, n„r de h”ra all den olycka som jag har
	i sinnet att g”ra dem, v„nda om, var och en fr†n sin onda v„g,
	och s† skall jag f”rl†ta dem deras missg„rning och synd.

036:004 D† kallade Jeremia till sig Baruk, Nerias son; och efter
	Jeremias diktamen tecknade Baruk i en bokrulle upp alla de ord
	som HERREN hade talat till honom.
036:005 Och Jeremia bj”d Baruk och sade: ˝Jag „r sj„lv under tv†ng, s†
	att jag icke kan begiva mig till HERRENS hus.
036:006 Men g† du dit; och ur den rulle som du har skrivit efter min
	diktamen m† du d„rp† fastedagen l„sa UPP HERRENS ord inf”r
	folket i HERRENS hus.  Inf”r hela Juda, s† m†nga som komma in
	fr†n sina st„der, m† du ock l„sa upp dem.
036:007 Kanh„nda skola de d† b”nfalla inf”r HERREN och v„nda om, var och
	en fr†n sin onda v„g.  Ty stor „r den vrede och f”rt”rnelse som
	HERREN har uttalat ”ver detta folk.˝
036:008 Och Baruk, Nerias son, gjorde alldeles s†som profeten Jeremia
	hade bjudit honom: i HERRENS hus l„ste han ur boken upp HERRENS
	ord.

036:009 I Jojakims, Josias sons, Juda konungs, femte regerings†r, i
	nionde m†naden, utlystes n„mligen en fasta inf”r HERREN, vilken
	h”lls av allt folket i Jerusalem och av allt det folk som fr†n
	Juda st„der hade kommit till Jerusalem.
036:010 D† l„ste Baruk ur boken upp Jeremias ord; han l„ste upp dem i
	HERRENS hus, i sekreteraren Gemarjas, Safans sons, kammare p†
	den ”vre f”rg†rden, vid ing†ngen till nya porten p† HERRENS hus,
	inf”r allt folket.
036:011 N„r nu Mika; son till Gemarja, son till Safan, hade h”rt alla
	HERRENS ord uppl„sas ur boken,
036:012 gick han ned till konungshuset och in i sekreterarens kammare;
	d„r sutto d† alla furstarna: sekreteraren Elisama, Delaja,
	Semajas son, Elnatan, Akbors son, Gemarja, Safans son, Sidkia,
	Hananjas son, och alla de andra furstarna.
036:013 Och Mika omtalade f”r dem allt vad han hade h”rt Baruk l„sa upp
	ur boken inf”r folket.
036:014 D† s„nde alla furstarna Jehudi, son till Netanja, son till
	Selemja, Kusis son, †stad till Baruk och l„to s„ga honom: ˝Tag
	med dig den rulle varur du har l„st inf”r folket, och kom hit.˝
	Och Baruk, Nerias son, tog rullen med sig och kom till dem.
036:015 D† sade de till honom: ˝S„tt dig ned och l„s den inf”r oss.˝
	Och Baruk l„ste inf”r dem.
036:016 N„r de d† h”rde allt som stod d„r, s†go de med f”rskr„ckelse p†
	varandra och sade till Baruk: ˝Vi m†ste omtala f”r konungen allt
	som st†r h„r.˝
036:017 Och de fr†gade Baruk och sade: ˝Tala om f”r oss huru det skedde
	att du efter hans diktamen tecknade upp allt detta.˝
036:018 Baruk svarade dem: ˝Han dikterade f”r mig allt detta, och jag
	tecknade upp det i boken med bl„ck.˝
036:019 D† sade furstarna till Baruk: ˝G† och g”m dig, du j„mte Jeremia,
	och l†ten ingen veta var I „ren.˝

036:020 D„refter, sedan de hade l„mnat rullen i f”rvar i sekreteraren
	Elisamas kammare, gingo de in till konungen p† f”rg†rden och
	omtalade s† allt f”r konungen.
036:021 D† s„nde konungen Jehudi att h„mta rullen; och denne h„mtade den
	fr†n sekreteraren Elisamas kammare.  Sedan l„ste Jehudi upp den
	inf”r konungen och inf”r alla furstarna, som stodo omkring
	konungen.
036:022 Konungen bodde d† i vinterhuset, ty det var den nionde
	m†naden.  Och kolpannan stod p†t„nd framf”r honom;
036:023 och s† ofta Jehudi hade l„st tre eller fyra spalter, skar han av
	rullen med pennkniven och kastade stycket p† elden i kolpannan,
	„nda till dess att hela rullen var f”rt„rd av elden i kolpannan.
036:024 Och varken konungen sj„lv eller n†gon av hans tj„nare blev
	f”rskr„ckt eller rev s”nder sina kl„der, n„r de h”rde allt detta
	som uppl„stes.
036:025 Och fast„n Elnatan, Delaja och Gemarja b†do konungen att han
	icke skulle br„nna upp rullen, lyssnade han icke till dem.
036:026 I st„llet bj”d konungen Jerameel, konungasonen, och Seraja,
	Asriels son, och Selemja, Abdeels son, att de skulle gripa
	skrivaren Baruk och profeten Jeremia.  Men HERREN g”mde dem
	undan.

036:027 Men sedan konungen hade br„nt upp rullen med det som Baruk efter
	Jeremias diktamen hade skrivit d„ri, kom HERRENS ord till
	Jeremia; han sade:
036:028 Tag dig nu †ter en annan rulle och teckna d„ri upp allt vad som
	f”rut stod i den f”rra rullen, den som Jojakim, Juda konung,
	br„nde upp.
036:029 Men ang†ende Jojakim, Juda konung, skall du s„ga: S† s„ger
	HERREN: Du har br„nt upp denna rulle och sagt: ˝Huru kunde du
	skriva d„ri att konungen i Babel f”rvisso skall komma och
	f”rd„rva detta land, och g”ra slut p† b†de m„nniskor och djur
	d„ri?˝
036:030 D„rf”r s„ger HERREN s† om Jojakim, Juda konung: Ingen „ttling av
	honom skall sitta p† Davids tron; och hans egen d”da kropp skall
	komma att ligga utkastad, prisgiven †t hettan om dagen och †t
	k”lden om natten.
036:031 Och jag skall hems”ka honom och hans avkomlingar och hans
	tj„nare f”r deras missg„rnings skull, och ”ver dem och ”ver
	Jerusalems inv†nare och ”ver Juda m„n skall jag l†ta all den
	olycka komma, som jag har f”rkunnat ”ver dem, fast„n de icke
	hava velat h”ra.

036:032 D† tog Jeremia en annan rulle och gav den †t skrivaren Baruk,
	Nerias son; och efter Jeremias diktamen tecknade denne d„ri upp
	allt vad som hade st†tt i den bok som Jojakim, Juda konung, hade
	br„nt upp i eld.  Och till detta lades ytterligare mycket annat
	av samma slag.
037:001 Och Sidkia, Josias son, blev konung i st„llet f”r Konja,
	Jojakims son; ty Nebukadressar, konungen i Babel, gjorde honom
	till konung i Juda land.
037:002 Men varken han eller hans tj„nare eller folket i landet h”rda p†
	HERRENS ord, dem som han talade genom profeten Jeremia.
037:003 Dock s„nde konung Sidkia †stad Jehukal, Selemjas son, och
	pr„sten Sefanja, Maasejas son, till profeten Jeremia och l„t
	s„ga: ˝Bed f”r oss till HERREN, v†r Gud.˝
037:004 Jeremia gick d† „nnu ut och in bland folket, ty man hade „nnu
	icke satt honom i f„ngelse.
037:005 Och Faraos h„r hade d† dragit ut fr†n Egypten; och n„r
	kald‚erna, som bel„grade Jerusalem, hade f†tt h”ra ryktet d„rom,
	hade de dragit sig tillbaka fr†n Jerusalem.
037:006 D† kom HERRENS ord till profeten Jeremia; han sade:
037:007 S† s„ger HERREN, Israels Gud: S† skolen I svara Juda konung, som
	har s„nt eder till mig f”r att fr†ga mig: ˝Se, Faraos h„r, som
	har dragit ut till eder hj„lp, skall v„nda tillbaka till sitt
	land Egypten.
037:008 Sedan skola kald‚erna komma tillbaka och bel„gra denna stad och
	de skola d† intaga den och br„nna upp den i eld.
037:009 D„rf”r s„ger HERREN s†: Bedragen icke eder sj„lva med att t„nka:
	'Kald‚erna skola nu en g†ng f”r alla draga bort ifr†n oss'; ty
	de skola icke draga bort.
037:010 Nej, om I „n s† slogen kald‚ernas hela h„r, n„r de strida mot
	eder, att allenast n†gra sv†rt s†rade m„n blevo kvar av dem, s†
	skulle dessa resa sig upp, var och en i sitt t„lt, och skulle
	br„nna upp denna stad i eld.

037:011 Men n„r kald‚ernas h„r hade dragit sig tillbaka fr†n Jerusalem
	f”r Faraos har,
037:012 ville Jeremia l„mna Jerusalem och begiva sig till Benjamins
	land, f”r att d„r taga i besittning en jordlott bland folket.
037:013 N„r han d† kom till Benjaminsporten, stod d„r s†som vakthavande
	en man vid namn Jiria, son till Selemja, son till Hananja; denne
	grep profeten Jeremia och sade: ˝Du vill g† ”ver till
	kald‚erna.˝
037:014 Jeremia svarade: ˝Det „r icke sant; jag vill icke g† ”ver till
	kald‚erna˝, men ingen h”rde p† honom.  Och Jiria grep Jeremia
	och f”rde honom till furstarna.
037:015 Och furstarna f”rt”rnades p† Jeremia och l„to hudfl„nga honom
	och satte honom i h„kte i sekreteraren Jonatans hus, ty detta
	hade de gjort till f„ngelse.

037:016 Men n„r Jeremia hade kommit i f„ngelseh†lan, ned i f†ngvalven,
	och suttit d„r en l†ng tid,
037:017 s„nde konung Sidkia och l„t h„mta honom; och hemma hos sig
	fr†gade konungen honom hemligen och sade: ˝Har n†got ord kommit
	fr†n HERREN Jeremia svarade: ˝Ja˝; och han tillade: ˝Du skall
	bliva given i den babyloniske konungens hand.
037:018 D„refter fr†gade Jeremia konung Sidkia: ˝Varmed har jag
	f”rsyndat mig mot dig och dina tj„nare och detta folk, eftersom
	I haven satt mig i f„ngelse?
037:019 Och var „ro nu edra profeter, som profeterade f”r eder och sade:
	'Konungen i Babel skall icke komma ”ver eder och ”ver detta
	land'?
037:020 S† h”r mig nu, herre konung; v„rdes upptaga min b”n: s„nd mig
	icke tillbaka till sekreteraren Jonatans hus, p† det att jag
	icke m† d” d„r.˝
037:021 P† konung Sidkias befallning satte man d† Jeremia i f”rvar i
	f„ngelseg†rden, och gav honom en kaka br”d om dagen fr†n
	Bagargatan, till dess att det var slut p† allt br”det i
	staden.  S† stannade Jeremia i f„ngelseg†rden.
038:001 Men Sefatja, Mattans son, och Gedalja, Pashurs son, och Jukal,
	Selemjas son, och Pashur, Malkias son, h”rde huru Jeremia talade
	till allt folket och sade:
038:002 ˝S† s„ger HERREN: Den som stannar kvar i denna stad, han skall
	d” genom sv„rd eller hunger eller pest, men den som giver sig †t
	kald‚erna, han skall f† leva, ja, han skall vinna sitt liv s†som
	ett byte och f† leva.
038:003 Ty s† s„ger HERREN: Denna stad skall f”rvisso bliva given i
	h„nderna p† den babyloniske konungens h„r, och han skall intaga
	den.
038:004 D† sade furstarna till konungen: ˝Denne man b”r d”das, eftersom
	han g”r folket modl”st, b†de det krigsfolk som „nnu „r kvar h„r
	i staden och j„mv„l allt det ”vrig: folket, i det att han talar
	s†dan: ord till dem.  Ty denne man s”ker icke folkets v„lf„rd,
	utan dess olycka.
038:005 Konung Sidkia svarade: ˝V„lan han „r i eder hand; ty konungen
	f”rm†r intet mot eder.˝
038:006 D† togo de Jeremia och kastad honom i konungasonen Malkias brunn
	p† f„ngelseg†rden; de sl„ppte Jeremia ditned med t†g.  I brunnen
	var intet vatten, men dy, och Jeremia sj”nk ned i dyn.

038:007 N„r nu etiopiern Ebed-Melek, en hovman, som befann sig i
	konungshuset, under det att konungen uppeh”ll sig i
	Benjaminsporten, fick h”ra att de hade s„nkt Jeremia ned i
	brunnen,
038:008 begav han sig †stad fr†n konungshuset och talade till konungen
	och sade:
038:009 ˝Min herre konung, dessa m„n hava handlat illa i allt vad de
	hava gjort mot profeten Jeremia; ty de hava kastat honom i
	brunnen, d„r han strax m†ste d” av hunger, d† nu intet br”d
	finnes i staden.
038:010 D† bj”d konungen etiopiern Ebed-Melek och sade: ˝Tag med dig
	h„rifr†n trettio m„n, och drag profeten Jeremia upp ur brunnen,
	innan han d”r.˝
038:011 S† tog d† Ebed-Melek m„nnen med sig och begav sig till
	konungshuset, till rummet under skattkammaren, och h„mtade
	d„rifr†n trasor av s”nderrivna och utslitna kl„der och l„t s„nka
	ned dem med t†g till Jeremia i brunnen.
038:012 Och etiopiern Ebed-Melek sade till Jeremia: ˝L„gg trasorna av de
	s”nderrivna och utslitna kl„derna under dina armar, mellan dem
	och t†gen.˝  Och Jeremia gjorde s†.
038:013 Sedan drogo de med t†gen Jeremia upp ur brunnen.  Men Jeremia
	m†ste stanna i f„ngelseg†rden.

038:014 D„refter s„nde konung Sidkia †stad och l„t h„mta profeten
	Jeremia till sig vid tredje ing†ngen till HERRENS hus.  Och
	konungen sade till Jeremia: ˝Jag vill fr†ga dig n†got d”lj intet
	f”r mig.˝
038:015 Jeremia sade till Sidkia: ˝Om jag s„ger dig n†got, s† kommer du
	f”rvisso att l†ta d”da mig; och om jag giver dig ett r†d, s† h”r
	du icke p† mig.˝
038:016 D† gav konung Sidkia Jeremia sin ed, hemligen, och sade: ˝S†
	sant HERREN lever, han som har givit oss detta v†rt liv: jag
	skall icke l†ta d”da dig, ej heller skall jag l„mna dig i
	h„nderna p† dessa m„n som st† efter ditt liv.˝
038:017 D† sade Jeremia till Sidkia: ˝S† s„ger HERREN, h„rskarornas Gud,
	Israels Gud: Om du giver dig †t den babyloniske konungens
	furstar, s† skall du f† leva, och denna stad skall d† icke bliva
	uppbr„nd i eld, utan du och ditt hus skolen f† leva.
038:018 Men om du icke giver dig †t den babyloniske konungens furstar,
	d† skall denna stad bliva given i kald‚ernas hand, och de skola
	br„nna upp den i eld, och du sj„lv skall icke undkomma deras
	hand.˝
038:019 Konung Sidkia svarade Jeremia: ˝Jag r„des f”r de judar som hava
	g†tt ”ver till kald‚erna; kanh„nda skall man l„mna mig i deras
	h„nder, och de skola d† hantera mig sk„ndligt.˝
038:020 Jeremia sade: ˝Man skall icke g”ra det.  H”r blott HERRENS r”st i
	vad jag s„ger dig, s† skall det g† dig v„l, och du skall f†
	leva.
038:021 Men om du v„grar att giva dig, s† „r detta vad HERREN har
	uppenbarat f”r mig:
038:022 Se, alla de kvinnor som „ro kvar i Juda konungs hus skola d†
	f”ras ut till den babyloniske konungens furstar; och kvinnorna
	skola klaga:

	  'Dina v„nner s”kte f”rleda dig,
	  och de fingo makt med dig.
	  Dina f”tter fastnade i dyn;
	      d† drogo de sig undan'

038:023 Och alla dina hustrur och dina barn skall man f”ra ut till
	kald‚erna, och du sj„lv skall icke undkomma deras hand, utan
	skall varda gripen av den babyloniske konungens hand och bliva
	en orsak till att denna stad br„nnes upp i eld.˝

038:024 D† sade Sidkia till Jeremia: ˝L†t ingen f† veta vad h„r har
	blivit talat; eljest m†ste du d”.
038:025 Och om furstarna f† h”ra att jag har talat med dig, och de komma
	till dig och s„ga till dig: 'L†t oss veta vad du har sagt till
	konungen; d”lj intet f”r oss, s† skola vi icke d”da dig; s„g oss
	ock vad konungen har sagt till dig' --
038:026 d† skall du svara dem: 'Jag b”nf”ll inf”r konungen att han icke
	skulle s„nda mig tillbaka till Jonatans hus f”r att d” d„r.'˝
038:027 Och alla furstarna kommo till Jeremia och fr†gade honom; men han
	svarade dem alldeles s†som konungen hade bjudit honom.  D† tego
	de och gingo bort ifr†n honom, eftersom ingen hade h”rt huru det
	verkligen hade g†tt till.
038:028 Men Jeremia fick stanna i f„ngelseg†rden „nda till den dag d†
	Jerusalem blev intaget.

039:001 -- efter det att Nebukadressar, konungen i Babel, med hela sin
	h„r hade kommit till Jerusalem och begynt bel„gra det i Sidkia,
	Juda konungs, nionde regerings†r, i tionde m†naden,
039:002 och efter det att staden; hade blivit stormad i Sidkias elfte
	regerings†r, i fj„rde m†naden, p† nionde dagen m†naden
039:003 drogo alla den babyloniske konungens furstar d„rin och stannade
	i Mellersta porten: n„mligen Nergal Sareser, Samgar-Nebo,
	Sarsekim, ”verste hovmannen, Nergal-Sareser, ”verste magern, och
	alla den babyloniske konungens ”vriga furstar.
039:004 Och n„r Sidkia, Juda konung, med allt sitt krigsfolk fick se
	dem, flydde de och drogo om natten ut ur staden, p† den v„g som
	ledde till den kungliga tr„dg†rden, genom porten mellan de b†da
	murarna; och han tog v„gen bort †t Hedmarken till.
039:005 Men kald‚ernas h„r f”rf”ljde dem och de hunno upp Sidkia p†
	Jeriko hedmarker.  Och de togo fatt honom och f”rde honom till
	Nebukadressar, den babyloniske konungen, i Ribla i Hamats land;
	d„r h”ll denne rannsakning och dom med honom.
039:006 Och den babyloniske konungen l„t i Ribla slakta Sidkias barn
	inf”r hans ”gon; ocks† alla andra Juda „dlingar l„t konungen i
	Babel slakta.
039:007 Och p† Sidkia sj„lv l„t han sticka ut ”gonen och l„t f„ngsla
	honom med kopparfj„ttrar, f”r att f”ra honom till Babel.
039:008 Och kald‚erna br„nde upp i eld b†de konungens hus och folkets
	hus och br”to ned Jerusalems murar.
039:009 Och †terstoden av folket, dem som voro kvar i staden, och de
	”ver l”pare som hade g†tt ”ver till honom, och vad som f”r
	”vrigt var kvar av folket, dem f”rde Nebusaradan, ”versten f”r
	drabanterna, bort till Babel.
039:010 Men av de ringaste bland folket, av dem som ingenting hade,
	l„mnade Nebusaradan, ”versten f”r drabanterna, n†gra kvar i Juda
	land, och gav dem samtidigt ving†rdar och †kerf„lt.

039:011 Och Nebukadressar, konungen Babel, gav genom Nebusaradan,
	”versten f”r drabanterna, befallning ang†ende Jeremia och sade:
039:012 ˝Tag honom och se i honom till godo, och g”r honom icke n†got
	ont, utan g”r med honom efter som han sj„lv beg„r av dig.˝
039:013 D† s„nde Nebusaradan, ”versten f”r drabanterna, och Nebusasban,
	”verste hovmannen, och Nergal-Sareser, ”verste magern, och alla
	den babyloniske konungens ”vriga v„ldige --
039:014 dessa s„nde bort och l„to h„mta Jeremia ifr†n f„ngelseg†rden och
	l„mnade honom †t Gedalja, son till Ahikam, son till Safan, p†
	det att denne skulle f”ra honom hem; s† fick han stanna d„r
	bland folket.

039:015 Men HERRENS ord hade kommit till Jeremia, medan han var
	insp„rrad i f„ngelseg†rden; han hade sagt:
039:016 G† och s„g till etiopiern Ebed-Melek: S† s„ger HERREN Sebaot,
	Israels Gud: Se, vad jag har f”rkunnat, det skall jag l†ta komma
	”ver denna stad, till dess olycka och icke till dess lycka, och
	det skall uppfyllas i din †syn p† den dagen.
039:017 Men dig skall jag r„dda p† den dagen, s„ger HERREN, och du skall
	icke bliva given i de m„ns hand, som du fruktar f”r.
039:018 Ty jag skall f”rvisso l†ta dig komma undan, och du skall icke
	falla f”r sv„rd, utan vinna ditt liv s†som ett byte, d„rf”r att
	du har f”rtr”stat p† mig, s„ger HERREN.
040:001 Detta „r det ord som kom till Jeremia fr†n HERREN, sedan
	Nebusaradan, ”versten f”r drabanterna, hade sl„ppt honom l”s
	fr†n Rama; denne l„t n„mligen h„mta honom, d„r han l†g bunden
	med kedjor bland alla andra f†ngar ifr†n Jerusalem och Juda, som
	skulle f”ras bort till Babel.
040:002 ™versten f”r drabanterna l„t allts† h„mta Jeremia och sade till
	honom: ˝HERREN, din Gud, hade f”rkunnat denna olycka ”ver denna
	plats;
040:003 och HERREN har l†tit den komma och har gjort s†som han hade
	sagt.  I haden ju syndat mot HERREN och icke h”rt hans r”st, och
	d„rf”r har detta vederfarits eder.
040:004 Och se, nu l”ser jag dig i dag ur kedjorna som dina h„nder hava
	varit bundna med.  Om du „r sinnad att komma med mig till Babel,
	s† kom, och jag skall d† se dig till godo; men om du icke „r
	sinnad att komma med mig till Babel, s† g”r det icke.  Se, hela
	landet ligger ”ppet f”r dig; dit dig synes gott och r„tt att g†,
	dit m† du g†.˝
040:005 Och d† han „nnu dr”jde att v„nda tillbaka, tillade han: ˝V„nd
	tillbaka till Gedalja, son till Ahikam, son till Safan, som
	konungen i Babel har satt ”ver Juda st„der, och stanna hos honom
	bland folket.  Eller g† †t vilket annat h†ll som helst dit det
	behagar dig att g†.˝  Och ”versten f”r drabanterna gav honom
	v„gkost och sk„nker och l„t honom g†.
040:006 S† begav sig d† Jeremia till Gedalja, Ahikams son, i Mispa och
	stannade hos honom bland folket som var kvar i landet.

040:007 N„r d† alla krigsh”vitsm„nnen p† landsbygden j„mte sina m„n
	fingo h”ra att konungen i Babel hade satt Gedalja, Ahikams son,
	”ver landet, och att han hade anf”rtrott †t honom m„n kvinnor
	och barn, och dem av de ringaste i landet, som man icke hade
	f”rt bort till Babel,
040:008 kommo de till Gedalja i Mispa, n„mligen Ismael, Netanjas son,
	Johanan och Jonatan, Kareas s”ner, Seraja, Tanhumets son,
	netofatiten Ofais s”ner och Jesanja, maakatitens son, med sina
	m„n.
040:009 Och Gedalja, son till Ahikam, son till Safan, gav dem och deras
	m„n sin ed och sade: ˝Frukten icke f”r att tj„na
	kald‚erna.  Stannen kvar i landet, och tj„nen konungen i Babel,
	s† skall det g† eder v„l.
040:010 Se, sj„lv stannar jag kvar i Mispa, f”r att vara till tj„nst †t
	kald‚er som komma till oss; men I m†n insamla vin och frukt och
	olja och l„gga det i edra k„rl, och stanna kvar i de st„der som
	I haven tagit i besittning.˝
040:011 D† nu ocks† alla de judar som voro i Moabs och Ammons barns och
	Edoms land, och de som voro i andra l„nder h”rde att konungen i
	Babel hade l†tit n†gra av judarna bliva kvar, och att han hade
	satt ”ver dem Gedalja, son till Ahikam, son till Safan,
040:012 v„nde alla dessa judar tillbaka fr†n alla de orter dit de hade
	blivit f”rdrivna, och kommo till Juda land, till Gedalja i
	Mispa.  Och de inb„rgade vin och frukt i stor myckenhet.

040:013 Men Johanan, Kareas son, och alla krigsh”vitsm„nnen p†
	landsbygden kommo till Gedalja i Mispa
040:014 och sade till honom: ˝Du vet v„l att Baalis, Ammons barns
	konung, har s„nt hit Ismael, Netanjas son, f”r att sl† ihj„l
	dig?˝  Men Gedalja, Ahikams son, trodde dem icke.
040:015 Och Johanan, Kareas son, sade i hemlighet till Gedalja i Mispa:
	˝L†t mig g† †stad och dr„pa Ismael, Netanjas son; ingen skall f†
	veta det.  Varf”r skulle han f† sl† ihj„l dig och s† bliva en
	orsak till att vi judar, som hava f”rsamlats till dig,
	allasammans f”rskingras, och vad som „r kvar av Juda f”rg†s?˝
040:016 Men Gedalja, Ahikams son, sade till Johanan, Kareas son: ˝Du f†r
	icke g”ra detta; ty vad du s„ger om Ismael „r icke sant.˝
041:001 Men i sjunde m†naden kom Ismael, son till Netanja, son till
	Elisama, av konungslig b”rd och en av konungens v„ldige, med tio
	m„n till Gedalja, Ahikams son, i Mispa, och de h”llo m†ltid
	tillsammans i Mispa.
041:002 Och Ismael, Netanjas son, j„mte de tio m„n som voro med honom,
	”verf”ll d† Gedalja, son till Ahikam, son till Safan, och slog
	honom till d”ds med sv„rd, honom som konungen i Babel hade satt
	”ver landet.
041:003 D„rj„mte dr„pte Ismael alla de judar som voro hos Gedalja i
	Mispa, s† ock alla de kald‚er som funnos d„r, och som tillh”rde
	krigsfolket.

041:004 Dagen efter den d† han hade d”dat Gedalja, och innan „nnu n†gon
	visste av detta,
041:005 kom en skara av †ttio m„n fr†n Sikem, Silo och Samaria; de hade
	rakat av sig sk„gget och rivit s”nder sina kl„der och ristat
	m„rken p† sig, och hade med sig spisoffer och r”kelse till att
	framb„ra i HERRENS hus.
041:006 Och Ismael, Netanjas son, gick ut emot dem fr†n Mispa, gr†tande
	utan uppeh†ll.  Och n„r han m”tte dem, sade han till dem: ˝Kommen
	in till Gedalja, Ahikams son.˝
041:007 Men n„r de hade kommit in i staden, blevo de nedstuckna av
	Ismael, Netanjas son, och de m„n som voro med honom, och kastade
	i brunnen.
041:008 Men bland dem funnos tio m„n som sade till Ismael: ˝D”da oss
	icke; ty vi hava f”rr†d av vete, korn, olja och honung g”mda p†
	landsbygden.˝  D† l„t han dem vara och d”dade dem icke med de
	andra.
041:009 Och brunnen i vilken Ismael kastade kropparna av alla de m„n som
	han hade dr„pt, n„r han dr„pte Gedalja, var densamma som konung
	Asa hade l†tit g”ra, n„r Baesa, Israels konung, anf”ll honom;
	denna fylldes nu av Ismael, Netanjas son, med ihj„lslagna m„n.
041:010 D„refter bortf”rde Ismael s†som f†ngar allt det folk som var
	kvar i Mispa, konungad”ttrarna och allt annat folk som hade
	l„mnats kvar i Mispa, och som Nebusaradan, ”versten f”r
	drabanterna, hade anf”rtrott †t Gedalja, Ahikams son; dem
	bortf”rde Ismael, Netanjas son; s†som f†ngar och drog †stad bort
	till Ammons barn.

041:011 Men n„r Johanan, Kareas son, och alla de krigsh”vitsm„n som voro
	med honom fingo h”ra om allt det onda som Ismael, Netanjas son,
	hade gjort,
041:012 togo de alla sina m„n och gingo †stad f”r att strida mot Ismael,
	Netanjas son; och de tr„ffade p† honom vid det stora vattnet i
	Gibeon.
041:013 D† nu hela skaran av dem som Ismael f”rde med sig fick se
	Johanan, Kareas son, och alla de krigsh”vitsm„n som voro med
	honom, blevo de glada;
041:014 och de v„nde om, hela skaran av dem som Ismael hade bortf”rt
	s†som f†ngar ifr†n Mispa, och g†vo sig †stad tillbaka till
	Johanan, Kareas son.
041:015 Men Ismael, Netanjas son, r„ddade sig med †tta m„n undan Johanan
	och begav sig till Ammons barn.

041:016 Och Johanan, Kareas son, och alla de krigsh”vitsm„n som voro med
	honom togo med sig allt som var kvar av folket, dem av Mispas
	inv†nare, som han hade vunnit tillbaka fr†n Ismael, Netanjas
	son, sedan denne hade dr„pt Gedalja, Ahikams son: b†de krigsm„n
	och kvinnor och barn och hovm„n, som han hade h„mtat tillbaka
	fr†n Gibeon.
041:017 Och de drogo †stad; men i Kimhams h„rb„rge invid Bet-Lehem
	stannade de, f”r att sedan draga vidare och komma till Egypten,
041:018 undan kald‚erna; ty de fruktade f”r dessa, eftersom Ismael,
	Netanjas son, hade dr„pt Gedalja, Ahikams son, vilken konungen i
	Babel hade satt ”ver landet
042:001 D† tr„dde alla krigsh”vitsm„nnen fram, j„mte Johanan, Kareas
	son, och Jesanja, Hosajas son, s† ock allt folket, b†de sm† och
	stora,
042:002 och sade till profeten Jeremia: ˝V„rdes upptaga v†r b”n: bed f”r
	oss till HERREN, din Gud, f”r hela denna kvarleva -- ty vi „ro
	blott n†gra f†, som hava blivit kvar av m†nga; du ser med egna
	”gon att det „r s† med oss.
042:003 M† s† HERREN, din Gud, kung”ra f”r oss vilken v„g vi b”ra g†,
	och vad vi hava att g”ra.˝
042:004 Profeten Jeremia svarade dem: ˝Jag vill lyssna till eder.  Ja,
	jag vill bedja till HERREN, eder Gud, s†som I haven beg„rt.  Och
	vadhelst HERREN svarar eder skall jag f”rkunna f”r eder; intet
	skall jag undanh†lla f”r eder.˝
042:005 D† sade de till Jeremia: ˝HERREN vare ett sannf„rdigt och
	osvikligt vittne mot oss, om vi icke i alla stycken g”ra efter
	det ord varmed HERREN, din Gud, s„nder dig till oss.
042:006 Det m† vara gott eller ont, s† vilja vi h”ra HERRENS, v†r Guds,
	r”st, hans som vi s„nda dig till; p† det att det m† g† oss v„l,
	n„r vi h”ra HERRENS, v†r Guds, r”st.˝

042:007 Och tio dagar d„refter kom HERRENS ord till Jeremia.
042:008 D† kallade han till sig Johanan, Kareas son, och alla de
	krigsh”vitsm„n som voro med honom, och allt folket, b†de sm† och
	stora,
042:009 och sade till dem: S† s„ger HERREN, Israels Gud, han som I haven
	s„nt mig till, f”r att jag skulle hos honom b”nfalla f”r eder:
042:010 Om I stannen kvar i detta land, s† skall jag uppbygga eder och
	ej mer sl† eder ned; jag skall plantera eder och ej mer upprycka
	eder.  Ty jag †ngrar det onda som jag har gjort eder.
042:011 Frukten icke mer f”r konungen i Babel, som I nu frukten f”r,
	frukten icke f”r honom, s„ger HERREN.  Ty jag „r med eder och
	vill fr„lsa eder och r„dda eder ur hans hand.
042:012 Jag vill l†ta eder finna barmh„rtighet; ja, han skall bliva
	barmh„rtig mot eder och l†ta eder v„nda tillbaka till edert
	land.
042:013 Men om I s„gen: ˝Vi vilja icke stanna i detta land˝, om I allts†
	icke h”ren HERRENS, eder Guds, r”st,
042:014 utan t„nken: ˝Nej, vi vilja begiva oss till Egyptens land, d„r
	vi slippa att se krig och h”ra basunljud och hungra efter br”d,
	d„r vilja vi bo˝ --
042:015 v„lan, h”ren d† HERRENS ord, I kvarblivna av Juda: S† s„ger
	HERREN Sebaot, Israels Gud: Om I verkligen st„llen eder f„rd
	till Egypten och kommen dit, f”r att bo d„r s†som fr„mlingar,
042:016 s† skall sv„rdet, som I frukten f”r, hinna upp eder d„r i
	Egyptens land, och hungersn”den, som I r„dens f”r, skall f”lja
	efter eder dit till Egypten, och d„r skolen I d”.
042:017 Ja, de m„nniskor som st„lla sin f„rd till Egypten, f”r att bo
	d„r, skola alla d” genom sv„rd, hunger och pest, och ingen av
	dem skall slippa undan och kunna r„dda sig fr†n den olycka som
	jag skall l†ta komma ”ver dem.
042:018 Ty s† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Likasom min vrede och
	f”rt”rnelse har utgjutit sig ”ver Jerusalems inv†nare, s† skall
	ock min f”rt”rnelse utgjuta sig ”ver eder, om I begiven eder
	till Egypten, och I skolen bliva ett exempel som man n„mner, n„r
	man f”rbannar, och ett f”rem†l f”r h„pnad, bannande och sm„lek,
	och I skolen aldrig mer f† se denna ort.
042:019 Ja, HERREN s„ger till eder, I kvarblivna av Juda: Begiven eder
	icke till Egypten.  M„rken v„l att jag i dag har varnat eder.
042:020 Ty I bedrogen eder sj„lva, n„r I s„nden mig till HERREN, eder
	Gud, och saden: ˝Bed f”r oss till HERREN, v†r Gud; och vadhelst
	HERREN, v†r Gud, s„ger, det m† du f”rkunna f”r oss, s† vilja vi
	g”ra det.˝
042:021 Jag har nu i dag f”rkunnat det f”r eder.  Men I haven icke velat
	h”ra HERRENS, eder Guds, r”st, i allt det varmed han har s„nt
	mig till eder.
042:022 S† veten nu att I skolen d” genom sv„rd, hunger och pest, p† den
	ort dit I †stunden att komma, f”r att bo d„r s†som fr„mlingar.
043:001 Men n„r Jeremia hade talat till allt folket alla HERRENS, deras
	Guds, ord, med vilka HERREN, deras Gud, hade s„nt honom till
	dem, allt som sagt „r,
043:002 d† svarade Asarja, Hosajas son, och Johanan, Kareas son, och
	alla de ”vriga fr„cka m„nnen -- dessa svarade Jeremia: ˝Det „r
	icke sant vad du s„ger; HERREN, v†r Gud, har icke s„nt dig och
	l†tit s„ga: 'I skolen icke begiva eder till Egypten, f”r att bo
	d„r s†som fr„mlingar.'
043:003 Nej, det „r Baruk, Nerias son, som uppeggar dig mot oss, p† det
	att vi m† bliva givna i kald‚ernas hand, f”r att dessa skola
	d”da oss eller f”ra oss bort till Babel.˝
043:004 Och varken Johanan, Kareas son, eller n†gon av krigsh”vitsm„nnen
	eller n†gon av folket ville h”ra HERRENS r”st och stanna kvar i
	Juda land.
043:005 I st„llet togo Johanan, Kareas son, och alla krigsh”vitsm„nnen
	med sig alla de kvarblivna av Juda, dem som fr†n alla de folk
	till vilka de hade varit f”rdrivna hade kommit tillbaka, f”r att
	bo i Juda land,
043:006 b†de m„n, kvinnor och barn, d„r till konungad”ttrarna och alla
	andra som Nebusaradan, ”versten f”r drabanterna, hade l„mnat
	kvar hos Gedalja, son till Ahikam, son till Safan, j„mv„l
	profeten Jeremia och Baruk, Nerias son,
043:007 och beg†vo sig till Egyptens land, ty de ville icke h”ra HERRENS
	r”st.  Och de kommo s† fram till Tapanhes.

043:008 Och HERRENS ord kom till Jeremia i Tapanhes; han sade:
043:009 Tag dig n†gra stora stenar och mura in dem i murbruket, d„r
	tegelgolvet l„gges, vid ing†ngen till Faraos hus i Tapanhes; g”r
	detta inf”r judiska m„ns ”gon
043:010 och s„g till dem: S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Se, jag
	skall s„nda †stad och h„mta min tj„nare Nebukadressar, konungen
	i Babel, och hans tron skall jag s„tta upp ovanp† de stenar som
	jag har l†tit mura in har, och han skall p† dem breda ut sin
	tronmatta.
043:011 Ty han skall komma och sl† Egyptens land och giva i pestens v†ld
	den som h”r pesten till, i f†ngenskapens v†ld den som h”r
	f†ngenskapen till, i sv„rdets v†ld den som h”r sv„rdet
	till.
043:012 Och jag skall t„nda eld p† Egyptens gudahus, och han skall
	br„nna upp dem och f”ra gudarna bort.  Och han skall rensa
	Egyptens land fr†n ohyra, likasom en herde rensar sin mantel;
	sedan skall han draga d„rifr†n i god ro.
043:013 Och han skall sl† s”nder stoderna i Bet-Semes i Egyptens land,
	och Egyptens gudahus skall han br„nna upp i eld.
044:001 Detta „r det ord som kom till Jeremia ang†ende alla de judar som
	bodde i Egyptens land, dem som bodde i Migdol, Tapanhes, Nof och
	Patros' land; han sade:
044:002 ˝S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: I haven sett all den
	olycka som jag har l†tit komma ”ver Jerusalem och ”ver alla Juda
	st„der -- Se, de „ro nu ”delagda, och ingen bor i dem;
044:003 detta f”r den ondskas skull som de bedrevo till att f”rt”rna
	mig, i det att de gingo bort och t„nde offereld och tj„nade
	andra gudar, som varken I sj„lva eller edra f„der haden k„nt.
044:004 Och titt och ofta s„nde jag till eder alla mina tj„nare
	profeterna och l„t s„ga: 'Bedriven icke denna styggelse, som jag
	hatar.'
044:005 Men de ville icke h”ra eller b”ja sitt ”ra d„rtill, s† att de
	omv„nde sig fr†n sin ondska och upph”rde att t„nda offereld †t
	andra gudar.
044:006 D„rf”r blev min f”rt”rnelse och vrede utgjuten, och den brann i
	Juda st„der och p† Jerusalems gator, s† att de blevo ”delagda
	och f”r”dda, s†som de nu „ro.
044:007 Och nu s„ger HERREN, h„rskarornas Gud, Israels Gud, s†: Varf”r
	bereden I eder sj„lva stor olycka?  I utroten ju ur Juda b†de
	man och kvinna, b†de barn och spenabarn bland eder, s† att ingen
	kvarleva av eder kommer att †terst†;
044:008 I f”rt”rnen ju mig genom edra h„nders verk, i det att I t„nden
	offereld †t andra gudar i Egyptens land, dit I haven kommit, f”r
	att bo d„r s†som fr„mlingar.  H„rav m†ste ske att I varden
	utrotade, och bliven ett exempel som man n„mner, n„r man
	f”rbannar, och ett f”rem†l f”r sm„lek bland alla jordens folk.
044:009 Haven I f”rg„tit edra f„ders onda g„rningar och Juda konungars
	onda g„rningar och deras hustrurs onda g„rningar och edra egna
	onda g„rningar och edra hustrurs onda g„rningar, vad de gjorde i
	Juda land och p† Jerusalems gator?
044:010 Žnnu i dag „ro de icke ”dmjukade; de frukta intet och vandra
	icke efter min lag och mina stadgar, dem som jag f”relade eder
	och edra f„der.
044:011 D„rf”r s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud, s†: Se, jag skall v„nda
	mitt ansikte mot eder till eder olycka, till att utrota hela
	Juda.
044:012 Och jag skall gripa de kvarblivna av Juda, som hava st„llt sin
	f„rd till Egyptens land, f”r att bo d„r s†som fr„mlingar.  Och de
	skola allasammans f”rg†s, i Egyptens land skola de falla; genom
	sv„rd och hunger skola de f”rg†s, b†de sm† och stora, ja, genom
	sv„rd och hunger skola de d”.  Och de skola bliva ett exempel som
	man n„mner, n„r man f”rbannar, och ett f”rem†l f”r h„pnad,
	bannande och sm„lek.
044:013 Och jag skall hems”ka dem som bo i Egyptens land, likasom jag
	hems”kte Jerusalem, med sv„rd, hunger och pest.
044:014 Och bland de kvarblivna av Juda, som hava kommit f”r att bo
	s†som fr„mlingar d„r i Egyptens land, skall ingen kunna r„dda
	sig och slippa undan, s† att han kan v„nda tillbaka till Juda
	land, dit de dock †stunda att f† v„nda tillbaka, f”r att bo
	d„r.  Nej, de skola icke f† v„nda tillbaka dit, f”rutom n†gra f†
	som bliva r„ddade.˝

044:015 D† svarade alla m„nnen -- vilka v„l visste att deras hustrur
	t„nde offereld †t andra gudar -- och alla kvinnorna, som stodo
	d„r i en stor hop, s† ock allt folket som bodde i Egyptens land,
	i Patros, de svarade Jeremia och sade:
044:016 ˝I det som du har talat till oss i HERRENS namn vilja vi icke
	h”rsamma dig,
044:017 utan vi vilja g”ra allt vad v†r mun har lovat, n„mligen t„nda
	offereld †t himmelens drottning och utgjuta drickoffer †t henne,
	s†som vi och v†ra fader, v†ra konungar och furstar gjorde i Juda
	st„der och p† Jerusalems gator.  D† hade vi br”d nog, och det
	gick oss v„l, och vi s†go icke till n†gon olycka.
044:018 Men fr†n den stund d† vi upph”rde att t„nda offereld †t
	himmelens drottning och utgjuta drickoffer †t henne hava vi
	lidit brist p† allt, och f”rg†tts genom sv„rd och hunger.
044:019 Och n„r vi nu t„nda offereld †t himmelens drottning och utgjuta
	drickoffer †t henne, „r det d† utan v†ra m„ns samtycke som vi †t
	henne g”ra offerkakor, vilka „ro avbilder av henne, och som vi
	utgjuta drickoffer †t henne?˝

044:020 Men Jeremia sade till allt folket, till m„nnen och kvinnorna och
	allt folket, som hade givit honom detta svar, han sade:
044:021 ˝F”rvisso har HERREN kommit ih†g och t„nkt p† huru I haven t„nt
	offereld i Juda st„der och p†.  Jerusalems gator, b†de I sj„lva
	och edra f„der, b†de edra konungar och furstar och folket i
	landet.
044:022 Och HERREN kunde icke l„ngre hava f”rdrag med eder f”r edert
	onda v„sendes skull, och f”r de styggelsers skull som I
	bedreven, utan edert land blev ”delagt och ett f”rem†l f”r
	h„pnad och f”rbannelse, s† att ingen kunde bo d„r, s†som vi nu
	se.
044:023 D„rf”r att I t„nden offereld och syndaden mot HERREN och icke
	villen h”ra HERRENS r”st eller vandra efter hans lag, efter hans
	stadgar och vittnesb”rd, d„rf”r har denna olycka tr„ffat eder,
	s†som vi nu se˝.

044:024 Och Jeremia sade ytterligare till allt folket och till alla
	kvinnorna: ˝H”ren HERRENS ord, I alla av Juda, som „ren i
	Egyptens land,
044:025 S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: I och edra hustrur haven
	med edra h„nder fullgjort vad I taladen med eder mun, n„r I
	saden: 'F”rvisso vilja vi fullg”ra de l”ften som vi gjorde, att
	t„nda offereld †t himmelens drottning och utgjuta drickoffer †t
	henne.'  V„lan, I m†n h†lla edra l”ften och fullg”ra edra
	l”ften;
044:026 men h”ren d† ocks† HERRENS ord, I alla av Juda, som bon i
	Egyptens land: Se, jag sv„r vid mitt stora namn, s„ger HERREN,
	att i hela Egyptens land mitt namn icke mer skall varda n„mnt av
	n†gon judisk mans mun, s† att han s„ger: 'S† sant Herren, HERREN
	lever.'
044:027 Ty se, jag skall vaka ”ver dem, till deras olycka, och icke till
	deras lycka, och alla m„n av Juda, som „ro i Egyptens land,
	skola f”rg†s genom sv„rd och hunger, till dess att de hava f†tt
	en „nde.
044:028 Och allenast n†gra som undkomma sv„rdet skola f† v„nda tillbaka
	fr†n Egyptens land till Juda land, en ringa hop.  Och s† skola
	alla kvarblivna av Juda, som hava kommit till Egyptens land, f”r
	att bo d„r s†som fr„mlingar, f† f”rnimma vilkens ord det „r som
	bliver best†ndande, mitt eller deras.

044:029 Och detta skall f”r eder vara tecknet till att jag skall hems”ka
	eder p† denna ort, s„ger HERREN, och I skolen s† f”rnimma att
	mina ord om eder f”rvisso skola bliva best†ndande, eder till
	olycka:
044:030 S† s„ger HERREN: Se, jag skall giva Farao Hofra, konungen i
	Egypten i hans fienders hand och i de m„ns hand, som st† efter
	hans liv, likasom jag har givit Sidkia, Juda konung, i
	Nebukadressars, den babyloniske konungens, hand, hans som var
	hans fiende, och som stod efter hans liv.˝
045:001 Detta „r det ord som profeten Jeremia talade till Baruk, Nerias
	son, n„r denne efter Jeremias diktamen tecknade upp dessa tal i
	en bok, under Jojakims, Josias sons, Juda konungs, fj„rde
	regerings†r; han sade:
045:002 S† s„ger HERREN, Israels Gud, om dig, Baruk:
045:003 Du s„ger: ˝Ve mig, ty HERREN har lagt ny sorg till min f”rra
	pl†ga!  Jag „r s† tr”tt av suckande och finner ingen ro.˝
045:004 Men s† skall du svara honom: S† s„ger HERREN: Se, vad jag har
	byggt upp, det m†ste jag riva ned, och vad jag har planterat,
	det m†ste jag rycka upp; och detta g„ller hela jorden.
045:005 Och du beg„r stora ting f”r dig!  Beg„r icke n†got s†dant; ty
	se, jag skall l†ta olycka komma ”ver all k”tt, s„ger HERREN, men
	dig skall jag l†ta vinna ditt liv s†som ett byte, till vilken
	ort du „n m† g†.
046:001 Detta „r vad som kom till profeten Jeremia s†som HERRENS ord om
	hednafolken.

046:002 Om Egypten, ang†ende den egyptiske konungen Farao Nekos h„r, som
	stod invid floden Frat, vid Karkemis, och som blev slagen av
	Nebukadressar, konungen i Babel, i Jojakims, Josias sons, Juda
	konungs, fj„rde regerings†r.

046:003   Reden till sk”ld och sk„rm,
	      och rycken fram till strid.
046:004   Sp„nnen f”r h„starna och bestigen springarna,
	      och st„llen upp eder,
	      med hj„lmarna p†.
	  G”ren spjuten blanka,
	      ikl„den eder pansaren.

046:005   Men varav kommer detta som jag nu ser?
	      De „ro f”rf„rade.
	  De vika tillbaka;
	      deras hj„ltar bliva slagna.
	  De taga till flykten
	      utan att v„nda sig om.
	  Skr„ck fr†n alla sidor!
	      s„ger HERREN.
046:006   Ej ens den snabbaste kan fly undan,
	      ej ens hj„lten kan r„dda sig.
	  Norrut, invid floden Frat,
	      d„r stappla de och falla.

046:007   Vem „r denne som stiger upp s†som Nilfloden,
	  denne vilkens vatten svalla s†som str”mmar?
046:008   Det „r Egypten som stiger upp s†som Nilfloden,
	  och s†som str”mmar svalla hans vatten.
	  Han s„ger: ˝Jag vill stiga upp och ”vert„cka landet;
	  jag vill f”rd„rva st„derna och dem som bo d„rinne.˝
046:009   Ja, dragen ditupp, I h„star;
	      stormen fram, I vagnar.
	  M† hj„ltarna t†ga fram,
	      etiopier och put‚er,
	      rustade med sk”ldar,
	  och lud‚er, rustade med b†gar,
	  b†gar som de sp„nna.
046:010   Ty detta „r Herrens; HERREN Sebaots, dag,
	  en h„mndedag, d† han skall h„mnas p† sina motst†ndare;
	  nu skall sv„rdet frossa sig m„tt
	  och dricka sig rusigt av deras blod.
	  Ty ett slaktoffer vill Herren, HERREN Sebaot, anst„lla
	  i nordlandet vid floden Frat.
046:011   Drag upp till Gilead och h„mta balsam,
	  du jungfru dotter Egypten.
	  Men f”rg„ves skaffar du dig l„kemedel i m„ngd;
	  du kan icke bliva helad.
046:012   Folken f† h”ra om din skam,
	  och av dina klagorop bliver jorden full;
	  ty den ene hj„lten stapplar p† den andre,
	  och de falla b†da tillsammans.

046:013 Detta „r det ord som HERREN talade till profeten Jeremia om att
	Nebukadressar, konungen i Babel, skulle komma och sl† Egyptens
	land:

046:014   F”rkunnen i Egypten
	      och kung”ren i Migdol,
	  ja, kung”ren i Nof,
	      s† ock i Tapanhes,
	  och s„gen: ˝Tr„d fram och g”r dig redo,
	  ty sv„rdet frossar runt omkring dig.˝
046:015   Varf”r „ro dina v„ldige slagna till marken?
	  De kunde ej h†lla st†nd, ty HERREN st”tte dem bort.
046:016   Han kom m†nga att stappla,
	  och s† f”llo de, den ene ”ver den andre;
	  de ropade: ˝Upp, l†t oss v„nda tillbaka till v†rt folk
	  och till v†rt f„dernesland,
	  undan det h„rjande sv„rdet.˝
046:017   Ja, man ropar d„r:
	  ˝Farao „r f”rlorad, Egyptens konung!
	  Han har f”rfelat sin tid.˝
046:018   S† sant jag lever, s„ger konungen,
	  han vilkens namn „r HERREN Sebaot,
	  en skall komma, v„ldig s†som Tabor ibland bergen,
	  s†som Karmel vid havet.
046:019   S† reden nu till †t eder, I dottern Egyptens inbyggare,
	  vad man beh”ver, n„r man skall g† i landsflykt.
	  Ty Nof skall bliva en ”demark
	  och varda uppbr„nt, s† att ingen kan bo d„r.

046:020   En sk”n kviga „r Egypten;
	  men en broms kommer farande norrifr†n.
046:021   Ocks† de legoknektar hon har i sitt land,
	      lika g”dda kalvar,
	  ja, ocks† de v„nda d† om och fly allasammans,
	      de kunna icke h†lla st†nd.
	  Ty deras of„rds dag har kommit ”ver dem,
	      deras hems”kelses tid.
046:022   Tyst smyger hon undan s†som en kr„lande orm,
	      ty med h„rsmakt draga de fram,
	  och med yxor komma de ”ver henne,
	      s†som g„llde det att hugga ved.
046:023   De f„lla hennes skog, s„ger HERREN,
	      ty ogenomtr„nglig „r den;
	  talrikare „ro de „n gr„shoppor,
	      ja, de kunna ej r„knas.
046:024   P† skam kommer dottern Egypten;
	      hon bliver given i nordlandsfolkets hand.

046:025 S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Se, jag skall hems”ka Amon
	fr†n No, s† ock Farao och Egypten med dess gudar och dess
	konungar, ja, b†de Farao och dem som f”rlita sig p† honom.
046:026 Och jag skall giva dem i de mans hand, som st† efter deras liv,
	i Nebukadressars, den babyloniske konungens, och i hans tj„nares
	hand.  Men d„refter skall landet bliva bebott s†som i forna
	dagar, s„ger HERREN.

046:027   S† frukta d† icke, du min tj„nare Jakob,
	      och var ej f”rf„rad, du Israel;
	  ty se, jag skall fr„lsa dig ur det avl„gsna landet,
	      och dina barn ur deras f†ngenskaps land.
	  Och Jakob skall f† komma tillbaka
	      och leva i ro och s„kerhet,
	      och ingen skall f”rskr„cka honom.
046:028   Ja, frukta icke, du min tj„nare Jakob, s„ger HERREN,
	      ty jag „r med dig.
	  Och jag skall g”ra „nde p† alla de folk
	  till vilka jag har drivit dig bort;
	  men p† dig vill jag ej alldeles g”ra „nde,
	  jag vill blott tukta dig med m†tta;
	  ty alldeles ostraffad kan jag ju ej l†ta dig bliva.
047:001 Detta „r vad som kom till profeten Jeremia s†som HERRENS ord om
	filist‚erna, f”rr„n Farao hade intagit Gasa.
047:002   S† s„ger HERREN:
	  Se, vatten stiga upp norrifr†n
	      och v„xa till en ”versv„mmande str”m;
	  de ”versv„mma landet och allt vad d„ri „r,
	      st„derna med dem som bo d„rinne.
	  Och m„nniskorna ropa,
	      alla landets inbyggare j„mra sig
047:003   N„r bullret h”res av hans hingstars hovslag,
	      n„r hans vagnar d†na,
	      n„r hans hjuldon rassla,
	  d† se ej f„derna sig om efter barnen,
	      s† maktl”sa st† de
047:004   inf”r den dag som kommer
	      med f”rd„rv ”ver alla filist‚er,
	  med underg†ng f”r alla dem som „ro kvar
	      till att f”rsvara Tyrus och Sidon.
	  Ty HERREN skall f”rd„rva filist‚erna,
	      kvarlevan fr†n Kaftors ”.
047:005   Skallighet stundar f”r Gasa,
	      det „r f”rbi med Askelon,
	  med kvarlevan i deras dalbygd.
	      Huru l„nge skall du rista m„rken p† dig?

047:006   Ack ve!  Du HERRENS sv„rd,
	      n„r skall du „ntligen f† ro,
	  Drag dig tillbaka i din skida,
	      vila dig och var stilla.
047:007   Dock, huru skulle det kunna f† ro,
	      d† det „r HERRENS bud det utf”r?
	  Mot Askelon, mot Kustlandet vid havet,
	      mot dem har han best„mt det.
048:001   Om Moab.

	  S† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud:
	  Ve ”ver Nebo, ty det „r f”rst”rt!
	  Kirjataim har kommit p† skam och „r intaget,
	  f„stet har kommit p† skam och ligger krossat.
048:002   Moabs ber”mmelse „r icke mer.
	  I Hesbon f”rehar man onda anslag mot det:
	  ˝Upp, l†t oss utrota det, s† att det icke mer „r ett folk.˝
	  Ocks† du, Madmen, skall f”rg”ras,
	  sv„rdet skall f”lja dig i sp†ren.
048:003   Klagorop h”ras fr†n Horonaim,
	  f”r”delse och stort brak.
048:004   Ja, Moab ligger f”rst”rt;
	  h”gljutt klaga dess barn.
048:005   Uppf”r Halluhots h”jd stiger man under gr†t,
	  och p† v„gen ned till Horonaim
	  h”ras †ngestfulla klagorop ”ver f”rst”relsen.
048:006   Flyn, r„dden edra liv,
	  och bliven som torra buskar i ”knen.
048:007   Ty d„rf”r att du f”rlitar dig p† dina verk
	  och dina skatter, skall ock du bliva intagen;
	  och Kemos skall g† bort i f†ngenskap
	  och hans pr„ster och furstar med honom.
048:008   Och en f”rh„rjare skall komma ”ver var stad,
	  s† att ingen stad skall kunna r„dda sig;
	  dalen skall bliva f”rst”rd och sl„tten ”delagd,
	  s†som HERREN har sagt.
048:009   Given vingar †t Moab,
	  ty flygande m†ste han fly bort.
	  Hans st„der skola bliva mark,
	  och ingen skall bo i dem.
048:010   F”rbannad vare den som f”rsumligt
	      utf”r HERRENS verk,
	  f”rbannad vare den som dr”jer
	      att bloda sitt sv„rd.

048:011   I s„kerhet har Moab levat fr†n sin ungdom
	      och har legat i ro p† sin dr„gg;
	  han har icke varit t”md ur ett k„rl i ett annat,
	      icke vandrat bort i f†ngenskap;
	  d„rf”r har hans smak beh†llit sig,
	      och hans lukt har ej f”rvandlats.
048:012   Se, d„rf”r skola dagar komma, s„ger HERREN,
	  d† jag skall s„nda till honom vintappare,
	      som skola tappa honom
	  och t”mma hans k„rl
	      och krossa hans krukor.
048:013   D† skall Moab komma p† skam med Kemos,
	  likasom Israels hus kom p† skam med Betel,
	      som det f”rlitade sig p†.
048:014   Huru kunnen I s„ga: ˝Vi „ro hj„ltar
	      och tappra m„n i striden˝?
048:015   Moab skall „nd† bliva f”rst”rt,
	      dess st„der skola g† upp i r”k,
	  och dess utvalda unga manskap
	      m†ste ned till att slaktas;
	  s† s„ger konungen,
	      han vilkens namn „r HERREN Sebaot.
048:016   Snart kommer Moabs of„rd,
	      och hans olycka hastar fram med fart.
048:017   ™mken honom, I alla som bon omkring honom,
	      I alla som k„nnen hans namn.
	  S„gen: ˝Huru s”nderbruten „r icke den starka spiran,
	      den pr„ktiga staven!˝

048:018   Stig ned fr†n din h„rlighet och s„tt dig p† torra marken,
	      du dottern Dibons folk;
	  ty Moabs f”rh„rjare drager upp mot dig
	      och f”rst”r dina f„sten.
048:019   St„ll dig vid v„gen och spela omkring dig,
	      du Aroers folk;
	  fr†ga m„nnen som fly och kvinnorna som s”ka r„dda sig,
	      s„g: ˝Vad har h„nt?˝
048:020   Moab har kommit p† skam, ja, det „r krossat;
	      j„mren eder och ropen
	  F”rkunnen vid Arnon
	      att Moab „r f”rst”rt.

048:021 Domen har kommit ”ver sl„ttlandet, ”ver Holon, Jahas och Mofaat,
048:022 ”ver Dibon, Nebo och Bet-Diblataim,
048:023 ”ver Kirjataim, Bet-Gamul och Bet-Meon,
048:024 ”ver Keriot och Bosra och ”ver alla andra st„der i Moabs land,
	vare sig de ligga fj„rran eller n„ra.
048:025 Avhugget „r Moabs horn, och hans arm „r s”nderbruten, s„ger
	HERREN.

048:026   G”ren honom drucken, ty han har f”rh„vt sig mot HERREN;
	      ja, m† Moab ragla omkull i sina egna spyor
	  och bliva till †tl”je, ocks† han.
048:027   Eller var icke Israel till ett †tl”je f”r dig?
	  Blev han d† ertappad bland tjuvar,
	  eftersom du skakar huvudet, s† ofta du talar om honom?

048:028   ™vergiven edra st„der
	      och byggen bo i klipporna,
	      I Moabs inbyggare,
	  och bliven lika duvor
	      som bygga sina n„sten
	      bortom klyftans gap.

048:029   Vi hava h”rt om Moabs h”gmod,
	      det ”verm†ttan h”ga,
	  om hans stolthet, h”gmod och h”gf„rd
	      och hans hj„rtas f”rh„velse.
048:030   Jag k„nner, s„ger HERREN, hans ”vermod och op†litlighet,
	      hans l”sa tal och op†litliga handlingss„tt.
048:031   D„rf”r m†ste jag j„mra mig f”r Moabs skull;
	      ”ver hela Moab m†ste jag klaga.
	  ™ver Kir-Heres' m„n m† man sucka.
048:032   Mer „n Jaeser gr†ter, m†ste jag gr†ta ”ver dig,
	      du Sibmas vintr„d,
	  du vars rankor gingo ”ver havet
	      och n†dde till Jaesers hav;
	  mitt i din sommar och din vinb„rgning
	      har ju en f”rh„rjare slagit ned.
048:033   Gl„dje och fr”jd „r nu avb„rgad
	      fr†n de b”rdiga f„lten
	      och fr†n Moabs land.
	  P† vinet i pressarna har jag gjort slut;
	      man trampar ej mer vin under sk”rdeskri,
	      sk”rdeskriet „r intet sk”rdeskri mer.
048:034   Fr†n Hesbon, j„mmerstaden, „nda till Eleale,
	       „nda till Jahas upph„ver man rop,
	  och fr†n Soar „nda till Horonaim,
	       till Eglat-Selisia;
	  ty ocks† Nimrims vatten
	       bliva torr ”kenmark.
048:035   Och jag skall i Moab s† g”ra, s„ger HERREN,
	      att ingen mer framb„r offer p† offerh”jden
	  och ingen mer t„nder offereld †t sin gud.

048:036 D„rf”r klagar mitt hj„rta s†som en fl”jt ”ver Moab, ja, mitt
	hj„rta klagar s†som en fl”jt ”ver Kir-Heres' m„n: vad de hava
	kvar av sitt f”rv„rv g†r ju f”rlorat.
048:037 Ty alla huvuden „ro skalliga och alla sk„gg avskurna; p† alla
	h„nder „ro s†rm„rken och omkring l„nderna
	s„cktyg.
048:038 P† alla Moabs tak och p† dess torg h”res allenast d”dsklagan, ty
	jag har krossat Moab s†som ett v„rdel”st k„rl, s„ger HERREN.

048:039 Huru f”rf„rad „r han icke!  I m†n j„mra eder.  Huru v„nder icke
	Moab ryggen till med blygd!  Ja, Moab bliver ett †tl”je och en
	skr„ck f”r alla dem som bo d„romkring.

048:040 Ty s† s„ger HERREN: Se, en som liknar en ”rn sv„var fram och
	breder ut sina vingar ”ver Moab.
048:041 Keriot bliver intaget, bergf„stena bliva er”vrade.  Och Moabs
	hj„ltars hj„rtan bliva p† den dagen s†som en kvinnas hj„rta, n„r
	hon „r barnsn”d.
048:042 Ja, Moab skall f”rg”ras s† att det icke mer „r ett folk, ty det
	har f”rh„vt sig mot HERREN.

048:043 Faror, fallgropar och f„llor v„nta eder, I Moabs inbyggare,
	s„ger HERREN.
048:044 Om n†gon flyr undan faran, s† st”rtar han i fallgropen, och om
	han kommer upp ur fallgropen, s† f†ngas han i f„llan.  Ty jag
	skall l†ta ett hems”kelsens †r komma ”ver dem, ”ver Moab, s„ger
	HERREN.
048:045 I Hesbons skugga stanna de, det „r ute med flyktingarnas kraft.

	  Ty eld gick ut fr†n Hesbon,
	  en l†ga fr†n Sihons land;
	  och den f”rt„rde Moabs tinning,
	  hj„ssan p† stridslarmets s”ner.
048:046   Ve dig, Moab!
	  F”rlorat „r Kemos' folk.
	  Ty dina s”ner „ro tagna till f†nga,
	  och dina d”ttrar f”rda bort i f†ngenskap.

048:047 Men i kommande dagar skall jag †ter uppr„tta Moab, s„ger HERREN.

	S† l†ngt om domen ”ver Moab.
049:001 Om Ammons barn.

	  S† s„ger HERREN:
	  Har Israel nu inga barn,
	  eller har han ingen arvinge mer?
	  Eller varf”r har Malkam tagit arv, efter Gad,
	  och varf”r bor hans folk i dess st„der?
049:002   Se, d„rf”r skola dagar komma, s„ger HERREN
	  d† jag skall l†ta h”ra ett h„rskri
	  mot Rabba i Ammons barns land;
	  och d† skall det bliva en ”de grush”g,
	  och dess lydst„der skola br„nnas upp i eld;
	  och Israel skall d† taga arv
	  efter dem som hava tagit hans arv, s„ger HERREN.
049:003   J„mra dig, du Hesbon, ty Ai „r f”rst”rt;
	  ropen, I Rabbas d”ttrar.
	  H”ljen eder i sorgdr„kt, klagen,
	  och g†n omkring i g†rdarna;
	  ty Malkam m†ste vandra bort i f†ngenskap,
	  och hans pr„ster och furstar med honom.

049:004 Varf”r ber”mmer du dig av dina dalar, av att din dal fl”dar
	”ver, du avf„lliga dotter?  Du som f”rlitar dig p† dina skatter
	och s„ger: ˝Vem skall v„l komma †t mig?˝,
049:005 se, jag skall l†ta f”rskr„ckelse komma ”ver dig fr†n alla dem
	som bo omkring dig, s„ger Herren, HERREN Sebaot.  Och I skolen
	varda bortdrivna, var och en †t sitt h†ll och ingen skall
	f”rsamla de flyktande.
049:006 Men d„refter skall jag †ter uppr„tta Ammons barn, s„ger HERREN.

049:007 Om Edom.

	  S† s„ger HERREN Sebaot:
	  Finnes d† ingen vishet mer i Teman?
	  Har all r†dighet f”rsvunnit ifr†n de f”rst†ndiga?
	      Žr deras vishet utt”md?
049:008   Flyn, v„nden om, g”mmen eder djupt nere,
	      I Dedans inbyggare.
	  Ty ”ver Esau skall jag l†ta of„rd komma
	      p† hans hems”kelses tid.
049:009   N„r vinb„rgare komma ”ver dig,
	      skola de icke l„mna kvar n†gon eftersk”rd.
	  N„r tjuvar komma om natten,
	      skola de f”rd„rva s† mycket dem lyster.
049:010   Ty jag skall blotta Esau,
	      jag skall uppenbara hans g”mslen,
	  och han skall icke lyckas h†lla sig dold;
	  f”rd„rv skall drabba hans barn, hans br”der och grannar,
	      och han skall icke mer vara till.
049:011   Bekymra dig ej om dina faderl”sa, jag vill beh†lla dem vid liv;
	      och m† dina „nkor f”rtr”sta p† mig.

049:012 Ty s† s„ger HERREN: Se, de som icke hade f”rskyllt att dricka
	kalken, de n”dgas att dricka den; skulle d† du bliva ostraffad?
	Nej, du skall icke bliva ostraffad, utan skall n”dgas att dricka
	den.
049:013 Ty vid mig sj„lv har jag svurit, s„ger HERREN, att Bosra skall
	bliva ett f”rem†l f”r h„pnad och sm„lek; det skall f”r”das och
	bliva ett exempel som man n„mner, n„r man f”rbannar; och alla
	dess lydst„der skola bliva ”demarker f”r ev„rdlig tid.

049:014   Ett budskap har jag h”rt fr†n HERREN,
	      och en budb„rare „r uts„nd bland folken:
	  ˝F”rsamlen eder och kommen emot det,
	      och st†n upp till strid.
049:015   Ty se, jag skall g”ra dig ringa bland folken,
	      f”raktad bland m„nniskorna.
049:016   Den f”rf„ran du v„ckte har bedragit dig,
	      ja, ditt hj„rtas ”vermod,
	  d„r du sitter ibland bergsklyftorna
	      och h†ller dig fast h”gst uppe p† h”jden.
	  Om du „n byggde ditt n„ste s† h”gt uppe som ”rnen,
	  s† skulle jag dock st”rta dig ned d„rifr†n, s„ger HERREN.

049:017 Och Edom skall bliva ett f”rem†l f”r h„pnad; alla som g† d„r
	fram skola h„pna och vissla vid tanken p† alla dess pl†gor.
049:018 Likasom n„r Sodom och Gomorra med sina grannst„der omst”rtades,
	s„ger HERREN, s† skall ingen mer bo d„r och intet m„nniskobarn
	d„r vistas.

049:019 Se, lik ett lejon som drager upp fr†n Jordanbygdens sn†r och
	bryter in p† frodiga betesmarker skall jag i ett ”gonblick jaga
	dem bort d„rifr†n; och den som jag utv„ljer skall jag s„tta till
	herde ”ver dem.  Ty vem „r min like, och vem kan st„lla mig till
	ansvar?  Och vilken „r den herde som kan best† inf”r mig?
049:020 H”ren d„rf”r det r†d som HERREN har lagt mot Edom, och de tankar
	som han har mot Temans inbyggare: Ja, herdegossarna skola
	sannerligen sl„pas bort; sannerligen, deras betesmark skall
	h„pna ”ver dem.
049:021 Vid d†net av deras fall b„var jorden; man skriar s†, att ljudet
	h”res „nda borta vid R”da havet.
049:022 Se, en som liknar en ”rn lyfter sig och sv„var fram och breder
	ut sina vingar ”ver Bosra.  Och Edoms hj„ltars hj„rtan bliva p†
	den dagen s†som en kvinnas hj„rta, n„r hon „r i barnsn”d.

049:023 Om Damaskus.

	  Hamat och Arpad komma p† skam;
	  ty ett ont budskap f† de h”ra,
	      och de betagas av †ngest.
	  I havet r†der oro;
	      det kan ej vara stilla.
049:024   Damaskus f”rlorar modet,
	      det v„nder sig om till flykt,
	      ty skr„ck har fattat det;
	  †ngest och v†nda har gripit det,
	      lik en barnaf”derskas.
049:025   Varf”r l„t man den icke vara,
	      den ber”mda staden,
	      min gl„djes stad?
049:026   S† m†ste nu dess unga m„n
	      falla p† dess gator,
	  och alla dess stridsm„n
	      f”rg”ras p† den dagen,
	  s„ger HERREN Sebaot.
049:027   Och jag skall t„nda eld
	      p† Damaskus' murar,
	  och elden skall f”rt„ra
	      Ben-Hadads palatser.

049:028 Om Kedar och Hasors riken, som blevo slagna av Nebukadressar,
	konungen i Babel.

	S† s„ger HERREN:
	  Upp, ja, dragen †stad upp mot Kedar,
	  och f”rd„rven ™sterlandets s”ner.
049:029   Deras hyddor och deras hjordar m† man taga,
	  deras t„lt och allt deras bohag
	  och deras kameler m† f”ras bort ifr†n dem
	  och man m† ropa ”ver dem; ˝Skr„ck fr†n alla sidor!˝
049:030   Flyn, ja, flykten med hast,
	  g”mmen eder djupt nere, I Hasors inbyggare, s„ger HERREN,
	  ty Nebukadressar, konungen i Babel,
	  har lagt r†d mot eder
	  och t„nkt ut mot eder ett anslag.
049:031   Upp, s„ger HERREN, ja, dragen ditupp
	  mot ett fredligt folk, som bor d„r i trygghet,
	  utan b†de portar och bommar,
	  i sin avskilda boning.
049:032   Deras kameler skola bliva edert byte,
	  och deras myckna boskap skall bliva edert rov;
	  och jag skall f”rstr” dem †t alla v„derstreck,
	  m„nnen med det kantklippta h†ret
	  och fr†n alla sidor skall jag l†ta of„rd
	  komma ”ver dem, s„ger HERREN.
049:033   Och Hasor skall bliva en boning f”r schakaler
	  en ”demark till ev„rdlig tid;
	  ingen skall mer bo d„r
	  och intet m„nniskobarn d„r vistas.

049:034 Detta „r vad som kom till profeten Jeremia s†som HERRENS ord om
	Elam, i begynnelsen av Sidkias, Juda konungs, regering; han
	sade:
049:035 S† s„ger HERREN Sebaot: Se, jag skall bryta s”nder Elams b†ge,
	deras yppersta makt.
049:036 Och fr†n himmelens fyra „ndar skall jag l†ta fyra vindar komma
	mot Elam, och skall f”rstr” dess folk †t alla dessa v„derstreck;
	och intet folk skall finnas, dit icke de f”rdrivna ifr†n Elam
	skola komma.
049:037 Och jag skall g”ra elamiterna f”rf„rade f”r sina fiender och f”r
	dem som st† efter deras liv, och jag skall l†ta olycka komma
	”ver dem, min vredes gl”d, s„ger HERREN.  Jag skall s„nda
	sv„rdet efter dem, till dess att jag har gjort „nde p† dem.
049:038 Och jag skall s„tta upp min tron i Elam och f”rg”ra d„r b†de
	konung och furstar, s„ger HERREN.
049:039 Men i kommande dagar skall jag †ter uppr„tta Elam, s„ger HERREN.
050:001 Detta „r det ord som HERREN talade om Babel, om kald‚ernas land,
	genom profeten Jeremia.

050:002 F”rkunnen detta bland folken och kung”ren det, och resen upp ett
	baner; kung”ren det, d”ljen det icke.  S„gen: Babel „r intaget,
	Bel har kommit p† skam, Merodak „r krossad, ja, dess avgudar
	hava kommit p† skam, dess el„ndiga avgudar „ro krossade.
050:003 Ty ett folk drager upp mot det norrifr†n, som skall g”ra dess
	land till en ”demark, s† att ingen kan bo d„ri; b†de m„nniskor
	och djur skola fly bort.

050:004 I de dagarna och p† den tiden, s„ger HERREN, skola Israels barn
	komma vandrande tillsammans med Juda barn; under gr†t skola de
	g† †stad och s”ka HERREN, sin Gud.
050:005 De skola fr†ga efter Sion; hit†t skola deras ansikten vara
	v„nda: ˝Kommen!  M† man nu h†lla fast vid HERREN i ett evigt
	f”rbund, som aldrig varder f”rg„tet.˝

050:006 En vilsekommen hjord var mitt folk.  Deras herdar hade f”rt dem
	vilse och l„to dem irra omkring p† bergen.  S† str”vade de fr†n
	berg till h”jd och gl”mde sin r„tta l„gerplats.
050:007 Alla som tr„ffade p† dem †to upp dem, och deras ov„nner sade:
	˝Vi †draga oss ingen skuld d„rmed.˝  S† skedde, d„rf”r att de
	hade syndat mot HERREN, r„ttf„rdighetens boning, mot HERREN,
	deras f„ders hopp.

050:008 Flyn ut ur Babel, dragen bort ifr†n kald‚ernas land, och bliven
	lika bockar som hasta framf”r hjorden.
050:009 Ty se, jag skall uppv„cka fr†n nordlandet en hop av stora folk
	och f”ra dem upp mot Babel, och de skola rusta sig till strid
	mot det; fr†n det h†llet skall det bliva intaget.  Deras pilar
	skola vara s†som en lyckosam hj„ltes, som icke v„nder tillbaka
	utan seger.
050:010 Och Kaldeen skall l„mnas till plundring; dess plundrare skola
	alla f† nog, s„ger HERREN.
050:011 Ja, om I „n gl„djens och fr”jden eder, I som sk”vlen min
	arvedel, om I „n hoppen s†som kvigor p† tr”skplatsen och frusten
	s†som hingstar,
050:012 eder moder skall dock komma storligen p† skam; hon som har f”tt
	eder skall f† blygas.  Se, bland folken skall hon bliva den
	yttersta -- en ”ken, ett torrt land och en hedmark!
050:013 F”r HERRENS f”rt”rnelses skull m†ste det ligga obebott och
	alltigenom vara en ”demark.  Alla som g† fram vid Babel skola
	h„pna och vissla vid tanken p† alla dess pl†gor.

050:014 Rusten eder till strid mot Babel fr†n alla sidor, I som sp„nnen
	b†ge; skjuten p† henne, sparen icke p† pilarna; ty mot HERREN
	har hon syndat.
050:015 H”jen segerrop ”ver henne p† alla sidor: ˝Hon har m†st giva sig;
	fallna „ro hennes st”djepelare, nedrivna hennes murar!˝  Detta „r
	ju HERRENS h„mnd, s† h„mnens d† p† henne.  S†som hon har gjort,
	s† m†n I g”ra mot henne.
050:016 Utroten ur Babel b†de dem som s† och dem som i sk”rdens tid f”ra
	lien.  Undan det h„rjande sv„rdet m† envar nu v„nda om till sitt
	folk och envar fly hem till sitt land.

050:017 Israel var ett vilsekommet f†r som jagades av lejon.  F”rst †ts
	det upp av konungen i Assyrien, och sist har Nebukadressar,
	konungen i Babel, gnagt dess ben.
050:018 D„rf”r s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud, s†: Se, jag skall
	hems”ka konungen i Babel och hans land, likasom jag har hems”kt
	konungen i Assyrien.
050:019 Och jag skall f”ra Israel tillbaka till hans betesmarker, och
	han skall f† g† bet p† Karmel och i Basan; och p† Efraims berg
	och i Gilead skall han f† „ta sig m„tt.
050:020 I de dagarna och p† den tider s„ger HERREN, skall man s”ka efter
	Israels missg„rning, och den skall icke mer vara till, och efter
	Juda synder, och de skola icke mer bliva funna; ty jag skall
	f”rl†ta dem som jag l†ter leva kvar.

050:021 Drag ut mot Merataims land och mot inbyggarna i
	Pekod.  F”rf”lj dem och d”da dem och giv dem till spillo,
	s„ger HERREN, och g”r i alla stycken s†som jag har befallt dig.
050:022 Krigsrop h”ras i landet, och stort brak.
050:023 Huru s”nderbruten och krossad „r den icke, den hammare som slog
	hela jorden!  Huru har icke Babel blivit till h„pnad bland
	folken!
050:024 Jag lade ut en snara f”r dig, och s† blev du f†ngad, Babel,
	f”rr„n du visste d„rav; du blev ertappad och gripen, ty det var
	med HERREN som du hade givit dig i strid.
050:025 HERREN ”ppnade sin rustkammare och tog fram sin vredes vapen.  Ty
	ett verk hade Herren, HERREN Sebaot, att utf”ra i kald‚ernas
	land.
050:026 Ja, kommen ”ver det fr†n alla sidor, ”ppnen dess f”rr†dskammare,
	kasten i en h”g vad d„r finnes, s†som man g”r med s„d, och given
	det till spillo; l†ten intet d„rav bliva kvar.
050:027 Nedg”ren alla dess tjurar, f”ren dem ned till att slaktas.  Ve
	dem, ty deras dag har kommit, deras hems”kelses tid!
050:028 H”r huru de fly och s”ka r„dda sig ur Babels land, f”r att i
	Sion f”rkunna HERRENS, v†r Guds, h„mnd, h„mnden f”r hans tempel.

050:029 B†den upp mot Babel folk i m„ngd, allt vad b†gskyttar heter;
	l„gren eder runt omkring det, l†ten ingen undkomma.  Vederg„llen
	det efter dess g„rningar; g”ren mot det alldeles s†som det
	sj„lvt har gjort.  Ty mot HERREN har det handlat ”vermodigt, mot
	Israels Helige.
050:030 D„rf”r skola dess unga man falla p† dess gator, och alla dess
	stridsm„n skola f”rg”ras p† den dagen, s„ger HERREN.

050:031 Se, jag skall v„nda mig mot dig, du ”vermodige, s„ger Herren,
	HERREN Sebaot, ty din dag har kommit, den tid d† jag vill
	hems”ka dig.
050:032 D† skall den ”vermodige stappla och falla, och ingen skall kunna
	uppr„tta honom.  Och jag skall t„nda eld p† hans st„der, och
	elden skall f”rt„ra allt omkring honom.

050:033 S† s„ger HERREN Sebaot: F”rtryckta „ro Israels barn, och Juda
	barn j„mte dem.  Alla de som hava fart dem i f†ngenskap h†lla dem
	fast och vilja icke sl„ppa dem.
050:034 Men deras f”rlossare „r stark; HERREN Sebaot „r hans namn.  Han
	skall f”rvisso utf”ras deras sak, s† att han skaffar ro †t
	jorden -- men oro †t Babels inv†nare.

050:035 Sv„rd komme ”ver kald‚erna, s„ger HERREN, ”ver Babels inv†nare,
	”ver dess furstar och dess visa m„n!
050:036 Sv„rd komme ”ver l”gnprofeterna, s† att de st† d„r s†som d†rar!
	Sv„rd komme ”ver dess hj„ltar, s† att de bliva f”rf„rade!
050:037 Sv„rd komme ”ver dess h„star och vagnar och ”ver allt fr„mmande
	folk d„rinne, s† att de bliva s†som kvinnor!  Sv„rd komme ”ver
	dess skatter, s† att de bliva tagna s†som byte!
050:038 Torka komme ”ver dess vatten, s† att de bliva uttorkade!  Ty det
	„r ett bel„tenas land, och skr„ckgudar dyrka de s†som vanvettiga
	m„nniskor.
050:039 D„rf”r skola nu schakaler bo d„r tillsammans med andra ”kendjur,
	och strutsar skola d„r f† sin boning.  Aldrig mer skall det bliva
	bebyggt, fr†n sl„kte till sl„kte skall det vara
	obebott.
050:040 Likasom n„r Sodom och Gomorra med sina grannst„der omst”rtades
	av Gud, s„ger HERREN, s† skall ingen mer bo d„r och intet
	m„nniskobarn d„r vistas.

050:041 Se, ett folk kommer norrifr†n; ett stort folk och m†nga konungar
	resa sig och komma fr†n jordens yttersta „nda.
050:042 De f”ra b†ge och lans, de „ro grymma och utan f”rbarmande.  D†net
	av dem „r s†som havets brus, och p† sina h„star rida de fram,
	rustade s†som k„mpar till strid, mot dig, du dotter Babel.
050:043 N„r konungen i Babel h”r ryktet om dem, sjunka hans h„nder ned;
	„ngslan griper honom, †ngest lik en barnaf”derskas.

050:044 Se, lik ett lejon som drager upp fr†n Jordanbygdens sn†r och
	bryter in p† frodiga betesmarker skall jag i ett ”gonblick jaga
	dem bort d„rifr†n; och den som jag utv„ljer skall jag s„tta till
	herde ”ver dem.  Ty vem „r min like, och vem kan st„lla mig till
	ansvar?  Och vilken „r den herde som kan best† inf”r mig?
050:045 H”ren d„rf”r det r†d som HERREN har lagt mot Babel, och de
	tankar som han har mot kald‚ernas land: Ja, herdegossarna skola
	sannerligen sl„pas bort; sannerligen, deras betesmark skall
	h„pna ”ver dem.
050:046 N„r man ropar: ˝Babel „r intaget˝, d† b„var jorden, och ett
	skriande h”res bland folken.

051:001 S† s„ger HERREN: Se, jag skall uppv„cka mot Babel och mot
	Leb-Kamais inbyggare en f”rd„rvares ande.
051:002 Och jag skall s„nda fr„mlingar mot Babel, och de skola kasta det
	med kastskovlar och ”del„gga dess land.  Ja, fr†n alla sidor
	skola de komma emot det p† olyckans dag.
051:003 Skyttar skola sp„nna sina b†gar mot dem som d„r sp„nna b†ge, och
	mot dem som d„r yvas i pansar.  Skonen icke dess unga m„n, given
	hela dess h„r till spillo.
051:004 D”dsslagna m„n skola d† falla i kald‚ernas land och genomborrade
	man p† dess gator.
051:005 Ty Israel och Juda „ro icke „nkor som hava blivit ”vergivna av
	sin Gud, av HERREN Sebaot, d„rf”r att deras land var fullt av
	skuld mot Israels Helige.
051:006 Flyn ut ur Babel; m† var och en s”ka r„dda sitt liv, s† att I
	icke f”rg†s genom dess missg„rning.  Ty detta „r f”r HERREN en
	h„mndens tid, d† han vill vederg„lla det vad det har gjort.

051:007 Babel var i HERRENS hand en gyllene kalk som gjorde hela jorden
	drucken.  Av dess vin drucko folken, och s† blevo folken s†som
	vanvettiga.
051:008 Men pl”tsligt „r nu Babel fallet och krossat.  J„mren eder ”ver
	henne, h„mten balsam f”r hennes pl†ga, om hon till „ventyrs kan
	helas.
051:009 ˝Ja, vi hava s”kt hela Babel, men hon har icke kunnat helas; l†t
	oss l„mna henne och g† var och en till sitt land.  Ty hennes
	straffdom r„cker upp till himmelen och n†r allt upp till
	skyarna.
051:010 HERREN har l†tit v†r r„tt g† fram; kom, l†t oss f”rt„lja i Sion
	HERRENS, v†r Guds, verk.˝

051:011 V„ssen pilarna, fatten sk”ldarna.  HERREN har uppv„ckt de
	mediska konungarnas ande; ty hans tankar „ro v„nda mot Babel
	till att f”rd„rva det.  Ja, HERRENS h„mnd „r h„r, h„mnden f”r
	hans tempel.
051:012 Resen upp ett baner mot Babels murar, h†llen str„ng vakt,
	st„llen ut v„ktare, l„ggen bakh†ll; ty HERREN har fattat sitt
	beslut, och han g”r vad han har talat mot Babels inv†nare.
051:013 Du som bor vid stora vatten och „r s† rik p† skatter, din „nde
	har nu kommit, din vinningslystnads m†tt „r fyllt.
051:014 HERREN Sebaot har svurit vid sig sj„lv: sannerligen, om jag „n
	har uppfyllt dig med m„nniskor s† talrika som gr„shoppor, s†
	skall man dock f† upph„va sk”rdeskri ”ver dig.

051:015   Han har gjort jorden genom sin kraft,
	  han har berett jordens krets genom sin vishet,
	  och genom sitt f”rst†nd har han utsp„nt himmelen.
051:016   N„r han vill l†ta h”ra sin r”st,
	  d† brusa himmelens vatten,
	  d† l†ter han regnskyar stiga upp fr†n jordens „nda;
	  han l†ter ljungeldar komma med regn
	  och f”r vinden ut ur dess f”rvaringsrum.
051:017   S†som d†rar st† d† alla m„nniskor d„r och begripa intet;
	  guldsmederna komma d† alla p† skam med sina bel„ten,
	  ty deras gjutna bel„ten „ro l”gn,
	  och ingen ande „r i dem.
051:018   De „ro f†f„nglighet, en tillverkning att le †t;
	  n„r hems”kelsen kommer ”ver dem, m†ste de f”rg†s.
051:019   Men s†dan „r icke han som „r Jakobs del;
	  nej, det „r han som har skapat allt,
	  och s„rskilt sin arvedels stam.
	  HERREN Sebaot „r hans namn.

051:020   Du var min hammare, mitt stridsvapen;
	  med dig krossade jag folk, med dig f”rd„rvade jag riken.
051:021   Med dig krossade jag h„st och ryttare;
	  med dig krossade jag vagn och k”rsven.
051:022   Med dig krossade jag man och kvinna;
	  med dig krossade jag gammal och ung;
	  med dig krossade jag yngling och jungfru.
051:023   Med dig krossade jag herden och hans hjord;
	  med dig krossade jag †kermannen och hans oxpar;
	  med dig krossade jag st†th†llare och landsh”vding.

051:024 Men nu skall jag vederg„lla Babel och alla Kaldeens inbyggare
	allt det onda som de hava f”r”vat mot Sion, inf”r edra ”gon,
	s„ger HERREN.
051:025 Se, jag skall v„nda mig mot dig, du f”rd„rvets berg, s„ger
	HERREN, du som f”rd„rvade hela jorden; och jag skall utr„cka min
	hand mot dig och v„ltra dig ned fr†n klipporna och g”ra dig till
	ett f”rbr„nt berg,
051:026 s† att man icke av dig skall kunna taga vare sig h”rnsten eller
	grundsten, utan du skall bliva en ”demark f”r ev„rdlig tid,
	s„ger HERREN.

051:027 Resen upp ett baner p† jorden, st”ten i basun ibland folken,
	invigen folk till strid mot det, b†den upp mot det riken, b†de
	Ararats, Minnis och Askenas', tills„tten h”vdingar mot det,
	dragen ditupp med h„star som likna borstiga gr„shoppor.
051:028 Invigen folk till strid mot det: Mediens konungar, dess
	st†th†llare och alla dess landsh”vdingar, och hela det land som
	lyder under deras v„lde.
051:029 D† darrar jorden och b„var, ty nu fullbordas vad HERREN t„nkte
	mot Babel: att han ville g”ra Babels land till en ”demark, d„r
	ingen skulle bo.
051:030 Babels hj„ltar upph”ra att strida, de sitta stilla i sina
	f„sten; deras styrka har f”rsvunnit, de hava blivit s†som
	kvinnor.  Man har t„nt eld p† dess boningar; dess bommar „ro
	s”nderbrutna.
051:031 L”parna l”pa mot varandra, den ene budb„raren korsar den andres
	v„g, med bud till konungen i Babel om att hela hans stad †r
	intagen,
051:032 att vadst„llena „ro besatta och dammarna f”rbr„nda i eld och
	krigsm„nnen gripna av skr„ck.

051:033 Ty s† s„ger HERREN Sebaot, Israels Gud: Dottern Babel „r s†som
	en tr”skplats, n„r man just har trampat till den; „nnu en liten
	tid, och sk”rdetiden kommer f”r henne.

051:034 Upp„tit mig och f”rgjort mig har han, Nebukadressar, konungen i
	Babel.  Han har gjort mig till ett tomt k„rl; lik en drake har
	han uppslukat mig, han har fyllt sin buk med mina l„ckerheter
	och drivit mig bort.
051:035 ˝Den or„tt mig har skett och det som har vederfarits mitt k”tt,
	det komme ”ver Babel˝, s† m† Sions inv†nare s„ga; och ˝Mitt blod
	komme ”ver Kaldeens inbyggare˝, s† m† Jerusalem s„ga.

051:036 D„rf”r s„ger HERREN s†:
	  Se, jag skall utf”ra din sak
	      och utkr„va din h„mnd.
	  Jag skall l†ta dess hav sina bort
	      och dess brunn uttorka,
051:037   och Babel skall bliva en stenhop,
	      en boning f”r schakaler,
	  ett f”rem†l f”r h„pnad och begabberi,
	      s† att ingen kan bo d„r.
051:038   Alla ryta de nu s†som lejon;
	  de skria s†som lejonungar.
051:039   Men n„r de „ro som mest uppt„nda,
	      skall jag tillreda †t dem ett g„stabud;
	  jag skall g”ra dem druckna,
	      s† att de jubla.
	  S† skola de somna in i en evig s”mn,
	      ur vilken de aldrig skola uppvakna,
	      s„ger HERREN.
051:040   Jag skall f”ra dem ned till att slaktas s†som lamm,
	  likasom v„durar och bockar.

051:041   Huru har icke Sesak blivit intaget
	  och hon som var hela jordens ber”mmelse er”vrad!
	  Huru har icke Babel blivit ett f”rem†l
	  f”r h„pnad bland folken!
051:042   Havet steg upp ”ver Babel;
	  av dess brusande b”ljor blev det ”vert„ckt.
051:043   S† blev av dess st„der en ”demark,
	  ett torrt land och en hedmark,
	  ett land d„r ingen bor,
	  och d„r intet m„nniskobarn g†r fram.
051:044   Ja, jag skall hems”ka Bel i Babel
	  och taga ut ur hans gap vad han har slukat;
	  och folken skola icke mer str”mma till honom.
	  Babels murar skola ock falla.

051:045 Dragen ut d„rifr†n, mitt folk; m† var och en s”ka r„dda sitt liv
	undan HERRENS vredes gl”d.
051:046 Varen icke f”rsagda i edra hj„rtan, och frukten icke f”r de
	olycksbud som h”ras i landet, om „n ett olycksbud kommer det ena
	†ret och sedan n„sta †r ett nytt olycksbud, och om „n v†ld r†der
	p† jorden och h„rskare st†r mot h„rskare.

051:047 Se, d„rf”r skola dagar komma, d† jag skall hems”ka Babels
	bel„ten, och d† hela dess land skall st† med skam och alla skola
	falla slagna d„rinne.
051:048 D† skola himmel och jord jubla ”ver Babel, de och allt vad i dem
	„r, d† nu f”rh„rjarna komma ”ver det norrifr†n, s„ger HERREN.
051:049 Ja, I slagna av Israel, ocks† Babel m†ste falla, likasom f”r
	Babel m„nniskor f”llo slagna ”ver hela jorden.

051:050 I som haven lyckats r„dda eder undan sv„rdet, g†n †stad, stannen
	icke.  Kommen ih†g HERREN, i fj„rran land, och t„nken p†
	Jerusalem.
051:051 Vi st† h„r med skam, ja vi m†ste h”ra sm„delse; blygsel h”ljer
	v†rt ansikte, ty fr„mlingar hava kastat sig ”ver vad heligt som
	fanns i HERRENS hus.
051:052 Se, d„rf”r skola dagar komma, s„ger HERREN, d† jag skall hems”ka
	dess bel„ten, och d† slagna m„n skola j„mra sig i hela dess
	land.
051:053 Om Babel „n stege upp till himmelen, och om det gjorde sin
	bef„stning „n s† h”g och stark s† skulle dock f”rh„rjare ifr†n
	mig komma ”ver det, s„ger HERREN.

051:054 Klagorop h”ras fr†n Babel, och stort brak fr†n kald‚ernas land.
051:055 Ty HERREN f”rh„rjar Babel och g”r slut p† det stora larmet
	d„rinne.  Och deras b”ljor brusa s†som stora vatten; d†net av dem
	ljuder h”gt.
051:056 Ty ”ver det, ”ver Babel, kommer en f”rh„rjare, och dess hj„ltar
	tagas till f†nga, deras b†gar brytas s”nder.  Se, HERREN „r en
	vederg„llningens Gud; han l”nar till fullo.
051:057 Ja, jag skall g”ra dess furstar druckna, s† ock dess visa m„n,
	dess st†th†llare, dess landsh”vdingar och dess hj„ltar, och de
	skola somna in i en evig s”mn, ur vilken de aldrig skola
	uppvakna, s„ger konungen, han vilkens namn „r HERREN Sebaot.

051:058 S† s„ger HERREN Sebaot:
	  Det vida Babels murar
	      skola i grund omst”rtas,
	  och dess h”ga portar
	      skola br„nnas upp i eld.
	  S† m”da sig folken
	      f”r det som skall bliva till intet,
	  och folkslagen arbeta sig tr”tta
	      f”r det som skall f”rbr„nnas av elden.

051:059 Detta „r vad profeten Jeremia bj”d Seraja, son till Neria, son
	till Mahaseja, n„r denne begav sig till Babel med Sidkia, Juda
	konung, i hans fj„rde regerings†r.  Seraja var n„mligen den som
	hade bestyret med l„gerplatserna.
051:060 Och Jeremia tecknade i en och samma bok upp alla de olyckor som
	skulle komma ”ver Babel, allt detta som nu „r skrivet om Babel.
051:061 Jeremia sade till Seraja: ˝N„r du kommer till Babel, s† se till,
	att du l„ser upp allt detta.
051:062 Och du skall s„ga: 'HERRE, du har sj„lv talat om denna ort att
	du vill f”rd„rva den, s† att ingen mer skall bo d„r, varken
	n†gon m„nniska eller n†got djur; ty den skall vara en ”demark
	f”r ev„rdlig tid.'
051:063 Och n„r du har l„st upp boken till slut, s† bind en sten vid den
	och kasta den ut i Frat,
051:064 och s„g: 'P† detta s„tt skall Babel sjunka ned och icke mer
	komma upp, f”r den olyckas skull som jag skall l†ta komma ”ver
	det, mitt under deras „vlan.'˝

	S† l†ngt Jeremias ord.

052:001 Sidkia var tjuguett †r gammal, n„r han blev konung, och han
	regerade elva †r i Jerusalem.  Hans moder hette Hamital, Jeremias
	dotter, fr†n Libna.
052:002 Han gjorde vad ont var i HERRENS ”gon, alldeles s†som Jojakim
	hade gjort.
052:003 Ty p† grund av HERRENS vrede skedde vad som skedde med Jerusalem
	och Juda, till dess att han kastade dem bort ifr†n sitt ansikte.

	Och Sidkia avf”ll fr†n konungen i Babel.
052:004 D†, i hans nionde regerings†r, i tionde m†naden, p† tionde dagen
	i m†naden, kom Nebukadressar, konungen i Babel, med hela sin h„r
	till Jerusalem, och de bel„grade det; och de byggde en
	bel„gringsmur runt omkring det.
052:005 S† blev staden bel„grad och f”rblev s† „nda till konung Sidkias
	elfte regerings†r.
052:006 Men i fj„rde m†naden, p† nionde dagen i m†naden, var
	hungersn”den s† stor i staden, att m„ngden av folket icke hade
	n†got att „ta.
052:007 Och staden stormades, och allt krigsfolket flydde och drog ut ur
	staden om natten genom porten mellan de b†da murarna (den port
	som ledde till den kungliga tr„dg†rden), medan kald‚erna l†go
	runt omkring staden; och de togo v„gen †t Hedmarken till.
052:008 Men kald‚ernas h„r f”rf”ljde konungen, och de hunno upp Sidkia
	p† Jerikos hedmarker, sedan hela hans h„r hade ”vergivit honom
	och skingrat sig.
052:009 Och de grepo konungen och f”rde honom till den babyloniske
	konungen i Ribla i Hamats land; d„r h”ll denne rannsakning och
	dom med honom.
052:010 Och konungen i Babel l„t slakta Sidkias barn inf”r hans ”gon;
	d„rj„mte l„t han ock slakta alla Juda furstar i Ribla.
052:011 Och p† Sidkia sj„lv l„t han sticka ut ”gonen och l„t f„ngsla
	honom med kopparfj„ttrar.  Och konungen i Babel f”rde honom
	d„refter till Babel och l„t honom sitta i f„ngelsehuset „nda
	till hans d”dsdag.

052:012 I femte m†naden, p† tionde dagen i m†naden, detta i den
	babyloniske konungen Nebukadressars nittonde regerings†r, kom
	Nebusaradan, ”versten f”r drabanterna; denne var den babyloniske
	konungens f”rtroendeman vid Jerusalem.
052:013 Han br„nde upp HERRENS hus och konungshuset; ja, alla hus i
	Jerusalem, i synnerhet alla de f”rn„mas hus, br„nde han upp i
	eld.
052:014 Och alla murar runt omkring Jerusalem br”tos ned av hela den h„r
	av kald‚er, som ”versten f”r drabanterna hade med sig.
052:015 Och en del av de ringaste bland folket och den ”vriga †terstoden
	av folket, dem som voro kvar i staden, och de ”verl”pare som
	hade g†tt ”ver till konungen i Babel, s† ock det hantverksfolk
	som fanns kvar, dem f”rde Nebusaradan, ”versten f”r drabanterna,
	bort i f†ngenskap.
052:016 Men av de ringaste i landet l„mnade Nebusaradan, ”versten f”r
	drabanterna, n†gra kvar till ving†rdsm„n och †kerm„n.

052:017 Kopparpelarna i HERRENS hus, b„ckenst„llen och kopparhavet i
	HERRENS hus slogo kald‚erna s”nder och f”rde all kopparen till
	Babel.
052:018 Och askk„rlen, skovlarna, knivarna, de b†da slagen av sk†lar och
	alla koppark„rl som hade begagnats vid gudstj„nsten togo de
	bort.
052:019 Likaledes tog ”versten f”r drabanterna bort faten, fyrfaten,
	offersk†larna, askk„rlen, ljusstakarna, de andra sk†larna och
	b„garna, allt vad som var av rent guld eller av rent silver.
052:020 Vad ang†r de tv† pelarna, havet som var allenast ett, och de
	tolv kopparoxarna under b„ckenst„llen, som konung Salomo hade
	l†tit g”ra till HERRENS hus, s† kunde kopparen i alla dessa
	f”rem†l icke v„gas.
052:021 Och vad pelarna ang†r, s† var den ena pelaren aderton alnar h”g,
	och en tolv alnar l†ng tr†d m„tte dess omf†ng, och den var fyra
	finger tjock och ih†lig.
052:022 Och ovanp† den var ett pelarhuvud av koppar; och detta ena
	pelarhuvud var fem alnar h”gt, och ett n„tverk och granat„pplen
	funnos p† pelarhuvudet runt omkring, alltsammans av koppar.  Och
	likadant var det p† den andra pelaren med fina granat„pplen.
052:023 Och granat„pplena voro nittiosex ut†t; men tillsammans voro
	granat„pplena p† n„tverket runt omkring ett hundra.

052:024 Och ”versten f”r drabanterna tog ”verstepr„sten Seraja j„mte
	Sefanja pr„sten n„st under honom, s† ock de tre som h”llo vakt
	vid tr”skeln,
052:025 och fr†n staden tog han en hovman, den som var anf”rare f”r
	krigsfolket, och sju av konungens n„rmaste m„n, som p†tr„ffades
	i staden, s† ock h„rh”vitsmannens sekreterare, som pl„gade
	utskriva folket i landet till krigstj„nst, och sextio andra m„n
	av landets folk, som p†tr„ffades i staden --
052:026 dessa tog Nebusaradan, ”versten f”r drabanterna, och f”rde dem
	till den babyloniske konungen i Ribla.
052:027 Och konungen i Babel l„t avliva dem d„r, i Ribla i Hamats land.
	S† blev Juda bortf”rt fr†n sitt land.

052:028 Detta „r antalet av dem som Nebukadressar f”rde bort: i det
	sjunde †ret tre tusen tjugutre judar,
052:029 och i Nebukadressars adertonde: regerings†r †tta hundra
	trettiotv† personer fr†n Jerusalem.
052:030 Men i Nebukadressars tjugutredje regerings†r bortf”rde
	Nebusaradan, ”versten f”r drabanterna, av judarna sju hundra
	fyrtiofem personer.  Hela antalet utgjorde fyra tusen sex hundra
	personer.

052:031 Men i det trettiosjunde †ret sedan Jojakin, Juda konung, hade
	blivit bortf”rd i f†ngenskap, i tolfte m†naden, p† tjugufemte
	dagen i m†naden, tog Evil-Merodak, konungen i Babel -- samma †r
	han blev konung -- Jojakin, Juda konung, till n†der och f”rde
	honom ut ur f„ngelset.
052:032 Och han talade v„nligt med honom och gav honom ”versta platsen
	bland de konungar som voro hos honom i Babel.
052:033 Han fick l„gga av sin f†ngdr„kt och best„ndigt „ta vid hans
	bord, s† l„nge han levde.
052:034 Och ett st„ndigt underh†ll gavs honom fr†n konungen i Babel,
	visst f”r var dag, „nda till hans d”dsdag, s† l„nge han levde.



Book 25 Klagovisorna


001:001   Huru ”vergiven sitter hon icke,
	      den folkrika staden!
	  Hon har blivit lik en „nka.
	      Hon som var s† m„ktig bland folken,
	  en furstinna bland l„nderna,
	      hon m†ste nu g”ra tr„ltj„nst.
001:002   Bittert gr†ter hon i natten,
	      och t†rar rinna utf”r hennes kind.
	  Ingen finnes, som tr”star henne,
	      bland alla hennes v„nner.
	Alla hennes n„rmaste hava varit trol”sa mot henne;
	      de hava blivit hennes fiender.
001:003   Juda har m†st g† i landsflykt efter att hava utst†tt el„nde
	      och sv†ra vederm”dor;
	  hon bor nu bland hedningarna
	      och finner ingen ro.
	  Alla hennes f”rf”ljare hava fallit ”ver henne,
	      mitt i hennes tr†ngm†l.
001:004   V„garna till Sion ligga s”rjande,
	      d† nu ingen kommer till h”gtiderna.
	  Alla hennes portar „ro ”de,
	      hennes pr„ster sucka.
	  Hennes jungfrur „ro bedr”vade,
	      och sj„lv s”rjer hon bittert.
001:005   Hennes ov„nner hava f†tt ”vermakten,
	      f”r hennes fiender g†r allt v„l.
	  Ty HERREN har s„nt henne bedr”velser
	      f”r hennes m†nga ”vertr„delsers skull.
	  Hennes barn hava m†st g† i f†ngenskap,
	      bortdrivna av ov„nnen.
001:006   S† har all dottern Sions h„rlighet
	      f”rsvunnit ifr†n henne.
	  Hennes furstar likna hjortar
	      som icke finna n†got bete;
	  vanm„ktiga s”ka de fly bort,
	      undan sina f”rf”ljare.
001:007   I denna sitt el„ndes och sin husvillhets tid
	      kommer Jerusalem ih†g
	  allt vad dyrbart hon „gde
	      i forna dagar.
	  Nu d† hennes folk har fallit f”r ov„nnens hand
	      och hon icke har n†gon hj„lpare
	  nu se hennes ov„nner
	      med h†n p† hennes underg†ng.
001:008   Sv†rt hade Jerusalem f”rsynda sig;
	      d„rf”r har hon blivit en styggelse.
	  Alla som „rade henne f”rakta henne nu,
	      d† de se hennes blygd.
	  D„rf”r suckar hon ock sj„lv
	      och drager sig undan.
001:009   Orenhet fl„ckar hennes kl„desf†llar;
	      hon t„nkte icke p† anden.
	  D„rf”r vart hennes fall s† gruvligt;
	      ingen finnes, som tr”star henne.
	  Se, HERRE, till mitt el„nde,
	      ty fienden f”rh„ver sig.
001:010   Ov„nnen r„ckte ut sin hand
	      efter allt vad dyrbart hon „gde;
	  ja, hon fick se huru hedningar
	      kommo in i hennes helgedom,
	  just s†dana som du hade f”rbjudit
	      att komma in i din f”rsamling.
001:011   Allt hennes folk m†ste med suckan
	      tigga sitt br”d;
	  f”r vad dyrbart de „gde m†ste de k”pa sig mat
	      till att stilla sin hunger.
	  Se, HERRE, och akta p†
	      huru f”raktad jag har blivit.
001:012   G†r detta eder ej till sinnes, I alla som dragen v„gen fram?
	      Akten h„rp† och sen till:
	  kan n†gon pl†ga vara lik den
	      varmed jag har blivit hems”kt,
	  den varmed HERREN har bedr”vat mig
	      p† sin gl”dande vredes dag?
001:013   Fr†n h”jden s„nde han en eld
	      i mina ben och f”rd„rvade dem.
	  Han bredde ut ett n„t f”r mina f”tter,
	      han st”tte mig tillbaka.
	  F”r”delse l„t han g† ”ver mig,
	      han gjorde mig maktl”s f”r alltid.
001:014   Mina ”vertr„delser kn”tos samman
	      av hans hand till ett ok,
	  hopbundna lades de p† min hals;
	      s† br”t han ned min kraft.
	  Herren gav mig i h„nderna p† m„nniskor
	      som jag ej kan st† emot.
001:015   Alla de tappra k„mpar jag hyste
	      aktade Herren f”r intet.
	  Han lyste ut h”gtid, mig till f”rd„rv,
	      f”r att krossa mina unga m„n.
	  Ja, vinpressen trampade Herren
	      till of„rd f”r jungfrun dottern Juda.
001:016   F”rdenskull gr†ter jag;
	      mitt ”ga, det flyter i t†rar;
	  ty fj„rran ifr†n mig „ro de som skulle tr”sta mig
	      och vederkvicka min sj„l.
	  F”r”delse har g†tt ”ver mina barn,
	      ty fienden har blivit mig ”verm„ktig.
001:017   Sion r„cker ut sina h„nder,
	      men ingen finnes, som tr”star henne;
	  mot Jakob b†dade HERREN upp
	      ov„nner fr†n alla sidor;
	  Jerusalem har blivit
	      en styggelse ibland dem.
001:018   Ja, HERREN „r r„ttf„rdig,
	      ty jag var genstr„vig mot hans bud.
	  H”ren d†, alla I folk,
	      och sen min pl†ga:
	  mina jungfrur och mina unga m„n
	      fingo g† i f†ngenskap.
001:019   Jag kallade p† mina v„nner,
	      men de bedrogo mig.
	  Mina pr„ster och mina „ldste
	      f”rgingos i staden,
	  medan de tiggde sig mat
	      f”r att stilla sin hunger.
001:020   Se HERRE, huru jag „r i n”d,
	      mitt innersta „r uppr”rt.
	  Mitt hj„rta v„nder sig i mitt br”st,
	      d„rf”r att jag var s† genstr„vig.
	  Ute har sv„rdet f”rgjort mina barn,
	      och inomhus pesten.
001:021   V„l h”r man huru jag suckar,
	      men ingen finnes, som tr”star mig;
	  alla mina fiender h”ra om min olycka och fr”jda sig
	      ”ver att du har gjort detta.
	  Den dag du f”rkunnade har du l†tit komma.
	      Dock, dem skall det g† s†som mig.
001:021   L†t all deras ondska komma inf”r ditt ansikte,
	      och hems”k dem,
	  likasom du har hems”kt mig
	      f”r alla mina ”vertr„delsers skull
	  ty m†nga „ro mina suckar,
	      och mitt hj„rta „r sjukt.

002:001   Huru h”ljer icke Herren genom sin vrede
	      dottern Sion i m”rker!
	  Fr†n himmelen ned till jorden kastade han
	      Israels h„rlighet.
	  Han v†rdade sig icke om sin fotapall
	      p† sin vredes dag.
002:002   Utan skonsamhet f”rd„rvade Herren
	      alla Jakobs boningar;
	  i sin f”rgrymmelse br”t han ned
	      dottern Judas f„sten,
	  ja, han slog dem till jorden, han osk„rade
	      riket och dess furstar.
002:003   I sin vredes gl”d h”gg han av
	      vart Israels horn;
	  han h”ll sin h”gra hand tillbaka,
	      n„r fienden kom.
	  Jakob f”rbr„nde han lik en l†gande eld,
	      som f”rt„r allt runt omkring.
002:004   Han sp„nde sin b†ge s†som en fiende,
	      med sin h”gra hand stod han fram s†som en ov„n
	  och dr„pte alla som voro v†ra ”gons lust.
	  ™ver dottern Sions hydda utg”t han
	      sin vrede s†som en eld.
002:005   Herren kom s†som en fiende
	      och f”rd„rvade Israel,
	  han f”rd„rvade alla dess palats,
	      han f”rst”rde dess f„sten;
	  s† hopade han ”ver dottern Juda
	      j„mmer p† j„mmer.
002:006   Och han br”t ned sin hydda s†som en tr„dg†rd,
	      han f”rst”rde sin h”gtidsplats.
	  B†de h”gtid och sabbat l„t HERREN
	      bliva f”rg„tna i Sion,
	  och i sin vredes f”rgrymmelse f”rsk”t han
	      b†de konung och pr„st.
002:007   Herren f”rkastade sitt altare,
	      han gav sin helgedom till spillo.
	  Murarna omkring hennes palatser
	      gav han i fiendernas hand.
	  De hovo upp rop i HERRENS hus
	      s†som p† en h”gtidsdag.
002:008   HERREN hade beslutit att f”rst”ra
	      dottern Sions murar;
	  han sp„nde m„tsn”ret till att f”rd„rva
	      och drog sin hand ej tillbaka.
	  Han l„t sorg komma ”ver vallar och murar;
	      f”rfallna ligga de nu alla.
002:009   Hennes portar sj”nko ned i jorden,
	      han br„ckte och krossade hennes bommar.
	  Hennes konung och furstar leva bland hedningar,
	      ingen lag finnes mer;
	  hennes profeter undf† ej heller
	      n†gon syn fr†n HERREN.
002:010   Dottern Sions „ldste sitta d„r
	      stumma p† jorden,
	  de hava str”tt stoft p† sina huvuden
	      och h”ljt sig i sorgdr„kt;
	  Jerusalems jungfrur
	      s„nka sina huvuden mot jorden.
002:011   Mina ”gon „ro f”rt„rda av gr†t,
	      mitt innersta „r uppr”rt,
	  min lever „r s†som utgjuten p† jorden
	      f”r dottern mitt folks skada;
	  ty barn och spenabarn f”rsm„kta
	      p† gatorna i staden.
002:012   De ropa till sina m”drar:
	      ˝Var f† vi br”d och vin?˝
	  Ty f”rsm„ktande ligga de s†som slagna
	      p† gatorna i staden;
	  ja, de uppgiva sin anda
	      i sina m”drars famn.
002:013   Vad j„mf”rligt skall jag framl„gga f”r dig,
	      du dotter Jerusalem?
	  Vilket liknande ”de kan jag draga fram till din tr”st,
	      du jungfru dotter Sion?
	  Din skada „r ju stor s†som ett hav;
	      vem kan hela dig?
002:014   Dina profeters syner
	      voro falskhet och fl„rd,
	  de blottade icke f”r dig din missg„rning,
	      s† att du kunde bliva uppr„ttad;
	  de utsagor de f”rkunnade f”r dig
	      voro falskhet och f”rf”relse.
002:015   Alla v„gfarande sl† ihop h„nderna,
	      dig till h†n;
	  de vissla och skaka huvudet
	      †t dottern Jerusalem:
	  ˝Žr detta den stad som man kallade 'sk”nhetens fullhet',
	      'hela jordens fr”jd'?˝
002:016   Alla dina fiender sp„rra upp
	      munnen emot dig,
	  de vissla och bita samman t„nderna,
	      de s„ga: ˝Vi hava f”rd„rvat henne.
	  Ja, detta „r den dag som vi bidade efter;
	      nu hava vi upplevat och sett den.˝
002:017   HERREN har gjort vad han hade beslutit,
	      han har fullbordat sitt ord,
	  vad han f”r l„nge sedan hade f”rordnat;
	      han har brutit ned utan f”rskoning.
	  Och han har l†tit fienden gl„djas ”ver dig,
	      han har upph”jt dina ov„nners horn.
002:018   Deras hj„rtan ropa till Herren.
	      Du dottern Sions mur,
	  l†t dina t†rar rinna som en b„ck,
	      b†de dag och natt;
	  l†t dig icke f”rtr”ttas,
	      unna ditt ”ga ingen ro.
002:019   St† upp, ropa h”gt i natten,
	      n„r dess v„kter begynna,
	  utgjut ditt hj„rta s†som vatten
	      inf”r Herrens ansikte;
	  lyft upp till honom dina h„nder
	      f”r dina barns liv,
	  ty de f”rsm„kta av hunger
	      i alla gators h”rn.
002:020   Se, HERRE, och akta p†
	      vem du s† har hems”kt.
	  Skola d† kvinnor n”dgas „ta sin livsfrukt,
	      barnen som de hava burit i sin famn?
	  Skall man i Herrens helgedom
	      dr„pa pr„ster och profeter?
002:021   P† jorden, ute p† gatorna, ligga de,
	      b†de unga och gamla;
	  mina jungfrur och mina unga m„n
	      hava fallit f”r sv„rd.
	  Du dr„pte p† din vredes dag,
	      du slaktade utan f”rskoning.
002:022   S†som till en h”gtidsdag kallade du samman mot mig
	      f”rskr„ckelser ifr†n alla sidor;
	  och p† HERRENS vredes dag fanns ingen
	      som blev r„ddad och slapp undan.
	  Dem som jag hade burit i min famn och fostrat,
	      dem f”rgjorde min fiende.

003:001   Jag „r en man som har pr”vat el„nde
	      under hans vredes ris.
003:002   Mig har han f”rt och l†tit vandra
	      genom m”rker och genom ljus.
003:003   Ja, mot mig v„nder han sin hand best„ndigt,
	      †ter och †ter.
003:004   Han har uppfr„tt mitt k”tt och min hud,
	      han har krossat benen i mig.
003:005   Han har kringskansat och omv„rvt mig
	      med gift och vederm”da.
003:006   I m”rker har han lagt mig
	      s†som de l„ngesedan d”da.
003:007   Han har kringmurat mig, s† att jag ej kommer ut,
	      han har lagt p† mig tunga fj„ttrar.
003:008   Huru jag „n klagar och ropar,
	      tillstoppar han ”ronen f”r min b”n.
003:009   Med huggen sten har han murat f”r mina v„gar,
	      mina stigar har han gjort sv†ra.
003:010   En lurande bj”rn „r han mot mig,
	      ett lejon som ligger i f”rs†t.
003:011   Han f”rde mig p† villov„g och rev mig i stycken,
	      f”r”delse l„t han g† ”ver mig.
003:012   Han sp„nde sin b†ge och satte mig upp
	      till ett m†l f”r sin pil.
003:013   Ja, pilar fr†n sitt koger s„nde han
	      in i mina njurar.
003:014   Jag blev ett †tl”je f”r hela mitt folk
	      en visa f”r dem hela dagen.
003:015   Han m„ttade mig med bittra ”rter,
	      han gav mig mal”rt att dricka.
003:016   Han l„t mina t„nder bita s”nder sig p† stenar,
	      han h”ljde mig med aska.
003:017   Ja, du f”rkastade min sj„l och tog bort min frid;
	      jag visste ej mer vad lycka var.
003:018   Jag sade: ˝Det „r ute med min livskraft
	      och med mitt hopp till HERREN.˝
003:019   T„nk p† mitt el„nde och min husvillhet,
	      p† mal”rten och giftet!
003:020   Stadigt t„nker min sj„l d„rp†
	      och „r bedr”vad i mig.
003:021   Men detta vill jag besinna,
	      och d„rf”r skall jag hoppas:
003:022   HERRENS n†d „r det att det icke „r ute med oss,
	      ty det „r icke slut med hans barmh„rtighet.
003:023   Den „r var morgon ny,
	      ja, stor „r din trofasthet.
003:024   HERREN „r min del, det s„ger min sj„l mig;
	      d„rf”r vill jag hoppas p† honom.
003:025   HERREN „r god mot dem som f”rbida honom,
	      mot den sj„l som s”ker honom.
003:026   Det „r gott att hoppas i stillhet
	      p† hj„lp fr†n HERREN.
003:027   Det „r gott f”r en man att han f†r b„ra
	      ett ok i sin ungdom.
003:028   M† han sitta ensam och tyst,
	      n„r ett s†dant p†l„gges honom.
003:029   M† han s„nka sin mun i stoftet;
	      kanh„nda finnes „nnu hopp.
003:030   M† han v„nda kinden till †t den som sl†r honom
	      och l†ta m„tta sig med sm„lek.
003:031   Ty Herren f”rkastar icke
	      f”r evig tid;
003:032   utan om han har bedr”vat, s† f”rbarmar han sig igen,
	      efter sin stora n†d.
003:033   Ty icke av villigt hj„rta pl†gar han m„nniskors barn
	      och v†llar dem bedr”velse.
003:034   Att man krossar under sina f”tter
	      alla f†ngar i landet,
003:035   att man vr„nger en mans r„tt
	      inf”r den H”gstes ansikte,
003:036   att man g”r or„tt mot en m„nniska i n†gon hennes sak,
	      skulle Herren icke se det?
003:037   Vem sade, och det vart,
	      om det ej var Herren som bj”d?
003:038   Kommer icke fr†n den H”gstes mun
	      b†de ont och gott?
003:039   Varf”r knorrar d† en m„nniska h„r i livet,
	      varf”r en man, om han drabbas av sin synd?
003:040   L†tom oss rannsaka v†ra v„gar och pr”va dem
	      och omv„nda oss till HERREN.
003:041   L†tom oss upplyfta v†ra hj„rtan, s†v„l som v†ra h„nder,
	      till Gud i himmelen.
003:042   Vi hava varit avf„lliga och genstr„viga,
	      och du har icke f”rl†tit det.
003:043   Du har h”ljt dig i vrede och f”rf”ljt oss,
	      du har dr„pt utan f”rskoning.
003:044   Du har h”ljt dig i moln,
	      s† att ingen b”n har n†tt fram.
003:045   Ja, orena och f”raktade l†ter du oss st†
	      mitt ibland folken.
003:046   Alla v†ra fiender sp„rra upp
	      munnen emot oss.
003:047   Faror och fallgropar m”ta oss
	      f”rd„rv och skada.
003:048   Vattenb„ckar rinna ned fr†n mitt ”ga
	      f”r dottern mitt folks skada.
003:049   Mitt ”ga fl”dar utan uppeh†ll
	      och f”rtr”ttas icke,
003:050   till dess att HERREN blickar ned fr†n himmelen
	      och ser h„rtill.
003:051   Mitt ”ga v†llar mig pl†ga
	      f”r alla min stads d”ttrars skull.
003:052   Jag bliver ivrigt jagad s†som en f†gel
	      av dem som utan sak „ro mina fiender.
003:053   De vilja f”rg”ra mitt liv h„r i djupet,
	      de kasta stenar p† mig.
003:054   Vatten str”mma ”ver mitt huvud,
	      jag s„ger: ˝Det „r ute med mig.˝
003:055   Jag †kallar ditt namn, o HERRE,
	      har underst i djupet.
003:056   Du h”r min r”st; tillslut icke ditt ”ra,
	      bered mig lindring, d† jag nu ropar.
003:057   Ja, du nalkas mig, n„r jag †kallar dig;
	      du s„ger: ˝Frukta icke.˝
003:058   Du utf”r, Herre, min sj„ls sak,
	      du f”rlossar mitt liv.
003:059   Du ser, HERRE, den or„tt mig vederfares;
	      skaffa mig r„tt.
003:060   Du ser all deras h„mndgirighet,
	      alla deras anslag mot mig.
003:061   Du h”r deras sm„delser, HERRE,
	      alla deras anslag mot mig.
003:062   Vad mina motst†ndare tala och t„nka ut
	      „r best„ndigt riktat mot mig.
003:063   Akta p† huru de hava mig till sin visa,
	      evad de sitta eller st† upp.
003:064   Du skall giva dem vederg„llning, HERRE,
	      efter deras h„nders verk.
003:065   Du skall l„gga ett t„ckelse ”ver deras hj„rtan;
	      din f”rbannelse skall komma ”ver dem.
003:066   Du skall f”rf”lja dem i vrede och f”rg”ra dem,
	      s† att de ej best† under HERRENS himmel.

004:001   Huru har icke guldet ber”vats sin glans,
	      den „dla metallen f”rvandlats!
	  Heliga stenar ligga kringkastade
	  i alla gators h”rn.
004:002   Sions „dlaste s”ner
	      som aktades lika med fint guld,
	  huru r„knas de icke nu s†som lerk„rl,
	      krukmakarh„nders verk!
004:003   Sj„lva schakalerna r„cka spenarna †t sina ungar
	      f”r att giva dem di;
	  men dottern mitt folk har blivit grym,
	      lik strutsen i ”knen.
004:004   Spenabarnets tunga
	      l†der av t”rst vid dess gom;
	  le sp„da barnen bedja om br”d,
	      men ingen bryter s†dant †t dem.
004:005   De som f”rr †to l„ckerheter
	      f”rsm„kta nu p† gatorna;
	  de som uppf”ddes i scharlakan
	      m†ste nu ligga i dyn.
004:006   S† var dottern mitt folks missg„rning st”rre
	      „n Sodoms synd,
	  Sodoms, som omst”rtades i ett ”gonblick,
	      utan att m„nniskoh„nder kommo d„rvid.
004:007   Hennes furstar voro mer gl„nsande „n sn”,
	      de voro vitare „n mj”lk,
	  deras hy var r”dare „n korall,
	      deras utseende var likt safirens.
004:008   Nu hava deras ansikten blivit m”rkare „n svart f„rg,
	      man k„nner icke igen dem p† gatorna;
	  deras hud sitter fastklibbad vid benen,
	      den har f”rtorkats och blivit s†som tr„.
004:009   Lyckligare voro de som dr„ptes med sv„rd,
	      „n de „ro, som dr„pas av hunger,
	  de som t„ras bort under kval,
	      utan n„ring fr†n marken.
004:010   Med egna h„nder m†ste ”msinta kvinnor
	      koka sina barn
	  f”r att hava dem till f”da
	      vid dottern mitt folks skada.
004:011   HERREN har utt”mt sin f”rt”rnelse,
	      utgjutit sin vredes gl”d;
	  i Sion har han t„nt upp en eld,
	      som har f”rt„rt dess grundvalar.
004:012   Ingen konung p† jorden hade trott det,
	      ingen som bor p† jordens krets,
	  att n†gon ov„n eller fiende skulle komma in
	      genom Jerusalems portar.
004:013   F”r dess profeters synders skull har s† skett,
	      f”r dess pr„sters missg„rningar,
	  d„rf”r att de d„rinne utg”to
	      de r„ttf„rdigas blod.
004:014   S†som blinda irra de omkring p† gatorna,
	      fl„ckade av blod.
	  s† att ingen finnes, som v†gar
	      komma vid deras kl„der.
004:015   ˝Viken undan!˝ ˝Oren!˝, s† ropar man framf”r dem;
	      ˝Viken undan, viken undan, kommen icke vid den!˝
	  ja, flyktiga och ostadiga m†ste de vara;
	      bland hedningarna s„ger man om dem:
	  ˝De skola ej mer finna n†gon boning.˝
004:016   HERRENS †syn f”rskingrar dem,
	      han vill icke mer akta p† dem;
	  mot pr„sterna visas intet undseende,
	      mot de „ldste ingen misskund.
004:017   Žnnu f”rsm„kta v†ra ”gon
	      i f†f„ng v„ntan efter hj„lp;
	  fr†n v†rt v†rdtorn speja vi
	      efter ett folk som „nd† ej kan fr„lsa oss.
004:018   Han lurar p† vara steg,
	      s† att vi ej v†ga g† p† v†ra gator.
	  V†r „nde „r n„ra, vara dagar „ro ute;
	      ja, v†r ande har kommit.
004:019   V†ra f”rf”ljare voro snabbare
	      „n himmelens ”rnar;
	  p† bergen jagade de oss,
	      i ”knen lade de f”rs†t f”r oss.
004:020   HERRENS smorde, han som var v†r livsfl„kt,
	      blev f†ngad i deras gropar,
	  han under vilkens skugga vi hoppades
	      att f† leva bland folken.
004:021   Ja, fr”jda dig och var glad, du dotter Edom,
	      du som bor i Us' land!
	  Ocks† till dig skall kalken komma;
	      du skall varda drucken och f† ligga blottad.
004:022   Din missg„rning „r ej mer, du dotter Sion;
	      han skall ej †ter f”ra dig bort i f†ngenskap.
	  Men din missg„rning, du dotter Edom, skall han hems”ka;
	      han skall uppenbara dina synder.

005:001   T„nk, HERRE, p† vad som har vederfarits oss
	  sk†da ned och se till v†r sm„lek.
005:002   V†r arvedel har kommit i fr„mlingars „go,
	  v†ra hus i utl„nningars.
005:003   Vi hava blivit v„rnl”sa, vi hava ingen fader;
	  v†ra m”drar „ro s†som „nkor.
005:004   Vattnet som tillh”r oss f† vi dricka allenast f”r penningar;
	  v†r egen ved m†ste vi betala.
005:005   V†ra f”rf”ljare „ro oss p† halsen;
	  huru tr”tta vi „n „ro, unnas oss dock ingen vila.
005:006   Vi hava m†st giva oss under Egypten,
	  under Assyrien, f”r att f† br”d till att m„tta oss med.
005:007   V†ra f„der hava syndat, de „ro icke mer,
	  vi m†ste b„ra deras missg„rningar.
005:008   Tr„lar f† r†da ”ver oss;
	  ingen finnes, som rycker oss ur deras v†ld.
005:009   Med fara f”r v†rt liv h„mta vi v†rt br”d,
	  b„rga det undan ”knens sv„rd.
005:010   V†r hud „r gl”dande s†som en ugn,
	  f”r br„nnande hungers skull.
005:011   Kvinnorna kr„nkte man i Sion,
	  jungfrurna i Juda st„der.
005:012   Furstarna blevo upph„ngda av deras h„nder,
	  f”r de „ldste visade de ingen f”rsyn.
005:013   Ynglingarna m†ste b„ra p† kvarnstenar,
	  och gossarna dignade under vedb”rdor.
005:014   De gamla sitta icke mer i porten,
	  de unga hava upph”rt med sitt str„ngaspel.
005:015   V†ra hj„rtan hava icke mer n†gon fr”jd
	  i sorgel†t „r v†r dans f”rvandlad.
005:016   Kronan har fallit ifr†n v†rt huvud;
	  ve oss, att vi syndade s†!
005:017   D„rf”r hava ock v†ra hj„rtan blivit sjuka,
	  d„rf”r „ro v†ra ”gon f”rm”rkade,
005:018   f”r Sions bergs skull, som nu ligger ”de,
	  s† att r„varna str”va omkring d„rp†.
005:019   Du, HERRE, tronar evinnerligen;
	  din tron best†r fr†n sl„kte till sl„kte.
005:020   Varf”r vill du f”r alltid f”rg„ta oss,
	  f”rkasta oss f”r best„ndigt?
005:021   Tag oss †ter till dig, HERRE, s† att vi f† v„nda †ter;
	  f”rnya v†ra dagar, s† att de bliva s†som fordom.
005:022   Eller har du alldeles f”rkastat oss?
	  F”rt”rnas du p† oss s† ”verm†ttan?



Book 26 Hesekiel


001:001 I det trettionde †ret, p† femte dagen i fj„rde m†naden, n„r jag
	var bland de f†ngna vid str”mmen Kebar, ”ppnades himmelen, och
	jag s†g en syn fr†n Gud.
001:002 P† femte dagen i m†naden, n„r femte †ret gick, efter att konung
	Jojakin hade blivit bortf”rd i f†ngenskap,
001:003 kom HERRENS ord till pr„sten Hesekiel, Busis son, i kald‚ernas
	land vid str”mmen Kebar, och HERRENS hand kom d„r ”ver honom.

001:004 Och jag fick se en stormvind komma norrifr†n, ett stort moln med
	flammande eld, och ett sken omgav det; och mitt d„ri, mitt i
	elden, syntes n†got som var s†som gl„nsande malm.
001:005 Och mitt d„ri syntes n†got som liknade fyra v„senden, och dessa
	s†go ut p† f”ljande s„tt: de liknade m„nniskor,
001:006 men vart v„sende hade fyra ansikten, och vart och ett av dem
	hade fyra vingar,
001:007 och deras ben voro raka och deras f”tter s†som f”tterna p† en
	kalv och de glimmade s†som gl„nsande koppar.
001:008 Och de hade m„nniskoh„nder under sina vingar p† alla fyra
	sidorna.  Och med de fyras ansikten och vingar f”rh”ll det sig
	s†:
001:009 deras vingar sl”to sig intill varandra; och n„r de gingo,
	beh”vde de icke v„nda sig, utan gingo alltid rakt fram.
001:010 Och deras ansikten liknade m„nniskoansikten, och alla fyra hade
	lejonansikten p† h”gra sidan, och alla fyra hade tjuransikten p†
	v„nstra sidan, och alla fyra hade ock ”rnansikten.
001:011 S† var det med deras ansikten.  Och deras vingar voro utbredda
	upptill; vart v„sende hade tv† vingar med vilka de sl”to sig
	intill varandra, och tv† som bet„ckte deras kroppar.
001:012 Och de gingo alltid rakt fram; vart anden ville g†, dit gingo
	de, och n„r de gingo, beh”vde de icke v„nda sig.
001:013 Och v„sendena voro till sitt utseende lika eldsgl”d, som brunno
	likasom bloss, under det att elden for omkring mellan v„sendena;
	och den gav ett sken ifr†n sig, och ljungeldar foro ut ur elden.
001:014 Och v„sendena hastade fram och tillbaka likasom blixtar.

001:015 N„r jag nu s†g p† v„sendena, fick jag se ett hjul st† p† jorden,
	invid v„sendena, vid var och en av deras fyra framsidor.
001:016 Och det s†g ut som om hjulen voro gjorda av n†got som liknade
	krysolit, och alla fyra voro likadana; och det s†g vidare ut som
	om de voro s† gjorda, att ett hjul var insatt i ett annat.
001:017 N„r de skulle g†, kunde de g† †t alla fyra sidorna, de beh”vde
	icke v„nda sig, n„r de gingo.
001:018 Och deras l”tar voro h”ga och f”rskr„ckliga, och p† alla fyra
	voro l”tarna fullsatta med ”gon runt omkring.
001:019 Och n„r v„sendena gingo, gingo ock hjulen invid dem, och n„r
	v„sendena lyfte sig upp ”ver jorden lyfte sig ock hjulen.
001:020 Vart anden ville g†, dit gingo de, ja, varthelst anden ville g†;
	och hjulen lyfte sig j„mte dem, ty v„sendenas ande var i hjulen.
001:021 N„r v„sendena gingo, gingo ock dessa; n„r de stodo stilla, stodo
	ock dessa stilla; n„r de lyfte sig upp ”ver jorden, lyfte sig
	ock hjulen j„mte dem, ty v„sendenas ande var i hjulen.
001:022 Och ”ver v„sendenas huvuden syntes n†got som liknade ett
	himlaf„ste, till utseendet s†som underbar kristall, utsp„nt
	ovanp† deras huvuden.
001:023 Och under f„stet voro deras vingar utbredda r„tt emot varandra
	Vart s„rskilt v„sende hade tv† vingar med vilka det kunde
	bet„cka sin kropp.
001:024 Och n„r de gingo, l„t d†net av deras vingar i mina ”ron s†som
	d†net av stora vatten, s†som den Allsm„ktiges r”st; ja, det var
	ett v„ldigt d†n, likt d†net fr†n en h„rskara.  Men n„r de stodo
	stilla, h”llo de sina vingar neds„nkta.
001:025 Och ovan f„stet, som vilade p† deras huvuden, d†nade det; n„r de
	d† stodo stilla, h”llo de sina vingar neds„nkta.

001:026 Och ovanp† f„stet, som vilade p† deras huvuden, syntes n†got som
	s†g ut att vara av safirsten, och som liknade en tron; och
	ovanp† det som liknade en tron satt en som till utseendet
	liknade en m„nniska,
001:027 Och jag s†g n†got som var s†som gl„nsande malm och omgivet runt
	omkring av n†got som s†g ut s†som eld, „nda ifr†n det som s†g ut
	att vara hans l„nder och sedan allt upp†t.  Men ned†t fr†n det
	som s†g ut att vara hans l„nder s†g jag n†got som s†g ut s†som
	eld; och ett sken omgav honom.
001:028 S†som b†gen som synes i skyn, n„r det regnar, s† s†g skenet ut
	d„r runt omkring.

	S† s†g det ut, som tycktes mig vara HERRENS h„rlighet; och n„r
	jag s†g det, f”ll jag ned p† mitt ansikte, och jag h”rde r”sten
	av en som talade
002:001 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, st† upp p† dina f”tter,
	s† vill jag tala med dig.˝
002:002 N„r han s† talade till mig, kom en andekraft i mig och reste upp
	mig p† mina f”tter; och jag h”rde p† honom som talade till mig.
002:003 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, jag s„nder dig till
	Israels barn, de avf„lliga hedningarna som hava avfallit fr†n
	mig; de och deras f„der hava beg†tt ”vertr„delser mot mig allt
	intill den dag som i dag „r.
002:004 Till barnen med h†rda pannor och f”rstockade hj„rtan s„nder jag
	dig, och du skall s„ga till dem: 'S† s„ger Herren, HERREN'
002:005 Och evad de h”ra d„rp† eller icke -- ty de „ro ett genstr„vigt
	sl„kte -- s† skola de dock f”rnimma att en profet har varit
	ibland dem.
002:006 Och du, m„nniskobarn, frukta icke f”r dem, och frukta icke f”r
	deras ord, fast„n du omgives av tistlar och t”rnen och bor
	ibland skorpioner.  Nej, frukta icke f”r deras ord, och var icke
	f”rf„rad f”r dem sj„lva, d† de nu „ro ett genstr„vigt sl„kte.
002:007 Utan tala mina ord till dem, evad de h”ra p† dem eller icke, d†
	de nu „ro s† genstr„viga.
002:008 Men du, m„nniskobarn, h”r nu vad jag talar till dig; var icke
	genstr„vig s†som detta genstr„viga sl„kte.  ™ppna din mun och „t
	vad jag giver dig.˝

002:009 Och jag fick se en hand utr„ckas mot mig, och i den s†g jag en
	bokrulle.
002:010 Och denna breddes ut framf”r mig, och den var fullskriven innan
	och utan; och d„r voro uppskrivna klagos†nger, suckan och verop.
003:001 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, „t vad du h„r finner,
	„t upp denna rulle, och g† sedan †stad och tala till Israels
	hus.˝
003:002 D† ”ppnade jag min mun, och han gav mig rullen att „ta.
003:003 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, du m†ste m„tta din buk
	och fylla dina in„lvor med den rulle som jag nu giver dig.˝  Och
	jag †t, och den var i min mun s”t s†som
	honung.

003:004 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, g† bort till Israels
	hus och tala till dem med mina ord.
003:005 Ty du bliver ju icke s„nd till ett folk med obegripligt spr†k
	och tr”g tunga, utan till Israels hus,
003:006 icke till m†ngahanda folk med obegripligt spr†k och tr”g tunga,
	vilkas tal du icke f”rst†r; sannerligen, s„nde jag dig till
	s†dana, s† skulle de h”ra p† dig
003:007 Men Israels hus vill icke h”ra p† dig, ty de vilja icke h”ra p†
	mig; hela Israels hus har h†rda pannor och f”rh„rdade
	hj„rtan.
003:008 Men se, jag g”r ditt ansikte h†rt s†som deras ansikten, och din
	panna h†rd s†som deras pannor.
003:009 Ja, jag g”r din panna h†rd s†som diamant, h†rdare „n flinta.  Du
	skall icke frukta f”r dem och icke f”rf„ras f”r dem, d† de nu
	„ro ett genstr„vigt sl„kte.˝
003:010 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, allt vad jag talar till
	dig skall du upptaga i ditt hj„rta och h”ra med dina ”ron.
003:011 Och g† bort till dina f†ngna landsm„n, och tala till dem och s„g
	till dem: 'S† s„ger Herren, HERREN' -- evad de nu h”ra d„rp†
	eller icke.˝

003:012 Och en andekraft lyfte upp mig, och jag h”rde bakom mig ljudet
	av ett v„ldigt d†n: ˝Lovad vare HERRENS h„rlighet, d„r varest
	den „r!˝,
003:013 s† ock ljudet av v„sendenas vingar, som r”rde vid varandra, och
	ljudet av hjulen j„mte dem och ljudet av ett v„ldigt d†n.
003:014 Och en andekraft lyfte upp mig och f”rde mig bort, och jag
	f„rdades †stad, bedr”vad och uppr”rd i min ande, och HERRENS
	hand var stark ”ver mig.
003:015 Och jag kom till de f†ngna i Tel-Abib, till dem som bodde vid
	str”mmen Kebar, till den plats d„r de bodde; och jag satt d„r
	ibland dem i sju dagar, f”rs„nkt i djup sorg.

003:016 Men efter sju dagar kom HERRENS ord till mig; han sade:
003:017 ˝Du m„nniskobarn, jag har satt dig till en v„ktare f”r Israels
	hus, f”r att du † mina vagnar skall varna dem, n„r du h”r ett
	ord fr†n min mun.
003:018 Om jag s„ger till den ogudaktige: 'Du m†ste d”' och du d† icke
	varnar honom, ja, om du icke s„ger n†got till att varna den
	ogudaktige f”r hans ogudaktiga v„g och r„dda hans liv, d† skall
	v„l den ogudaktige d” genom sin missg„rning, men hans blod skall
	jag utkr„va av din hand.
003:019 Men om du varnar den ogudaktige och han likv„l icke v„nder om
	fr†n sin ogudaktighet och sin ogudaktiga v„g, d† skall
	visserligen han d” genom sin missg„rning, men du sj„lv har
	r„ddat din sj„l.
003:020 Och om en r„ttf„rdig man v„nder om fr†n sin r„ttf„rdighet och
	g”r vad or„tt „r, s† skall jag l„gga en st”testen i hans v„g,
	och han skall d”.  Om du d† icke har varnat honom, s† skall han
	v„l d” genom sin synd, och den r„ttf„rdighet som han f”rr har
	”vat skall icke varda ih†gkommen, men hans blod skall jag
	utkr„va av din hand.
003:021 Men om du har varnat den r„ttf„rdige, f”r att han, den
	r„ttf„rdige, icke skall synda, och han s† avh†ller sig fr†n
	synd, d† skall han f”rvisso f† leva, d„rf”r att han l„t varna
	sig, och du sj„lv har d† r„ddat din sj„l.˝

003:022 Och HERRENS hand kom d„r ”ver mig, och han sade till mig: ˝St†
	upp och g† ut p† sl„tten; d„r skall jag tala med dig.˝
003:023 D† stod jag upp och gick ut p† sl„tten; och se, d„r stod HERRENS
	h„rlighet, alldeles s†dan som jag hade sett den vid str”mmen
	Kebar; och jag f”ll ned p† mitt ansikte.
003:024 Men en andekraft kom i mig och reste upp mig p† mina f”tter.  Och
	han talade med mig och sade till mig: ˝G† och st„ng dig inne i
	ditt hus.
003:025 Och se, du m„nniskobarn, bojor skola l„ggas p† dig, och du skall
	bliva bunden med s†dana, s† att du icke kan g† ut bland de
	andra.
003:026 Och jag skall l†ta din tunga l†da vid din gom, s† att du bliver
	stum och icke kan bestraffa dem, d† de nu „ro ett genstr„vigt
	sl„kte.
003:027 Men n„r jag talar med dig, skall jag uppl†ta din mun, s† att du
	kan s„ga till dem: 'S† s„ger Herren, HERREN.'  Den som d† vill
	h”ra, han h”re, och den som icke vill, han h”re icke, d† de nu
	„ro ett genstr„vigt sl„kte.˝
004:001 Och du, m„nniskobarn, tag dig en tegeltavla och l„gg den framf”r
	dig och rista p† den in en stad, n„mligen Jerusalem.
004:002 Och res upp b†lverk mot den och bygg en bel„gringsmur mot den
	och kasta upp en vall mot den och sl† upp l„ger mot den och s„tt
	upp murbr„ckor mot den runt omkring.
004:003 Och tag dig en j„rnpl†t och s„tt upp den s†som en j„rnv„gg
	mellan dig och staden; och v„nd s† ditt ansikte emot den och
	h†ll den bel„grad och ans„tt den.  Detta skall vara ett tecken
	f”r Israels hus.

004:004 Och l„gg du dig p† din v„nstra sida och l„gg Israels hus'
	missg„rning ovanp†; lika m†nga dagar som du ligger s†, skall du
	b„ra p† deras missg„rning.
004:005 Jag skall l†ta deras missg„rnings†r f”r dig motsvaras av ett
	lika antal dagar, n„mligen av tre hundra nittio dagar; s† l„nge
	skall du bara p† Israels hus' missg„rning.
004:006 Och sedan, n„r du har fullgjort detta, skall du l„gga dig p† din
	h”gra sida och b„ra p† Juda hus' missg„rning; i fyrtio dagar,
	var dag svarande mot ett †r, skall denna min f”reskrift g„lla
	f”r dig.
004:007 Och du skall v„nda ditt ansikte och din blottade arm mot det
	bel„grade Jerusalem och profetera mot det.

004:008 Och se, jag skall l„gga bojor p† dig, s† att du icke kan v„nda
	dig fr†n den ena sidan p† den andra, f”rr„n dina bel„gringsdagar
	„ro slut.
004:009 Och tag dig vete, korn, b”nor, lins„rter, hirs och sp„lt och
	l„gg detta i ett och samma k„rl och baka dig br”d d„rav; lika
	m†nga dagar som du ligger p† ena sidan, allts† tre hundra nittio
	dagar, skall detta vara vad du har att „ta.
004:010 Den mat som du f†r att „ta skall du „ta efter vikt, tjugu siklar
	om dagen; detta skall du hava att „ta fr†n en viss timme ena
	dagen till samma timme n„sta dag
004:011 Du skall ock dricka vatten efter m†tt, n„mligen en sj„ttedels
	hin; s† mycket skall du hava att dricka fr†n en viss timme ena
	dagen till samma timme n„sta dag.
004:012 Tillredd s†som kornkakor skall maten „tas av dig, och du skall
	tillreda den inf”r deras ”gon p† br„nsle av m„nniskotr„ck.

004:013 Och HERREN tillade: ˝Likas† skola Israels barn „ta sitt br”d
	orent bland hedningarna, till vilka jag skall f”rdriva dem.˝
004:014 Men jag svarade: ˝Ack, Herre, HERRE!  Se, jag har „nnu aldrig
	blivit orenad.  Jag har aldrig, fr†n min ungdom och intill nu,
	„tit n†got sj„lvd”tt eller ihj„lrivet djur; och s†dant k”tt som
	r„knas f”r vederstyggligt har aldrig kommit i min mun.˝
004:015 D† sade han till mig: ˝V„lan, jag vill l†ta dig taga kospillning
	i st„llet f”r m„nniskotr„ck; vid s†dan m† du baka ditt br”d.˝
004:016 Och han sade †ter till mig: ˝Du m„nniskobarn, se, jag vill
	f”rd„rva livsuppeh„llet f”r Jerusalem, s† att de skola „ta br”d
	efter vikt, och det med oro, och dricka vatten efter m†tt, och
	det med f”rf„ran;
004:017 ja, s† att de lida brist p† br”d och vatten och gripas av
	f”rf„ran, den ene med den andre, och f”rsm„kta genom sin
	missg„rning.
005:001 Och du, m„nniskobarn, tag dig ett skarpt sv„rd och bruka det
	s†som rakkniv, och f”r det ”ver ditt huvud och din haka; tag dig
	s† en v†gsk†l och dela det avrakade h†ret.
005:002 En tredjedel skall du br„nna upp i eld mitt i staden, n„r
	bel„gringsdagarna hava g†tt till „nda; en tredjedel skall du
	taga ut och sl† den med sv„rdet d„r runt omkring; och en
	tredjedel skall du str” ut f”r vinden, och mitt sv„rd skall jag
	draga ut efter dem.
005:003 Men n†gra f† str†n skall du taga undan d„rifr†n, och dem skall
	du knyta in i flikarna av din mantel.
005:004 Och av dessa str†n skall du †terigen taga n†gra och kasta dem i
	elden och br„nna upp dem i eld.  H„rifr†n skall en eld g† ut
	”ver hela Israels hus.

005:005 S† s„ger Herren, HERREN: Detta †r Jerusalem, som jag har satt
	mitt ibland hednafolken, med l„nder runt d„romkring.
005:006 Men det var genstr„vigt mot mina r„tter p† ett „nnu ogudaktigare
	s„tt „n hednafolken, och var „nnu mer genstr„vigt mot mina
	stadgar „n l„nderna runt d„romkring; ty de f”rkastade mina
	r„tter och vandrade icke efter mina stadgar.
005:007 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Eftersom I haven rasat v„rre „n
	hednafolken runt omkring eder, och icke haven vandrat efter mina
	stadgar och icke gjort efter mina r„tter, ja, icke ens gjort
	efter de hednafolks r„tter, som bo runt omkring eder,
005:008 d„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Se, f”rdenskull skall jag ocks†
	komma ”ver dig och skipa r„tt mitt ibland dig inf”r hednafolkens
	”gon;
005:009 jag skall g”ra med dig vad jag aldrig f”rr har gjort, och s†dant
	som jag aldrig mer vill g”ra, f”r alla dina styggelsers
	skull.
005:010 D„rf”r skola i dig f”r„ldrar „ta sina barn, och barn sina
	f”r„ldrar; och jag skall skipa r„tt i dig och str” ut f”r alla
	vindar allt som bliver kvar av dig.
005:011 Ja, s† sant jag lever, s„ger Herren, HERREN: sannerligen, d„rf”r
	att du har orenat min helgedom med alla dina sk„ndligheter och
	alla dina styggelser, skall jag ocks† utan skonsamhet v„nda bort
	mitt ”ga och icke hava n†gon misskund.
005:012 En tredjedel av dig skall d” av pest och f”rg†s av hunger i dig,
	en tredjedel skall falla f”r sv„rd runt omkring dig; och en
	tredjedel skall jag str” ut f”r alla vindar, och mitt sv„rd
	skall jag draga ut efter dem.
005:013 Ja, min vrede skall f† utt”mma sig, och jag skall sl„cka min
	f”rt”rnelse p† dem och h„mnas p† dem; och n„r jag s† utt”mmer
	min f”rt”rnelse p† dem, skola de f”rnimma att jag, HERREN, har
	talat i min nit„lskan.
005:014 Och jag skall l†ta dig bliva en ”demark och en sm„lek bland
	folken runt omkring dig, inf”r var mans ”gon, som g†r d„r fram.
005:015 Ja, det skall bliva till sm„lek och h†n, till varnagel och
	skr„ck f”r folken runt omkring dig, n„r jag s† skipar r„tt i dig
	med vrede och f”rt”rnelse och f”rt”rnelses tuktan.  Jag, HERREN,
	har talat.
005:016 N„r jag s„nder bland dem hungerns onda pilar, som bliva till
	f”rd„rv, ja, n„r jag s„nder dessa till att f”rd„rva eder och s†
	l†ter eder hunger bliva allt v„rre, d† skall jag f”rst”ra f”r
	eder edert livsuppeh„lle.
005:017 Jag skall s„nda ”ver eder hungersn”d och vilddjur, som skola
	d”da edra barn; och pest och blodsutgjutelse skall g† ”ver dig,
	och sv„rd skall jag l†ta komma ”ver dig.  Jag, HERREN, har talat.
006:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
006:002 Du m„nniskobarn, v„nd ditt ansikte mot Israels berg och
	profetera mot dem
006:003 och s„g: I Israels berg, h”ren Herrens, HERRENS ord: S† s„ger
	Herren, HERREN till bergen och h”jderna, till b„ckarna och
	dalarna: Se, jag skall l†ta sv„rd komma ”ver eder och f”rst”ra
	edra offerh”jder.
006:004 Och edra altaren skola varda f”r”dda och edra solstoder
	s”nderkrossade, och dem av eder, som bliva slagna, skall jag
	l†ta bliva kastade inf”r edra el„ndiga avgudar.
006:005 Och jag skall l†ta Israels barns d”da kroppar ligga d„r inf”r
	deras el„ndiga avgudar, och jag skall f”rstr” edra ben runt
	omkring edra altaren.
006:006 Var I „n „ren bosatta skola st„derna bliva ”de och offerh”jderna
	”delagda, s† att edra altaren st† ”de och f”r”dda, och edra
	el„ndiga avgudar bliva s”nderslagna och f† en „nde, och edra
	solstoder bliva nedhuggna, och edra verk utpl†nade.
006:007 D”dsslagna m„n skola d† falla bland eder; och I skolen f”rnimma
	att jag „r HERREN.
006:008 Och om jag l†ter n†gra leva kvar, s† att somliga av eder, n„r I
	bliven f”rstr”dda i l„nderna, r„ddas undan sv„rdet ute bland
	folken,
006:009 s† skola dessa edra r„ddade ute bland folken, d„r de „ro i
	f†ngenskap, t„nka p† mig, n„r jag har krossat deras trol”sa
	hj„rtan, som veko av ifr†n mig, och deras ”gon, som i trol”s
	avf„llighet sk†dade efter deras el„ndiga avgudar; och de skola
	k„nna leda vid sig sj„lva f”r det onda som de hava gjort med alla
	sina styggelser.
006:010 Och de skola f”rnimma att jag „r HERREN.  Det „r icke ett tomt
	ord att jag skall l†ta denna olycka komma ”ver dem.

006:011 S† s„ger Herren, HERREN: Sl† dina h„nder tillsammans, och stampa
	med dina f”tter, och ropa ack och ve ”ver alla de onda
	styggelserna i Israels hus, ty genom sv„rd, hunger och pest
	m†ste de falla.
006:012 Den som „r l†ngt borta skall d” av pest, och den som „r n„ra
	skall falla f”r sv„rd, och den som bliver kvar och varder
	bevarad skall d” av hunger; s† skall jag utt”mma min vrede p†
	dem.
006:013 Och I skolen f”rnimma att jag „r HERREN, n„r deras slagna m„n
	ligga d„r mitt ibland sina el„ndiga avgudar, runt omkring sina
	altaren, p† alla h”ga kullar, p† alla bergstoppar, under alla
	gr”na tr„d och under alla lummiga terebinter, varhelst de hava
	l†tit en v„lbehaglig lukt uppstiga till alla sina ol„ndiga
	avgudar.
006:014 Och jag skall utr„cka min hand mot dem och g”ra landet mer ”de
	och tomt „n ”knen vid Dibla, var de „n „ro bosatta; och de skola
	f”rnimma att jag „r HERREN.
007:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
007:002 Du m„nniskobarn, s† s„ger Herren, HERREN till Israels land:
	Žnden!  Ja, „nden kommer ”ver landets fyra h”rn.
007:003 Nu kommer „nden ”ver dig, ty jag skall s„nda min vrede mot dig
	och d”ma dig efter dina g„rningar och l†ta alla dina styggelser
	komma ”ver dig.
007:004 Jag skall icke visa dig n†gon skonsamhet och icke hava n†gon
	misskund; nej, jag skall l†ta dina g„rningar komma ”ver dig, och
	dina styggelser skola vila p† dig.  Och I skolen f”rnimma att jag
	„r HERREN.

007:005 S† s„ger Herren, HERREN: Se, en olycka kommer, en olycka ensam i
	sitt slag!
007:006 En „nde kommer, ja, „nden kommer, den vaknar upp och kommer ”ver
	dig.
007:007 Ja se, det kommer!  Nu kommer ordningen till dig, du folk som bor
	h„r i landet; din stund kommer, f”rvirringens dag „r n„ra, d†
	intet sk”rdeskri mer skall h”ras p† bergen.
007:008 Nu skall jag snart utgjuta min f”rt”rnelse ”ver dig och utt”mma
	min vrede p† dig, och d”ma dig efter dina g„rningar och l†ta
	alla dina styggelser komma ”ver dig.
007:009 Jag skall icke visa n†gon skonsamhet och icke hava n†gon
	misskund, jag skall giva dig efter dina g„rningar, och dina
	styggelser skola vila p† dig.  Och I skolen f”rnimma att jag,
	HERREN, „r den som sl†r.
007:010 Se, dagen „r inne; se, det kommer!  Ordningen g†r sin g†ng, riset
	blomstrar upp, ”vermodet gr”nskar;
007:011 v†ldet reser sig till ett ris f”r ogudaktigheten.  D† bliver
	intet kvar av dem, intet av hela deras hop, intet av deras gods,
	och till intet bliver deras h„rlighet.
007:012 Stunden kommer, dagen nalkas; k”paren m† icke gl„dja sig, och
	s„ljaren m† icke s”rja, ty vredesgl”d kommer ”ver hela hopen
	d„rinne.
007:013 S„ljaren skall icke f† tillbaka vad han har s†lt, om han ens f†r
	f”rbliva vid liv.  Ty profetian om hela hopen d„rinne skall icke
	ryggas och ingen som lever i missg„rning skall kunna h†lla
	st†nd.
007:014 Man st”ter i basun och rustar allt i ordning, men ingen drager
	ut till strid; ty min vredesgl”d g†r fram ”ver hela hopen
	d„rinne.
007:015 Ute h„rjar sv„rdet och d„rinne pest och hungersn”d, den som „r
	ute p† marken d”r genom sv„rdet, och den som „r i staden, honom
	f”rt„r hungersn”d och pest.
007:016 Och om n†gra av dem bliva r„ddade, s† skola de s”ka sin
	tillflykt i bergen och vara lika klyftornas duvor, som
	allasammans klaga.  S† skall det g† var och en genom hans
	missg„rning.
007:017 Alla h„nder skola sjunka ned, och alla kn„n skola bliva s†som
	vatten.
007:018 M„nniskorna skola kl„da sig i sorgdr„kt, och f”rf„ran skall
	”vert„cka dem, alla ansikten skola h”ljas av skam, och alla
	huvuden skola bliva skalliga.
007:019 Man skall kasta sitt silver ut p† gatorna och akta sitt guld
	s†som orenlighet.  Deras silver och guld skall icke kunna r„dda
	dem p† HERRENS vredes dag, de skola icke kunna m„tta sig d„rmed
	eller d„rmed fylla sin buk; ty det har varit f”r dem en
	st”testen till missg„rning.
007:020 Dess sk”na glans brukade man till h”gf„rd, ja, de gjorde d„rav
	sina styggeliga bilder, sina sk„ndliga avgudar.  D„rf”r skall jag
	g”ra det till orenlighet f”r dem.
007:021 Jag skall giva det s†som byte i fr„mlingars hand och s†som rov
	†t de ogudaktigaste p† jorden, f”r att de m† ohelga det.
007:022 Och jag skall v„nda bort mitt ansikte ifr†n dem, s† att man f†r
	ohelga min klenod; v†ldsm„n skola f† draga d„rin och ohelga den.

007:023 G”r kedjorna redo; ty landet „r fullt av blodsdomar, och staden
	„r full av or„tt.
007:024 Och jag skall l†ta de v„rsta hednafolk komma och taga deras hus
	i besittning.  S† skall jag g”ra slut p† de fr„ckas ”vermod, och
	deras helgedomar skola varda osk„rade.
007:025 F”rskr„ckelse skall komma, och n„r de s”ka r„ddning, skall ingen
	vara att finna.
007:026 Den ena olyckan skall komma efter den andra, det ena sorgebudet
	skall f”lja det andra.  Man skall f† tigga profeterna om syner,
	pr„sterna skola komma till korta med sin undervisning och de
	„ldste med sina r†d.
007:027 Konungen skall s”rja, h”vdingarna skola kl„da sig i
	f”rskr„ckelse, och folket i landet skall st† d„r med darrande
	h„nder.  Jag skall g”ra med den efter deras g„rningar och skipa
	r„tt †t dem s†som r„tt „r †t dem; och de skola f”rnimma att jag
	„r HERREN.
008:001 Och i sj„tte †ret, i sj„tte m†naden, p† femte dagen i m†naden,
	n„r jag satt i mitt hus och de „ldste i Juda sutto hos mig, kom
	Herrens, HERRENS hand d„r ”ver mig.
008:002 Och jag fick se n†got som till utseendet liknade eld; allt, „nda
	ifr†n det som s†g ut att vara hans l„nder och sedan allt ned†t,
	var eld.  Men fr†n hans l„nder och sedan allt upp†t syntes n†got
	som liknade str†lande ljus, och som var s†som gl„nsande malm.
008:003 Och han r„ckte ut n†got som var bildat s†som en hand och fattade
	mig vid en lock av mitt huvudh†r; och en andekraft lyfte mig upp
	mellan himmel och jord och f”rde mig, i en syn fr†n Gud, till
	Jerusalem, dit d„r man g†r in till den inre f”rg†rden genom den
	port som vetter †t norr, d„r varest avgudabel„tet, det som hade
	uppv„ckt Guds nit„lskan, hade sin plats.
008:004 Och se, d„r syntes Israels Guds h„rlighet, alldeles s†dan som
	jag hade sett den p† sl„tten.
008:005 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, lyft upp dina ”gon mot
	norr.˝  N„r jag nu lyfte upp mina ”gon mot norr, fick jag se
	avgudabel„tet, det som hade uppv„ckt Guds nit„lskan, st† d„r
	norr om altarporten, vid sj„lva ing†ngen.
008:006 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, ser du vad de g”ra h„r?
	Stora „ro de styggelser som Israels hus h„r bedriver, s† att jag
	m†ste draga l†ngt bort ifr†n min helgedom; men du skall f† se
	„nnu flera, st”rre styggelser.˝

008:007 Sedan f”rde han mig till f”rg†rdens ing†ng, och jag fick d„r se
	ett h†l i v„ggen.
008:008 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, bryt igenom v„ggen.˝  D†
	br”t jag igenom v„ggen och fick nu se en d”rr.
008:009 Och han sade till mig: ˝G† in och se vilka onda styggelser de
	h„r bedriva.˝
008:010 N„r jag nu kom in, fick jag se allahanda bilder av
	vederstyggliga kr„ldjur och fyrfotadjur, s† ock Israels hus'
	alla el„ndiga avgudar, inristade runt omkring p† v„ggarna.
008:011 Och framf”r dem stodo sjuttio av: de „ldste i Israels hus, och
	Jaasanja, Safans son, stod mitt ibland dem, och var och en av
	dem hade sitt r”kelsekar i handen, och v„llukt steg upp fr†n
	r”kelsemolnet.
008:012 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, ser du vad de „ldste i
	Israels hus bedriva i m”rkret, var och en i sin avgudakammare?
	Ty de s„ga: 'HERREN ser oss icke, HERREN har ”vergivit landet.'˝

008:013 D„refter sade han till mig: ˝Du skall f† se „nnu flera, st”rre
	styggelser som dessa bedriva.˝
008:014 Och han f”rde mig fram mot ing†ngen till norra porten p† HERRENS
	hus, och se, d„r sutto kvinnor som begr„to Tammus.
008:015 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, ser du detta?  Men du
	skall f† se „nnu flera styggelser, st”rre „n dessa.˝
008:016 Och han f”rde mig till den inre f”rg†rden till HERRENS hus, och
	se, vid ing†ngen till HERRENS tempel, mellan f”rhuset och
	altaret, stodo vid pass tjugufem m„n, som v„nde ryggarna †t
	HERRENS tempel och ansiktena †t ”ster, och som tillb†do solen i
	”ster.
008:017 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, ser du detta?  Žr det
	icke nog f”r Juda hus att bedriva de styggelser som de h„r hava
	bedrivit, eftersom de nu ock hava uppfyllt landet med or„tt och
	†ter hava f”rt”rnat mig?  Se nu huru de s„tta vintr„dskvisten f”r
	n„san!
008:018 D„rf”r skall ocks† jag utf”ra mitt: verk i vrede; jag skall icke
	visa n†gon skonsamhet och icke hava n†gon misskund.  Och om de „n
	ropa med h”g r”st inf”r mig, skall jag dock icke h”ra dem.˝
009:001 Och jag h”rde honom ropa med h”g r”st och s„ga: ˝Kommen hit med
	hems”kelser ”ver staden, och var och en have sitt mordvapen i
	handen.˝
009:002 Och se, d† kommo sex m„n fr†n ”vre porten, den som vetter †t
	norr och var och en hade sin stridshammare i handen; och bland
	dem fanns en man som var kl„dd i linnekl„der och hade ett
	skrivtyg vid sin l„nd.  Och de kommo och st„llde sig vid sidan
	av kopparaltaret.
009:003 Och Israels Guds h„rlighet hade lyft sig fr†n keruben, som den
	vilade p†, och hade flyttat sig till tempelhusets tr”skel, och
	ropade nu till mannen som var kl„dd i linnekl„derna och hade
	skrivtyget vid sin l„nd;
009:004 HERREN sade till honom: ˝G† igenom Jerusalems stad, och teckna
	med ett tecken p† pannan de m„n som sucka och j„mra sig ”ver
	alla styggelser som bedrivas d„rinne.˝
009:005 Och till de andra h”rde jag honom s„ga: ˝Dragen fram i staden
	efter honom och sl†n ned folket; visen ingen skonsamhet och
	haven ingen misskund.
009:006 B†de †ldringar och ynglingar och jungfrur, b†de barn och kvinnor
	skolen I dr„pa och f”rg”ra, men I m†n icke komma vid n†gon som
	har tecknet p† sig, och I skolen begynna vid min helgedom.˝  Och
	de begynte med de „ldste, med de m„n som stodo framf”r
	tempelhuset.
009:007 Han sade n„mligen till dem: ˝Orenen tempelhuset, och fyllen upp
	f”rg†rdarna med slagna; dragen sedan ut.˝  Och de drogo ut och
	slogo ned folket i staden.

009:008 D† nu jag blev l„mnad kvar, n„r de s† slogo folket, f”ll jag ned
	p† mitt ansikte och ropade och sade: ˝Ack, Herre, HERRE, vill du
	d† f”rg”ra hela kvarlevan av Israel, eftersom du s† utgjuter din
	vrede ”ver Jerusalem?˝
009:009 Han sade till mig: ˝Israels och Juda hus' missg„rning „r alltf”r
	stor; landet „r uppfyllt med or„tt, och staden „r full av
	lagvr„ngning.  Ty de s„ga: 'HERREN har ”vergivit landet, HERREN
	ser det icke.'
009:010 D„rf”r skall icke heller jag visa n†gon skonsamhet eller hava
	n†gon misskund, utan skall l†ta deras g„rningar komma ”ver deras
	huvuden.˝
009:011 Och mannen som var kl„dd i linnekl„derna och hade skrivtyget vid
	sin l„nd kom nu tillbaka och gav besked och sade: ˝Jag har gjort
	s†som du bj”d mig.˝
010:001 Och jag fick se att p† f„stet, som vilade p† kerubernas huvuden,
	fanns n†got som tycktes vara av safirsten, n†got som till
	utseendet liknade en tron; detta syntes ovanp† dem.
010:002 Och han sade till mannen som var kl„dd i linnekl„derna, han
	sade: ˝G† in mellan rundlarna, in under keruben, och tag dina
	h„nder fulla med eldsgl”d fr†n platsen mellan keruberna, och
	str” ut dem ”ver staden.˝  Och jag s†g honom g†.
010:003 Och keruberna stodo till h”ger om huset, n„r mannen gick ditin,
	och molnet uppfyllde den inre f”rg†rden.
010:004 Men HERRENS h„rlighet h”jde sig upp fr†n keruben och flyttade
	sig till husets tr”skel; och huset uppfylldes d† av molnet, och
	f”rg†rden blev full av glansen fr†n HERRENS h„rlighet.
010:005 Och d†net av kerubernas vingar h”rdes „nda till den yttre
	f”rg†rden, likt Gud den Allsm„ktiges r”st, d† han talar.
010:006 Och n„r han nu bj”d mannen som var kl„dd i linnekl„derna och
	sade: ˝Tag eld fr†n platsen mellan rundlarna, inne mellan
	keruberna˝, d† gick denne ditin och st„llde sig bredvid ett av
	hjulen.
010:007 D† r„ckte keruben d„r ut sin hand, mellan de andra keruberna,
	till elden som brann mellan keruberna, och tog d„rav och lade i
	h„nderna p† honom som var kl„dd i linnekl„derna; och denne tog
	det och gick s† ut.

010:008 Och under vingarna p† keruberna s† syntes n†got som var bildat
	s†som en m„nniskohand.
010:009 Och jag fick se fyra hjul st† invid keruberna ett hjul invid var
	kerub och det s†g ut som om hjulen voro av n†got som liknade
	krysolitsten.
010:010 De s†go alla fyra likadana ut, och ett hjul tycktes vara insatt
	i ett annat.
010:011 N„r de skulle g†, kunde de g† †t alla fyra sidorna, de beh”vde
	icke v„nda sig, n„r de gingo.  Ty †t det h†ll dit den fr„mste
	begav sig gingo de andra efter, utan att de beh”vde v„nda sig,
	n„r de gingo.
010:012 Och hela deras kropp, deras rygg, deras h„nder och deras vingar,
	s† ock hjulen, voro fulla med ”gon runt omkring; de fyra hade
	n„mligen var sitt hjul.
010:013 Och jag h”rde att hjulen kallades ˝rundlar˝.
010:014 Och var och en hade fyra ansikten; det f”rsta ansiktet var en
	kerubs, det andra en m„nniskas, det tredje ett lejons, det
	fj„rde en ”rns.
010:015 Och keruberna h”jde sig upp; de var samma v„senden som jag hade
	sett vid str”mmen Kebar.
010:016 Och n„r keruberna gingo, gingo ock hjulen invid dem; och n„r
	keruberna lyfte sina vingar f”r att h”ja sig ”ver jorden, skilde
	sig hjulen icke ifr†n dem.
010:017 N„r de stodo stilla, stodo ock dessa stilla, och n„r de h”jde
	sig, h”jde sig ock dessa med dem, ty v„sendenas ande var i dem.

010:018 Och HERRENS h„rlighet flyttade I sig bort ifr†n husets tr”skel
	och stannade ”ver keruberna.
010:019 D† s†g jag huru keruberna lyfte sina vingar och h”jde sig fr†n
	jorden, n„r de beg†vo sig bort, och hjulen j„mte dem; och de
	stannade vid ing†ngen till ”stra porten p† HERRENS hus, och
	Israels Guds h„rlighet vilade ovanp† dem.
010:020 Det var samma v„senden som jag: hade sett under Israels Gud vid
	str”mmen Kebar, och jag m„rkte att det var keruber.
010:021 Var och en hade fyra ansikten och fyra vingar, och under deras
	vingar var n†got som liknade m„nniskoh„nder.
010:022 Och deras ansikten voro likadana som de ansikten jag hade sett
	vid str”mmen Kebar, s† s†go de ut, och s†dana voro de.  Och de
	gingo alla rakt fram.
011:001 Och en andekraft lyfte upp mig och f”rde mig till ”stra porten
	p† HERRENS hus, den som vetter †t ”ster.  D„r fick jag se
	tjugufem m„n st† vid ing†ngen till porten; och jag s†g bland dem
	Jaasanja, Assurs son, och Pelatja, Benajas son, som voro furstar
	i folket.
011:002 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, det „r dessa m„n som
	t„nka ut vad f”rd„rvligt „r och r†da till vad ont „r, h„r i
	staden;
011:003 det „r de som s„ga: 'Hus byggas icke upp s† snart.  H„r „r
	grytan, och vi „ro k”ttet.
011:004 Profetera d„rf”r mot dem, ja, profetera, du m„nniskobarn.˝

011:005 D† f”ll HERRENS Ande ”ver mig, han sade till mig: ˝S„g: S† s„ger
	HERREN: S†dant s„gen I, I av Israels hus, och edra hj„rtans
	tankar k„nner jag v„l.
011:006 M†nga ligga genom eder slagna h„r i staden; I haven uppfyllt
	dess gator med slagna.
011:007 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: De slagna vilkas fall I haven
	v†llat i staden, de „ro k”ttet, och den „r grytan; men eder
	sj„lva skall man f”ra bort ur den.
011:008 I frukten f”r sv„rd, och sv„rd skall jag ock l†ta komma ”ver
	eder, s„ger Herren, HERREN.
011:009 Jag skall f”ra eder bort h„rifr†n och giva eder i fr„mlingars
	hand; och jag skall h†lla dom ”ver eder.
011:010 F”r sv„rd skolen I falla; vid Israels gr„ns skall jag d”ma
	eder.  Och I skolen f”rnimma att jag „r HERREN.
011:011 Staden skall icke vara en gryta f”r eder, och I skolen icke vara
	k”ttet i den; nej, vid Israels gr„ns skall jag d”ma eder.
011:012 D† skolen I f”rnimma att jag „r HERREN, I som icke haven vandrat
	efter mina stadgar och icke haven gjort efter mina r„tter, utan
	haven gjort efter de hednafolks r„tter, som bo runt omkring
	eder.˝

011:013 Medan jag s† profeterade, hade Pelatja, Benajas son, uppgivit
	andan.  D† f”ll jag ned p† mitt ansikte och ropade med h”g r”st
	och sade: ˝Ack, Herre, HERRE, vill du d† alldeles g”ra „nde p†
	kvarlevan av Israel?˝
011:014 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
011:015 ˝Du m„nniskobarn, dina br”der, ja, dina br”der dina n„ra fr„nder
	och hela Israels hus, alla de till vilka Jerusalems inv†nare
	s„ga: 'H†llen eder borta fr†n HERREN; det „r †t oss som landet
	har blivit givet till besittning' --
011:016 om dem skall du allts† s„ga: S† s„ger Herren, HERREN: Ja, v„l
	har jag f”rt dem l†ngt bort ibland folken och f”rstr”tt dem i
	l„nderna, och med n”d har jag varit f”r dem en helgedom i de
	l„nder dit de hava kommit;
011:017 men d„rf”r skall du nu s„ga: S† s„ger Herren, HERREN: Jag skall
	f”rsamla eder ifr†n folkslagen och h„mta eder tillhopa fr†n de
	l„nder dit I haven blivit f”rstr”dda, och skall giva eder
	Israels land.
011:018 Och n„r de hava kommit dit, skola de skaffa bort d„rifr†n alla
	de sk„ndliga och styggeliga avgudar som nu finnas d„r.
011:019 Och jag skall giva dem alla ett och samma hj„rta, och en ny ande
	skall jag l†ta komma i deras br”st; jag skall taga bort
	stenhj„rtat ur deras kropp och giva dem ett hj„rta av k”tt,
011:020 s† att de vandra efter mina stadgar och h†lla mina r„tter och
	g”ra efter dem, och de skola vara mitt folk, och jag skall vara
	deras Gud.
011:021 Men de vilkas hj„rtan efterf”lja de sk„ndliga och styggeliga
	avgudarnas hj„rtan, deras g„rningar skall jag l†ta komma ”ver
	deras huvuden, s„ger Herren, HERREN.˝
011:022 Och keruberna, f”ljda av hjulen, lyfte sina vingar, och Israels
	Guds h„rlighet vilade ovanp† dem.
011:023 Och HERRENS h„rlighet h”jde sig och l„mnade staden och stannade
	p† berget ”ster om staden.
011:024 Men mig hade en andekraft lyft upp och f”rt bort till de f†ngna
	i Kaldeen, s† hade skett i synen, genom Guds Ande.  Sedan
	f”rsvann f”r mig den syn jag hade f†tt se.
011:025 Och jag talade till de f†ngna alla de ord som HERREN hade
	uppenbarat f”r mig.
012:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade;
012:002 ˝Du m„nniskobarn, du bor mitt i det genstr„viga sl„ktet, bland
	m„nniskor som hava ”gon att se med, men dock icke se, och ”ron
	att h”ra med, men dock icke h”ra, eftersom de „ro ett s†
	genstr„vigt sl„kte.
012:003 S† red nu till †t dig, du m„nniskobarn, vad man beh”ver, n„r man
	skall g† i landsflykt.  Och vandra i deras †syn †stad p† ljusa
	dagen, ja, vandra i deras †syn †stad fr†n det st„lle d„r du nu
	bor bort till en annan ort -- om de till „ventyrs ville akta
	d„rp†, d† de nu „ro ett s† genstr„vigt sl„kte.
012:004 F”r ut ditt bohag, p† ljusa dagen och i deras †syn, s†som skulle
	du g† i landsflykt, och vandra s† i deras †syn sj„lv †stad p†
	aftonen, s†som landsflyktiga pl„ga.
012:005 G”r dig i deras †syn en ”ppning i v„ggen, och f”r bohaget ut
	genom den.
012:006 Lyft det sedan i deras †syn upp p† axeln och f”r bort det, n„r
	det har blivit alldeles m”rkt; och bet„ck ditt ansikte, s† att
	du icke ser landet.  Ty jag g”r dig till ett tecken f”r Israels
	hus.˝
012:007 Och jag gjorde s†som han bj”d mig; p† ljusa dagen f”rde jag ut
	mitt bohag, s†som skulle jag g† i landsflykt.  Sedan, om aftonen,
	gjorde jag mig med handen en ”ppning i v„ggen, och n„r det hade
	blivit alldeles m”rkt, f”rde jag det ut genom den och bar det s†
	p† axeln, i deras †syn.

012:008 Och HERRENS ord kom till mig den f”ljande morgonen; han sade:
012:009 Du m„nniskobarn, s„kert har Israels hus, det genstr„viga
	sl„ktet, fr†gat dig: ˝Vad „r det du g”r?˝
012:010 S† svara dem nu: S† s„ger Herren, HERREN: Denna utsaga g„ller
	fursten i Jerusalem och alla dem av Israels hus, som „ro
	d„rinne.
012:011 S„g: Jag „r ett tecken f”r eder; s†som jag har gjort, s† skall
	det g† dem: de skola vandra bort i landsflykt och f†ngenskap.
012:012 Och fursten som de hava ibland sig skall lyfta upp sin b”rda p†
	axeln, n„r det har blivit alldeles m”rkt, och skall s† draga
	ut.  Man skall g”ra en ”ppning i v„ggen, s† att han genom den kan
	b„ra ut sin b”rda; och han skall bet„cka sitt ansikte, s† att
	han icke ser landet med sitt ”ga.
012:013 Och jag skall breda ut mitt n„t ”ver honom, och han skall bliva
	f†ngad i min snara; och jag skall f”ra honom till Babel i
	kald‚ernas land, som han dock icke skall se; och d„r skall han
	d”.
012:014 Och alla som „ro omkring honom, till hans hj„lp, och alla hans
	h„rskaror skall jag f”rstr” †t alla v„derstreck, och mitt sv„rd
	skall jag draga ut efter dem.
012:015 Och de skola f”rnimma att jag „r HERREN, n„r jag f”rskingrar dem
	bland folken och f”rstr”r dem i l„nderna.
012:016 Men n†gra f† av dem skall jag l†ta bliva kvar efter sv„rd,
	hungersn”d och pest, f”r att de bland de folk till vilka de
	komma skola kunna f”rt„lja om alla sina styggelser; och de skola
	f”rnimma att jag „r HERREN.

012:017 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
012:018 Du m„nniskobarn, „t nu ditt br”d med b„van, och drick ditt
	vatten darrande och med oro.
012:019 Och s„g till folket i landet: S† s„ger Herren, HERREN om
	Jerusalems inv†nare i Israels land: De skola „ta sitt br”d med
	oro och dricka sitt vatten med f”rf„ran; s† skall landet bliva
	”delagt och plundrat p† allt vad d„ri „r, f”r den or„tts skull
	som alla dess inbyggare hava ”vat.
012:020 Och de st„der som nu „ro bebodda skola komma att ligga ”de, och
	landet skall bliva en ”demark; och I skolen f”rnimma att jag „r
	HERREN.

012:021 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
012:022 Du m„nniskobarn, vad „r det f”r ett ordspr†k I haven i Israels
	land, n„r I s„gen: ˝Tiden g†r, och av alla profetsynerna bliver
	intet˝?
012:023 S„g nu till dem: S† s„ger Herren, HERREN: Jag skall g”ra slut p†
	det ordspr†ket, s† att man icke mer skall bruka det i
	Israel.  Tala i st„llet s† till dem: ˝Tiden kommer snart, med
	alla profetsynernas fullbordan.˝
012:024 Ty inga falska profetsyner och inga l”gnaktiga sp†domar skola
	mer finnas i Israels hus;
012:025 nej, jag, HERREN, skall tala det ord som jag vill tala, och det
	skall fullbordas, utan att l„nge f”rdr”jas.  Ja, du genstr„viga
	sl„kte, i edra dagar skall jag tala ett ord och skall ock
	fullborda det, s„ger Herren, HERREN.

012:026 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
012:027 Du m„nniskobarn, se, Israels hus s„ger: ˝Den syn som han sk†dar
	g„ller dagar som icke komma s† snart; han profeterar om tider
	som „nnu „ro l†ngt borta.˝
012:028 S„g d„rf”r till dem: S† s„ger Herren, HERREN: Intet av vad jag
	har talat skall l„ngre f”rdr”jas; vad jag talar, det skall ske,
	s„ger Herren, HERREN.
013:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
013:002 Du m„nniskobarn, profetera mot Israels profeterande profeter;
	s„g till dem som profetera efter sina egna hj„rtans ingivelser:
	H”ren HERRENS ord.
013:003 S† s„ger Herren, HERREN: Ve eder, I d†raktiga profeter, som
	f”ljen eder egen ande och syner som I icke haven sett!  --
013:004 Lika r„var p† ”de platser „ro dina profeter, Israel.
013:005 I haven icke tr„tt fram i gapet eller f”rt upp n†gon mur omkring
	Israels hus, s† att det har kunnat best† i striden p† HERRENS
	dag.
013:006 Nej, deras syner voro falskhet och deras sp†domar l”gn, fast„n
	de sade ˝S† har HERREN sagt.˝  HERREN hade ju icke s„nt dem, men
	de hoppades att deras tal „nd† skulle g† i fullbordan.
013:007 Ja, f”rvisso var det falska syner som I sk†daden och l”gnaktiga
	sp†domar som I uttaladen, fast„n I saden: ˝S† har HERREN sagt.˝
	Jag hade ju icke talat n†got s†dant.

013:008 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Eftersom edert tal „r falskhet
	och edra syner „ro l”gn, se, d„rf”r skall jag komma ”ver eder,
	s„ger Herren, HERREN.
013:009 Och min hand skall drabba profeterna som sk†da falska syner och
	sp† l”gnaktiga sp†domar.  De skola icke f† en plats i mitt folks
	f”rsamling och skola icke bliva upptagna i f”rteckningen p†
	Israels hus, ej heller skola de f† komma till Israels land; och
	I skolen f”rnimma att jag „r Herren, HERREN.
013:010 Eftersom, ja, eftersom de f”rde mitt folk vilse, i det att de
	sade: ˝Allt st†r v„l till˝, och dock stod icke allt v„l till,
	och eftersom de, n„r folket bygger upp en mur, vitmena den,
013:011 d„rf”r m† du s„ga till dessa vitmenare att den m†ste falla.  Ett
	slagregn skall komma -- ja, I skolen fara ned, I hagelstenar,
	och du skall bryta ned den, du stormvind!
013:012 Och n„r s† v„ggen faller, d† skall man f”rvisso s„ga till eder:
	˝Var „r nu vitmeningen som I str”ken p†?˝
013:013 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†; Jag skall i min f”rt”rnelse l†ta
	en stormvind bryta l”s, ett slagregn skall komma genom min
	vrede, och hagelstenar genom min f”rt”rnelse, s† att det bliver
	en „nde d„rp†.
013:014 Och jag skall f”rst”ra v„ggen som I bestr”ken med vitmening, jag
	skall sl† den till jorden, s† att dess grundval bliver
	blottad.  Och n„r den faller, skolen I f”rg†s d„rinne; och I
	skolen f”rnimma att jag „r HERREN.
013:015 Och jag skall utt”mma min f”rt”rnelse p† v„ggen och p† dem som
	hava bestrukit den med vitmening; och s† skall jag s„ga till
	eder: Det „r ute med v„ggen, det „r ute med dess vitmenare,
013:016 med Israels profeter, som profeterade om Jerusalem och sk†dade
	syner, det till behag, om att allt stod v„l till, och dock stod
	icke allt v„l till, s„ger Herren, HERREN.

013:017 Och du, m„nniskobarn, v„nd ditt ansikte mot dina landsmaninnor
	som profetera efter sina egna hj„rtans ingivelser; profetera mot
	dem
013:018 och s„g: S† s„ger Herren, HERREN: Ve eder som syn bindlar till
	alla handleder och g”ren sl”jor till alla huvuden, b†de ungas
	och gamlas, f”r att s† f†nga sj„lar!  Skullen I f† f†nga sj„lar
	bland mitt folk och d”ma somliga sj„lar till liv, eder till
	vinning,
013:019 I som f”r n†gra n„var korn och n†gra bitar br”d ohelgen mig hos
	mitt folk, d„rmed att I d”men till d”den sj„lar som icke skola
	d”, och d”men till liv sj„lar som icke skola leva, i det att I
	ljugen f”r mitt folk, som g„rna h”r l”gn?
013:020 Nej, och d„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Se, jag skall v„l n†
	edra bindlar, i vilka I f†ngen sj„larna s†som f†glar, och skall
	slita dem fr†n edra armar; och jag skall giva sj„larna fria, de
	sj„lar som I haven f†ngat s†som f†glar.
013:021 Och jag skall slita s”nder edra sl”jor och r„dda mitt folk ur
	eder hand, och de skola icke mer vara ett byte i eder hand; och
	I skolen f”rnimma att jag „r HERREN.
013:022 Eftersom I genom l”gnaktigt tal haven gjort den r„ttf„rdige
	f”rsagd i hj„rtat, honom som jag ingalunda ville pl†ga, men
	d„remot haven styrkt den ogudaktiges mod, s† att han icke v„nder
	om fr†n sin onda v„g och r„ddar sitt liv,
013:023 d„rf”r skolen I icke f† forts„tta att sk†da falska syner och att
	”va sp†dom; utan jag skall r„dda mitt folk ur eder hand, och I
	skolen f”rnimma att jag „r HERREN.
014:001 Och n†gra av de „ldste i Israel kommo till mig och satte sig ned
	hos mig.
014:002 D† kom HERRENS ord till mig; han sade:
014:003 Du m„nniskobarn, dessa m„n hava l†tit sina el„ndiga avgudar f†
	insteg i sina hj„rtan och hava st„llt upp framf”r sig vad som „r
	dem en st”testen till missg„rning.  Skulle jag v„l l†ta fr†ga mig
	av s†dana?
014:004 Nej; tala d„rf”r med dem och s„g till dem: S† s„ger Herren,
	HERREN: Var och en av Israels hus, som l†ter sina el„ndiga
	avgudar f† insteg i sitt hj„rta och st„ller upp framf”r sig vad
	som „r honom en st”testen till missg„rning, och s† kommer till
	profeten, honom skall jag, HERREN, giva svar s†som han har
	f”rtj„nat genom sina m†nga el„ndiga avgudar.
014:005 S† skall jag gripa Israels barn i hj„rtat, d„rf”r att de
	allasammans hava vikit bort ifr†n mig genom sina el„ndiga
	avgudar.
014:006 S„g d„rf”r till Israels hus: S† s„ger Herren, HERREN: V„nden om,
	ja, v„nden eder bort ifr†n edra el„ndiga avgudar, v„nden edra
	ansikten bort ifr†n alla edra styggelser.
014:007 Ty om n†gon av Israels hus, eller av fr„mlingarna som bo i
	Israel, viker bort ifr†n mig, och l†ter sina el„ndiga avgudar f†
	insteg i sitt hj„rta och st„ller upp framf”r sig vad som „r
	honom en st”testen till missg„rning, och s† kommer till
	profeten, f”r att denne skall fr†ga mig f”r honom, s† vill jag,
	HERREN, sj„lv giva honom svar:
014:008 jag skall v„nda mitt ansikte mot den mannen och g”ra honom till
	ett tecken och till ett ordspr†k, och utrota honom ur mitt folk;
	och I skolen f”rnimma att jag „r HERREN.
014:009 Men om profeten l†ter f”rf”ra sig och talar n†got ord, s† har
	jag, HERREN, l†tit den profeten bliva f”rf”rd; och jag skall
	utr„cka min hand mot honom och f”rg”ra honom ur mitt folk
	Israel.
014:010 Och de skola b†da b„ra p† sin missg„rning: profetens missg„rning
	skall r„knas lika med den fr†gandes missg„rning --
014:011 p† det att Israels barn icke mer m† g† bort ifr†n mig och fara
	vilse, ej heller mer orena sig med alla sina ”vertr„delser, utan
	vara mitt folk, s†som jag skall vara deras Gud, s„ger Herren,
	HERREN.

014:012 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
014:013 Du m„nniskobarn, om ett land syndade mot mig och beginge
	otrohet, s† att jag m†ste utr„cka min hand mot det och f”rd„rva
	dess livsuppeh„lle och s„nda hungersn”d ”ver det och utrota
	d„rur b†de m„nniskor och djur,
014:014 och om d† d„rinne funnes dessa tre m„n: Noa, Daniel och Job, s†
	skulle de genom sin r„ttf„rdighet r„dda allenast sina egna liv,
	s„ger Herren, HERREN.
014:015 Om jag l„te vilddjur draga fram genom landet och g”ra det
	folktomt, s† att det bleve s† ”de att ingen v†gade draga d„r
	fram f”r djuren skull,
014:016 d† skulle, s† sant jag lever, s„ger Herren, HERREN, dessa tre
	m„n, om de vore d„rinne, icke kunna r„dda vare sig s”ner eller
	d”ttrar; allenast de sj„lva skulle r„ddas, men landet m†ste
	bliva ”de.
014:017 Eller om jag l„te sv„rd komma ”ver det landet, i det att jag
	sade: ˝Sv„rdet fare fram genom landet!˝, och jag s† utrotade
	d„rur b†de m„nniskor och djur,
014:018 och om d† dessa tre m„n vore d„rinne, s† skulle de, s† sant jag
	lever, s„ger Herren, HERREN, icke kunna r„dda s”ner eller
	d”ttrar; allenast de sj„lva skulle r„ddas.
014:019 Eller om jag s„nde pest i det landet och utg”te min vrede
	d„r”ver i blod, f”r att utrota d„rur b†de m„nniskor och djur,
014:020 och om d† Noa, Daniel och Job vore d„rinne, s† skulle de, s†
	sant jag lever, s„ger Herren, HERREN, icke kunna r„dda vare sig
	son eller dotter; de skulle genom sin r„ttf„rdighet r„dda
	allenast sina egna liv.
014:021 Och s† s„ger Herren, HERREN: Men huru mycket v„rre bliver det
	icke, n„r jag p† en g†ng s„nder mina fyra sv†ra straffdomar:
	sv„rd, hungersn”d, vilddjur och pest, ”ver Jerusalem, f”r att
	utrota d„rur b†de m„nniskor och djur!
014:022 Likv„l skola n†gra r„ddade bliva kvar d„r, n†gra s”ner och
	d”ttrar, som skola f”ras bort.  Och se, dessa skola draga bort
	till eder; och n„r I f†n se deras vandel och deras g„rningar, d†
	skolen I tr”sta eder f”r den olycka som jag har l†tit komma ”ver
	Jerusalem, ja, f”r allt som jag har l†tit komma ”ver
	det.
014:023 De skola vara eder till tr”st, n„r I sen deras vandel och deras
	g„rningar; I skolen d† f”rst† att jag icke utan sak har gjort
	allt vad jag har gjort mot det, s„ger Herren, HERREN.
015:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
015:002 Du m„nniskobarn, varutinnan „r vinstockens tr„ f”rmer „n annat
	tr„, vinstockens, vars rankor v„xa upp bland skogens andra tr„d?
015:003 Tager man v„l virke d„rav till att f”rf„rdiga n†got nyttigt?  G”r
	man ens d„rav en plugg f”r att p† den h„nga upp n†gonting?
015:004 Och om det nu d„rtill har varit livet till mat †t elden, s† att
	dess b†da „ndar hava blivit f”rt„rda av eld, och vad d„remellan
	finnes „r svett, duger det d† till n†got nyttigt?
015:005 Icke ens medan det „nnu var oskadat, kunde man f”rf„rdiga n†got
	nyttigt d„rav; huru mycket mindre kan man f”rf„rdiga n†got
	nyttigt d„rav, sedan det endels har blivit f”rt„rt av elden och
	endels „r svett!

015:006 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: S†som det h„nder med vinstockens
	tr„ bland annat tr„ fr†n skogen, att Jag l„mnar det till mat †t
	elden, s† skall jag ock g”ra med Jerusalems inv†nare.
015:007 Jag skall v„nda mitt ansikte mot dem; ur elden hava de kommit
	undan, men eld skall dock f”rt„ra dem.  Och I skolen f”rnimma
	att jag „r HERREN, n„r jag v„nder mitt ansikte mot dem.
015:008 Och jag skall g”ra landet till en ”demark, d„rf”r att de hava
	varit otrogna, s„ger Herren, HERREN.
016:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
016:002 Du m„nniskobarn, f”reh†ll Jerusalem dess styggelser
016:003 och s„g: S† s„ger Herren, HERREN till Jerusalem: Fr†n Kanaans
	land stammar du, och d„r „r du f”dd; din fader var en amor‚ och
	din moder en hetitisk kvinna.
016:004 Och vid din f”delse gick det s† till.  N„r du f”ddes, skar ingen
	av din navelstr„ng, och du blev icke rentvagen med vatten, ej
	heller ingniden med salt och lindad.
016:005 Ingen s†g p† dig med s† mycken ”mkan, att han villa g”ra n†got
	s†dant med dig eller visa dig n†gon misskund, utan man kastade
	ut dig p† ”ppna f„ltet den dag du f”ddes; s† ringa aktade man
	ditt liv.
016:006 D† gick jag f”rbi d„r du l†g och fick se dig sprattla i ditt
	blod, och jag sade till dig: ˝Du skall f† bliva vid liv, du som
	ligger d„r i ditt blod.˝  Ja, jag sade till dig: ˝Du skall f†
	bliva vid liv, du som ligger d„r i ditt blod;
016:007 ja, jag skall f”r”ka dig till m†nga tusen, s†som v„xterna „ro p†
	marken.˝  Och du sk”t upp och blev stor och mycket fager; dina
	br”st hade h”jt sig, och ditt h†r hade v„xt, men du var „nnu
	naken och blottad.
016:008 D† gick jag †ter f”rbi d„r du var och fick se att din tid var
	inne, din „lskogstid; och jag bredde min mantel ”ver dig och
	bet„ckte din blygd.  Och s† gav jag dig min ed och ingick
	f”rbund med dig, s„ger Herren, HERREN, och du blev min.
016:009 Och jag tv†dde dig med vatten och sk”ljde blodet av dig, och
	smorde dig med olja,
016:010 och kl„dde p† dig brokigt v„vda kl„der och satte p† dig skor av
	tahasskinn och en huvudbindel av fint linne och en sl”ja av
	silke.
016:011 Och jag prydde dig med smycken: jag satte armband p† dina armar
	och en kedja om din hals,
016:012 jag satte en ring i din n„sa och ”rh„ngen i dina ”ron och en
	h„rlig krona p† ditt huvud.
016:013 S† blev du prydd med guld och silver, och dina kl„der voro av
	fint linne, av siden och av tyg i brokig v„vnad.  Fint mj”l,
	honung och olja fick du „ta.  Du blev ”verm†ttan sk”n, och s†
	vart du omsider en drottning.
016:014 Och ryktet om dig gick ut bland folken f”r din sk”nhets skull,
	ty den var fullkomlig genom de h„rliga prydnader som jag hade
	satt p† dig, s„ger Herren, HERREN.

016:015 Men du f”rlitade dig p† din sk”nhet och bedrev otukt, sedan du
	nu hade f†tt s†dant rykte; du sl”sade din otukt p† var och en
	som gick d„r fram: det vore ju n†got f”r honom.
016:016 Och du tog dina kl„der och gjorde dig med dem brokiga
	offerh”jder och bedrev p† dessa otukt, s†dana g„rningar som
	eljest aldrig n†gonsin hava f”rekommit, ej heller mer skola
	g”ras.
016:017 Och du tog dina h„rliga smycken, det guld och silver som jag
	hade givit dig, och gjorde dig s† mansbilder, med vilka du
	bedrev otukt.
016:018 Och du tog dina brokigt v„vda kl„der och h”ljde dem i dessa; och
	min olja och min r”kelse satte du fram f”r dem.
016:019 Och det br”d som jag hade givit dig -- ty fint mj”l, olja och
	honung hade jag ju l†tit dig f† att „ta -- detta satte du fram
	f”r dem till en v„lbehaglig lukt; ja, d„rh„n kom det, s„ger
	Herren, HERREN.
016:020 Och du tog dina s”ner och d”ttrar, dem som du hade f”tt †t mig,
	och offrade dessa †t dem till spis.  Var det d† icke nog att du
	bedrev otukt?
016:021 Skulle du ocks† slakta mina s”ner och giva dem till pris s†som
	offer †t dessa?
016:022 Och vid alla dina styggelser och din otukt t„nkte du icke p† din
	ungdoms dagar, d† du var naken och blottad och l†g d„r
	sprattlande i ditt blod.
016:023 Och sedan du hade bedrivit all denna ondska -- ve, ve dig!  s„ger
	Herren, HERREN --
016:024 byggde du dig kummel och gjorde dig h”jdaltaren p† alla ”ppna
	platser.
016:025 I alla gath”rn byggde du dig h”jd altaren och l„t din sk”nhet
	sk„nda och sp„rrade ut benen †t alla som gingo d„r fram; ja, du
	bedrev mycken otukt.
016:026 Du bedrev otukt med egyptierna, dina grannar med det stora
	k”ttet, ja, mycken otukt till att f”rt”rna mig.
016:027 Men se, d† utr„ckte jag min hand mot dig och minskade ditt
	underh†ll och gav dig till pris †t dina fiender, filist‚ernas
	d”ttrar, som blygdes ”ver ditt sk„ndliga v„sende.
016:028 Men sedan bedrev du otukt med assyrierna, ty du hade „nnu icke
	blivit m„tt; ja, du bedrev otukt med dem och blev „nd† icke
	m„tt.
016:029 Du gick med din otukt „nda bort till kr„marlandet, kald‚ernas
	land; men icke ens s† blev du m„tt.
016:030 Huru „lskogskrankt var icke ditt hj„rta, s„ger Herren, HERREN,
	eftersom du gjorde allt detta, s†dana g„rningar som allenast den
	fr„ckaste sk”ka kan g”ra.
016:031 Med dina d”ttrar uppf”rde du †t dig kummel i alla gath”rn och
	h”jdaltaren p† alla ”ppna platser.  Men d„ri var du olik andra
	sk”kor, att du f”rsm†dde sk”kol”n,
016:032 du „ktenskapsbryterska, som i st„llet f”r den man du hade tog
	andra m„n till dig.
016:033 Źt alla andra sk”kor m†ste man giva sk„nker, men h„r var det du
	som gav sk„nker †t alla dina „lskare och mutade dem, f”r att de
	skulle komma till dig fr†n alla h†ll och bedriva otukt med dig.
016:034 S† gjorde du vid din otukt tv„rt emot vad andra kvinnor g”ra;
	efter dig lopp ingen f”r att bedriva otukt, men du gav sk”kol”n,
	utan att sj„lv f† n†gon sk”kol”n; du gjorde tv„rt emot andra.

016:035 H”r d„rf”r HERRENS ord, du sk”ka.
016:036 S† s„ger Herren, HERREN: Eftersom du har varit s† frikostig med
	din skam och blottat din blygd i otukt med din „lskare, d„rf”r,
	och f”r alla dina vederstyggliga el„ndiga avgudars skull och f”r
	dina s”ners blods skull, dina s”ners, som du gav †t dessa,
016:037 se, d„rf”r skall jag f”rsamla alla dina „lskare, dem som du har
	varit till behag, ja, alla dem som du har „lskat mer eller
	mindre; dem skall jag f”rsamla mot dig fr†n alla h†ll och blotta
	din blygd inf”r dem, s† att de f† se all din blygd.
016:038 Och jag skall d”ma dig efter den lag som g„ller f”r
	„ktenskapsbryterskor och blodsutgjuterskor, och skall l†ta dig
	bliva ett blodigt offer f”r min vrede och nit„lskan.
016:039 Och jag skall giva dig i deras hand, och de skola sl† ned dina
	kummel och bryta ned dina h”jdaltaren, och slita av dig kl„derna
	och taga ifr†n dig dina h„rliga smycken och l†ta dig ligga naken
	och blottad.
016:040 Och de skola sammankalla en f”rsamling mot dig, och man skall
	stena dig och hugga s”nder dig med sv„rd;
016:041 och dina hus skall man br„nna upp i eld.  S† skall man h†lla dom
	”ver dig inf”r m†nga kvinnors ”gon.  Och s† skall jag g”ra slut
	p† din otukt, och du skall icke mer kunna giva n†gon sk”kol”n.
016:042 Och jag skall sl„cka min vrede p† dig, s† att min nit„lskan kan
	vika ifr†n dig, och s† att jag f†r ro och slipper att mer
	f”rt”rnas.
016:043 Eftersom du icke t„nkte p† din ungdoms dagar, utan var avog mot
	mig i allt detta, se, d„rf”r skall ocks† jag l†ta dina g„rningar
	komma ”ver ditt huvud, s„ger Herren, HERREN, p† det att du icke
	mer m† l„gga s†dan sk„ndlighet till alla dina andra
	styggelser.

016:044 Se, alla som bruka ordspr†k skola p† dig till„mpa det
	ordspr†ket: ˝S†dan moder, s†dan dotter.˝
016:045 Ja, du „r din moders dotter, hennes som ”vergav sin man och sina
	barn; du „r dina systrars syster deras som ”verg†vo sina m„n och
	sina barn; eder moder var en hetitisk kvinna och eder fader en
	amor‚.
016:046 Din st”rre syster var Samaria med sina d”ttrar, hon som bodde
	norrut fr†n dig; och din mindre syster, som bodde s”derut fr†n
	dig, var Sodom med sina d”ttrar.
016:047 Men du n”jde dig icke med att vandra p† deras v„gar och att g”ra
	efter deras styggelser; inom kort bedrev du v„rre ting „n de, p†
	alla dina v„gar.
016:048 S† sant jag lever, s„ger Herren, HERREN: din syster Sodom och
	hennes d”ttrar hava icke gjort vad du och dina d”ttrar haven
	gjort.
016:049 Se, detta var din syster Sodoms missg„rning: fast„n h”ghet,
	”verfl”d och tryggad ro hade blivit henne och hennes d”ttrar
	besk„rd, underst”dde hon likv„l icke den arme och fattige.
016:050 Tv„rtom blevo de h”gf„rdiga och bedrevo vad styggeligt var inf”r
	mig; d„rf”r f”rsk”t jag dem, n„r jag s†g detta.
016:051 Ej heller Samaria har syndat h„lften s† mycket som du.  Du har
	gjort s† m†nga flera styggelser „n dessa, att du genom alla de
	styggelser du har bedrivit har kommit dina systrar att synas
	r„ttf„rdiga.
016:052 S† m† ocks† du nu bara din skam, du som nu kan l„nda dina
	systrar till urs„kt; ty d„rigenom att du har bedrivit „nnu
	vederstyggligare synder „n de, st† nu s†som r„ttf„rdiga i
	j„mf”relse med dig.  Ja, blygs och b„r din skam ”ver att du s†
	har kommit dina systrar att synas r„ttf„rdiga.
016:053 D„rf”r skall jag ock †ter upp r„tta dem, Sodom med hennes
	d”ttrar och Samaria med hennes d”ttrar.  Dig skall jag ock †ter
	uppr„tta mitt ibland dem,
016:054 f”r att du m† b„ra din skam och sk„mmas f”r allt vad du har
	gjort, och d„rmed bliva dem till tr”st.
016:055 Och med dina systrar skall s† ske: Sodom och hennes d”ttrar
	skola †ter bliva vad de fordom voro, och Samaria och hennes
	d”ttrar skola †ter bliva vad de fordom voro Ocks† du sj„lv och
	dina d”ttrar skolen †ter bliva vad I fordom voren.
016:056 Men om du f”rr icke ens h”rdes n„mna din syster Sodom, under din
	h”ghetstid,
016:057 innan „nnu din egen ondska hade blivit uppenbarad -- s†som den
	blev p† den tid d† du vart till sm„lek f”r Arams d”ttrar och f”r
	alla de kringboende filist‚ernas d”ttrar, som h†nade dig p† alla
	sidor --
016:058 S† m†ste du nu sj„lv b„ra p† din sk„ndlighet och dina
	styggelser, s„ger HERREN.

016:059 Ty s† s„ger Herren, HERREN: Jag har handlat med dig efter dina
	g„rningar, ty du hade ju f”raktat eden och brutit
	f”rbundet.
016:060 Men jag vill nu t„nka p† det f”rbund som jag sl”t med dig i din
	ungdoms dagar, och uppr„tta med dig ett evigt f”rbund.
016:061 D† skall du t„nka tillbaka p† dina v„gar och sk„mmas, n„r du f†r
	taga till dig dina systrar, de st”rre j„mte de mindre; ty jag
	skall giva dem †t dig till d”ttrar, dock icke f”r din trohet i
	f”rbundet.
016:062 Men jag skall uppr„tta mitt f”rbund med dig, och du skall
	f”rnimma att jag „r HERREN;
016:063 och s† skall du t„nka d„rp† och blygas, s† att du av skam icke
	mer kan uppl†ta din mun, d† n„r jag f”rl†ter dig allt vad du har
	gjort, s„ger Herren, HERREN.
017:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
017:002 Du m„nniskobarn, f”rel„gg Israels hus en g†ta, och tala till det
	en liknelse;
017:003 s„g: S† s„ger Herren, HERREN: Den stora ”rnen med de stora
	vingarna och de l†nga pennorna, han som „r s† full med brokiga
	fj„drar, han kom till Libanon och tog bort toppen p† cedern.
017:004 Han br”t av dess ”versta kvist och f”rde den till kr„marlandet
	och satte den i en k”pmansstad.
017:005 Sedan tog han en telning som v„xte i landet och planterade den i
	fruktbar jordm†n; han tog den och satte den bland piltr„d, p†
	ett st„lle d„r mycket vatten fanns.
017:006 Och den fick v„xa upp och bliva ett utgrenat vintr„d, dock med
	l†g stam, f”r att dess rankor skulle v„nda sig till honom och
	dess r”tter vara under honom.  Den blev allts† ett vintr„d som
	bar grenar och sk”t skott.
017:007 Men d„r var ock en annan stor ”rn med stora vingar och fj„drar i
	m„ngd; och se, till denne b”jde nu vintr„det l„ngtansfullt sina
	grenar, och fr†n platsen d„r det var planterat str„ckte det sina
	rankor mot honom, f”r att han skulle vattna det.
017:008 Och dock var det planterat i god jordm†n, p† ett st„lle d„r
	mycket vatten fanns, s† att det kunde f† grenar och b„ra frukt
	och bliva ett h„rligt vintr„d.
017:009 S„g vidare: S† s„ger Herren, HERREN: Kan det nu g† det v„l?
	Skall man icke rycka upp dess r”tter och riva av dess frukt, s†
	att det f”rtorkar, och s† att alla blad som hava vuxit ut d„rp†
	f”rtorka?  Och sedan skall varken stor kraft eller mycket folk
	beh”vas f”r att flytta det bort ifr†n dess r”tter.
017:010 Visst st†r det fast planterat, men kan det g† det v„l?  Skall det
	icke alldeles f”rtorka, n„r ”stanvinden n†r det, ja, f”rtorka p†
	den plats d„r det har vuxit upp?

017:011 Och HERRENS ord kom till mig, han sade:
017:012 S„g till det genstr„viga sl„ktet F”rst†n I icke vad detta
	betyder?  S† s„g d†: Se, konungen i Babel kom till Jerusalem och
	tog dess konung och dess furstar och h„mtade dem till sig i
	Babel.
017:013 Och han tog en „ttling av konungahuset och sl”t f”rbund med
	honom och l„t honom anl„gga ed.  Men de m„ktige i landet hade
	han f”rt bort med sig,
017:014 f”r att landet skulle bliva ett oansenligt rike, som icke kunde
	uppresa sig, och som skulle n”dgas h†lla f”rbundet med honom, om
	det ville best†.
017:015 Men han avf”ll fr†n honom och skickade sina s„ndebud till
	Egypten, f”r att man d„r skulle giva honom h„star och mycket
	folk.  Kan det g† den v„l, som s† g”r?  Kan han undkomma?  Kan
	den som bryter f”rbund undkomma?
017:016 S† sant jag lever, s„ger Herren, HERREN: d„r den konung bor, som
	gjorde honom till konung, den vilkens ed han likv„l f”raktade,
	och vilkens f”rbund han br”t, d„r, hos honom i Babel, skall han
	sannerligen d”.
017:017 Och Farao skall icke med stor h„rsmakt och mycket folk bist†
	honom i kriget, n„r en vall kastas upp och en bel„gringsmur
	bygges, till underg†ng f”r m†nga m„nniskor.
017:018 Eftersom han f”raktade eden och br”t f”rbundet och gjorde allt
	detta fast„n han hade givit sitt l”fte, d„rf”r skall han icke
	undkomma.
017:019 Ja, d„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: S† sant jag lever, jag skall
	f”rvisso l†ta min ed, som han har f”raktat, och mitt f”rbund,
	som han har brutit, komma ”ver hans huvud.
017:020 Och jag skall breda ut mitt n„t ”ver honom, och han skall bliva
	f†ngad i min snara; och jag skall f”ra honom till Babel och d„r
	h†lla dom ”ver honom, f”r den otrohets skull som han har beg†tt
	mot mig.
017:021 Och alla flyktingar ur alla hans h„rskaror skola falla f”r
	sv„rd, och om n†gra bliva r„ddade, s† skola de varda f”rstr”dda
	†t alla v„derstreck.  Och I skolen f”rnimma att jag, HERREN, har
	talat.

017:022 S† s„ger Herren, HERREN: Jag vill ock sj„lv taga en kvist av
	toppen p† den h”ga cedern och s„tta den; av dess ”versta skott
	skall jag avbryta en sp„d kvist och sj„lv plantera den p† ett
	h”gt och brant berg.
017:023 P† Israels stolta berg skall jag plantera den, och den skall
	b„ra grenar och f† frukt och bliva en h„rlig ceder.  Och allt vad
	f†glar heter av alla slag skall bo under den; de skola bo i
	skuggan av dess grenar.
017:024 Och alla tr„d p† marken skola f”rnimma att det „r jag, HERREN,
	som f”r”dmjukar h”ga tr„d och upph”jer l†ga tr„d, som l†ter
	friska tr„d f”rtorka och g”r torra tr„d gr”nskande.  Jag, HERREN,
	har talat det, och jag fullbordar det ocks†.
018:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
018:002 Vad orsak haven I till att bruka detta ordspr†k i Israels land:
	˝F„derna „ta sura druvor, och barnens t„nder bliva ”mma d„rav˝?
018:003 S† sant jag lever, s„ger Herren, HERREN, I skolen ingen orsak
	mer hava att bruka detta ordspr†k i Israel.
018:004 Se, alla sj„lar „ro mina, faderns sj„l s†v„l som sonens „r min;
	den som syndar, han skall d”.
018:005 Om nu en man „r r„ttf„rdig och ”var r„tt och r„ttf„rdighet,
018:006 om han icke h†ller offerm†ltid p† bergen, ej heller upplyfter
	sina ”gon till Israels hus' el„ndiga avgudar, om han icke
	sk„ndar sin n„stas hustru, ej heller kommer vid en kvinna under
	hennes orenhets tid,
018:007 om han icke f”rtrycker n†gon, utan giver tillbaka den pant han
	har f†tt f”r skuld, om han icke tager rov, utan giver sitt br”d
	†t den hungrige och kl„der den nakne,
018:008 om han icke ockrar eller tager r„nta, om han h†ller sin hand
	tillbaka fr†n vad or„tt „r och f„ller r„tta domar m„nniskor
	emellan --
018:009 ja, om han s† vandrar efter mina stadgar och h†ller mina r„tter,
	i det att han g”r vad redligt „r, d† „r han r„ttf„rdig och skall
	f”rvisso f† leva, s„ger Herren, HERREN.

018:010 Men om han s† f”der en son som bliver en v†ldsverkare, vilken
	utgjuter blod eller g”r allenast n†got av allt detta
018:011 som han sj„lv icke gjorde, en som h†ller offerm†ltid p† bergen,
	sk„ndar sin n„stas hustru,
018:012 f”rtrycker den arme och fattige, tager rov, icke giver pant
	tillbaka, upplyfter sina ”gon till de el„ndiga avgudarna,
	bedriver vad styggeligt „r,
018:013 ockrar och tager r„nta -- skulle d† denne f† leva?  Nej, han
	skall icke f† leva, utan eftersom han bedriver s†dana
	styggelser, skall han straffas med d”den; hans blod skall komma
	”ver honom.
018:014 Och om sedan denne f”der en son, vilken ser alla de synder som
	hans fader beg†r, och vid †synen av dem sj„lv tager sig till
	vara f”r att g”ra s†dant,
018:015 en som icke h†ller offerm†ltid p† bergen, icke upplyfter sina
	”gon till Israels hus' el„ndiga avgudar, icke sk„ndar sin n„stas
	hustru,
018:016 en som icke f”rtrycker n†gon, icke fordrar pant eller tager rov,
	utan giver sitt br”d †t den hungrige och kl„der den nakne,
018:017 en som icke f”rgriper sig p† den arme, ej heller ockrar eller
	tager r„nta, utan g”r efter mina r„tter och vandrar efter mina
	stadgar, d† skall denne icke d” genom sin faders missg„rning,
	utan skall f”rvisso f† leva.
018:018 Hans fader d„remot, som begick v†ldsg„rningar och r”vade fr†n
	sin broder och gjorde bland sina fr„nder det som icke var gott,
	se, han m†ste d” genom sin missg„rning.

018:019 Huru kunnen I nu fr†ga: ˝Varf”r skulle icke sonen b„ra p† sin
	faders missg„rning?˝  Jo, sonen ”vade ju r„tt och r„ttf„rdighet
	och h”ll alla mina stadgar och gjorde efter dem; d„rf”r skall
	han f”rvisso f† leva.
018:020 Den som syndar, han skall d”; en son skall icke b„ra p† sin
	faders missg„rning, och en fader skall icke b„ra p† sin sons
	missg„rning.  ™ver den r„ttf„rdige skall hans r„ttf„rdighet
	komma, och ”ver den ogudaktige skall hans ogudaktighet komma.
018:021 Men om den ogudaktige omv„nder sig fr†n alla de synder som han
	har beg†tt, och h†ller alla mina stadgar och ”var r„tt och
	r„ttf„rdighet, d† skall han f”rvisso leva och icke d”.
018:022 Ingen av de ”vertr„delser han har beg†tt skall du tillr„knas
	honom; genom den r„ttf„rdighet han har ”vat skall han f† leva.
018:023 Menar du att jag har lust till den ogudaktiges d”d, s„ger
	Herren, HERREN, och icke fastmer d„rtill att han v„nder om fr†n
	sin v„g och f†r leva?

018:024 Men om den r„ttf„rdige v„nder om fr†n sin r„ttf„rdighet och g”r
	vad or„tt „r, alla s†dana styggelser som den ogudaktige g”r --
	skulle han d† f† leva, om han g”r s†?  Nej, intet av all den
	r„ttf„rdighet han har ”vat skall d† ih†gkommas, utan genom den
	otrohet han har beg†tt och den synd han har ”vat skall han d”.

018:025 Men nu s„gen I: ˝Herrens v„g „r icke alltid densamma.˝  H”ren d†,
	I av Israels hus: Skulle verkligen min v„g icke alltid vara
	densamma?  Žr det icke fastmer eder v„g som icke alltid „r
	densamma?
018:026 Om den r„ttf„rdige v„nder om fr†n sin r„ttf„rdighet och g”r vad
	or„tt „r, s† m†ste han d” till straff d„rf”r; genom det or„tta
	som han g”r m†ste han d”.
018:027 Men om den ogudaktige v„nder om fr†n den ogudaktighet som han
	har ”vat, och i st„llet ”var r„tt och r„ttf„rdighet, d† f†r han
	beh†lla sin sj„l vid liv.
018:028 Ja, eftersom han kom till insikt och v„nde om fr†n alla de
	”vertr„delser han hade beg†tt, skall han f”rvisso leva och icke
	d”.
018:029 Och „nd† s„ga de av Israels hus: ˝Herrens v„g „r icke alltid
	densamma˝!  Skulle verkligen mina v„gar icke alltid vara desamma,
	I av Israels hus?  Žr det icke fastmer eder v„g som icke alltid
	„r densamma?

018:030 Allts†: jag skall d”ma var och en av eder efter hans v„gar, I av
	Israels hus, s„ger Herren, HERREN.  V„nden om, ja, v„nden eder
	bort ifr†n alla edra ”vertr„delser, f”r att eder missg„rning
	icke m† bliva eder till en st”testen.
018:031 Kasten bort ifr†n eder alla de ”vertr„delser som I haven beg†tt,
	och skaffen eder ett nytt hj„rta och en ny ande; ty icke viljen
	I v„l d”, I av Israels hus?
018:032 Jag har ju ingen lust till n†gons d”d, s„ger Herren
	HERREN.  Omv„nden eder d„rf”r, s† f†n I leva.
019:001   Men du, st„m upp en klagos†ng
	      ”ver Israels furstar;
019:002       s„g:

	      Huru var icke din moder en lejoninna!
	      Bland lejon l†g hon;
	  hon f”dde upp sina ungar
	      bland kraftiga lejon.
019:003   S† f”dde hon upp en av sina ungar,
	      s† att han blev ett kraftigt lejon;
	  han l„rde sig att taga rov,
	      m„nniskor †t han upp.
019:004   Men folken fingo h”ra om honom
	      och han blev f†ngad i deras grop;
	  och man f”rde honom med krok i nosen
	      till Egyptens land.

019:005   N„r hon nu s†g att hon fick v„nta f”rg„ves,
	      och att hennes hopp blev om intet,
	  d† tog hon en annan av sina ungar
	      och gjorde denne till ett kraftigt lejon.
019:006   Stolt gick han omkring bland lejonen,
	      ja, han blev ett kraftigt lejon;
	  han l„rde sig att taga rov,
	      m„nniskor †t han upp.
019:007   Han v†ldf”rde deras „nkor,
	      deras st„der f”r”dde han.
	  Och landet med vad d„ri var blev f”rf„rat
	      vid d†net av hans rytande.
019:008   D† b†dade man upp folk mot honom
	      runt omkring fr†n l„nderna;
	  och de bredde ut sitt n„t f”r honom,
	      och han blev f†ngad i deras grop
019:009   Sedan satte de honom i en bur, med krok i nosen,
	      och f”rde honom till konungen Babel
	  D„r satte man honom in i fasta borgar,
	  f”r att hans r”st ej mer skulle h”ras
	      bort till Israels berg.

019:010   Medan de levde i ro, var din moder s†som ett vintr„d,
	      planterat vid vatten.
	  Och det blev ett fruktsamt tr„d, rikt p† skott,
	      genom det myckna vattnet.
019:011   Det fick starka grenar,
	      tj„nliga till h„rskarspiror,
	  och dess stam v„xte h”g,
	      omgiven av l”vverk,
	  s† att det syntes vida, ty det var h”gt
	      och rikt p† rankor.

019:012   D† ryckte man upp det i vrede,
	      och det blev kastat p† jorden,
	  och stormen fr†n ”ster
	      f”rtorkade dess frukt.
	  Dess starka grenar
	      br”tos av och torkade bort,
	      elden fick f”rt„ra dem.
019:013   Nu „r det utplanterat i ”knen,
	      i ett torrt och t”rstande land.
019:014   Och eld har g†tt ut fr†n dess yppersta gren
	      och har f”rt„rt dess frukt.
	  S† finnes d„r nu ingen stark gren kvar,
	   ingen h„rskarspira!

	En klagos†ng „r detta, och den har f†tt tj„na s†som klagos†ng.
020:001 I sjunde †ret, p† tionde dagen i femte m†naden, kommo n†gra av
	de „ldste i Israel f”r att fr†ga HERREN; och de satte sig ned
	hos mig.
020:002 D† kom HERRENS ord till mig han sade:
020:003 Du m„nniskobarn, tala med de „ldste i Israel och s„g till dem:
	S† s„ger Herren, HERREN: Haven I kommit f”r att fr†ga mig?  S†
	sant jag lever, jag l†ter icke fr†ga mig av eder, s„ger Herren,
	HERREN.
020:004 Men vill du d”ma dem, ja, vill du d”ma, du m„nniskobarn, s†
	f”reh†ll dem deras f„ders styggelser
020:005 och s„g till dem: S† s„ger Herren, HERREN: P† den dag d† jag
	utvalde Israel, d† upplyfte jag min hand till ed inf”r Jakobs
	hus' barn och gjorde mig k„nd f”r dem i Egyptens land; jag
	upplyfte min hand till ed inf”r dem och sade: ˝Jag „r HERREN,
	eder Gud.
020:006 P† den dagen lovade jag dem med upplyft hand att f”ra dem ut ur
	Egyptens land, till det land som jag hade utsett †t dem, ett
	land som skulle flyta av mj”lk och honung, och som vore
	h„rligast bland alla l„nder.
020:007 Och jag sade till dem: ˝Var och en av eder kaste bort sina ”gons
	styggelser, och ingen orene sig p† Egyptens el„ndiga avgudar;
	jag „r HERREN, eder Gud.˝
020:008 Men de voro genstr„viga mot mig och ville icke h”ra p† mig; de
	kastade icke bort var och en sina ”gons styggelser, och de
	”verg†vo icke Egyptens el„ndiga avgudar.  D† t„nkte jag p† att
	utgjuta min f”rt”rnelse ”ver dem och att utt”mma min vrede p†
	dem mitt i Egyptens land.
020:009 Men vad jag gjorde, det gjorde jag f”r mitt namns skull, f”r att
	detta icke skulle bliva van„rat i de folks ”gon, bland vilka de
	levde, och i vilkas †syn jag gjorde mig k„nd f”r dem, i det jag
	f”rde dem ut ur Egyptens land.

020:010 S† f”rde jag dem d† ut ur Egyptens land och l„t dem komma in i
	”knen.
020:011 Och jag gav dem mina stadgar och kungjorde f”r dem mina r„tter;
	den m„nniska som g”r efter dem f†r leva genom dem.
020:012 Jag gav dem ock mina sabbater, till att vara ett tecken mellan
	mig och dem, f”r att man skulle veta att jag „r HERREN, som
	helgar dem.
020:013 Men Israels hus var genstr„vigt mot mig i ”knen; de vandrade
	icke efter mina stadgar, utan f”raktade mina r„tter, fast„n den
	m„nniska som g”r efter dem f†r leva genom dem; de ohelgade ock
	sv†rt mina sabbater.  D† t„nkte jag p† att utgjuta min
	f”rt”rnelse ”ver dem i ”knen och s† f”rg”ra dem.
020:014 Men vad jag gjorde, det gjorde jag f”r mitt namns skull, f”r att
	detta icke skulle bliva van„rat i de folks ”gon, i vilkas †syn
	jag hade f”rt dem ut.
020:015 Likv„l upplyfte jag min hand inf”r dem i ”knen och svor att jag
	icke skulle l†ta dem komma in i det land som jag hade givit dem,
	ett land som skulle flyta av mj”lk och honung, och som vore
	h„rligast bland alla l„nder --
020:016 detta d„rf”r att de f”raktade mina r„tter och icke vandrade
	efter mina stadgar, utan ohelgade mina sabbater, i det att deras
	hj„rtan f”ljde efter deras el„ndiga avgudar.
020:017 Men jag visade dem skonsamhet och f”rd„rvade dem icke; jag
	gjorde icke alldeles „nde p† dem i ”knen.

020:018 Och jag sade till deras barn i ”knen: ˝I skolen icke vandra
	efter edra f„ders stadgar och icke h†lla deras r„tter, ej heller
	orena eder p† deras el„ndiga avgudar.
020:019 Jag „r HERREN, eder Gud; vandren efter mina stadgar och h†ller
	mina r„tter och g”ren efter dem.
020:020 Och helgen mina sabbater, och m† de vara ett tecken mellan mig
	och eder, f”r att man m† veta att jag „r HERREN, eder Gud.
020:021 Men deras barn voro genstr„viga mot mig; de vandrade icke efter
	mina stadgar och h”llo icke mina r„tter, s† att de gjorde efter
	dem fast„n den m„nniska som g”r efter dem f†r leva genom dem; de
	ohelgade ock mina sabbater.  D† t„nkte jag p† att utgjuta min
	f”rt”rnelse ”ver dem och att utt”mma min vrede p† dem i ”knen.
020:022 Men jag drog min hand tillbaka, och vad jag gjorde, det gjorde
	jag f”r mitt namns skull, f”r att detta icke skulle bliva
	van„rat i de folks ”gon, i vilkas †syn jag hade f”rt dem ut.
020:023 Likv„l upplyfte jag min hand inf”r dem i ”knen och svor att
	f”rskingra dem bland folken och f”rstr” dem i l„nderna,
020:024 eftersom de icke gjorde efter mina r„tter, utan f”raktade mina
	stadgar och ohelgade mina sabbater, och eftersom deras ”gon
	h„ngde vid deras f„ders el„ndiga avgudar.
020:025 D„rf”r gav jag dem ock stadgar som icke voro till deras b†tnad,
	och r„tter genom vilka de icke kunde bliva vid liv.
020:026 Och jag l„t dem orena sig med sina offersk„nker, med att l†ta
	allt som ”ppnade moderlivet g† genom eld, ty jag ville sl† dem
	med f”rf„ran, p† det att de skulle f”rst† att jag „r HERREN.

020:027 Tala d„rf”r till Israels hus, du m„nniskobarn, och s„g till dem:
	S† s„ger Herren, HERREN: Ocks† d„rmed hava edra f„der h„dat mig,
	att de hava beg†tt otrohet mot mig.
020:028 N„r jag hade l†tit dem komma in i det land som jag med upplyft
	hand hade lovat att giva dem, och n„r de s† d„r fingo se n†gon
	h”g kulle eller n†got lummigt tr„d, d† offrade de d„r sina
	slaktoffer och framburo d„r sina offerg†vor, mig till
	f”rt”rnelse, och l„to d„r sina offers v„lbehagliga lukt uppstiga
	och utg”to d„r sina drickoffer.
020:029 D† sade jag till dem: ˝Vad „r detta f”r en offerh”jd, denna
	som I kommen till?˝  D„rav fick en s†dan plats namnet
	˝offerh”jd˝, s†som man s„ger „nnu i dag.

020:030 S„g d„rf”r till Israels hus: S† s„ger Herren, HERREN: Skolen d†
	I orena eder p† samma s„tt som edra f„der gjorde, och i trol”s
	avf„llighet l”pa efter deras styggelser?
020:031 I orenen eder „nnu i dag p† alla edra el„ndiga avgudar, i det
	att I framb„ren †t dem edra offersk„nker och l†ten edra barn g†
	genom eld.  Skulle jag d† l†ta fr†ga mig av eder, I av Israels
	hus?  Nej, s† sant jag lever, s„ger Herren, HERREN, ja l†ter icke
	fr†ga mig av eder.
020:032 Och f”rvisso skall icke det f† ske som har kommit eder i sinnet,
	d† I t„nken: ˝Vi vilja bliva s†som hedningarna, s†som folken i
	andra l„nder: vi vilja tj„na tr„ och sten.
020:033 S† sant jag lever, s„ger Herren, HERREN, med stark hand och
	utr„ckt arm och utgjuten f”rt”rnelse skall jag sannerligen
	regera ”ver eder.
020:034 Och med stark hand och utr„ckt arm och utgjuten f”rt”rnelse
	skall jag f”ra eder ut ifr†n folken och f”rsamla eder fr†n de
	l„nder i vilka I „ren f”rstr”dda.
020:035 Och jag skall f”ra eder in i Folkens ”ken, och d„r skall jag g†
	till r„tta med eder, ansikte mot ansikte.
020:036 Likasom jag gick till r„tta med edra f„der i ”knen vid Egyptens
	land, s† skall jag ock g† till r„tta med eder, s„ger Herren,
	HERREN.
020:037 Och jag skall l†ta eder draga fram under staven och tvinga eder
	in i f”rbundets band.
020:038 Och jag skall rensa bort ifr†n eder dem som s„tta sig upp emot
	mig och avfalla fr†n mig, jag skall skaffa bort dem ur det land
	d„r de nu bo, men in i Israels land skola de icke f† komma; och
	I skolen f”rnimma att jag „r HERREN.

020:039 Men h”ren nu, I av Israels hus: S† s„ger Herren, HERREN: V„lan,
	g†n †stad och tj„nen edra el„ndiga avgudar, var och en dem han
	har.  Sedan skolen I f”rvisso komma att h”ra p† mig, och I
	skolen d† icke mer ohelga mitt heliga namn med edra offersk„nker
	och edra el„ndiga avgudar.
020:040 Ty p† mitt heliga berg, p† Israels h”ga berg, s„ger Herren,
	HERREN d„r skall hela Israels hus tj„na mig, s† m†nga d„rav som
	finnas i landet; d„r skall jag finna behag i dem, d„r skall jag
	hava lust till edra offerg„rder och till f”rstlingen av edra
	g†vor, vadhelst I viljen helga.
020:041 Vid den v„lbehagliga lukten skall jag finna behag i eder, n„r
	tiden kommer, att jag f”r eder ut ifr†n folken och f”rsamlar
	eder fr†n de l„nder i vilka I „ren f”rstr”dda.  Och jag skall
	bevisa mig helig p† eder inf”r folkens ”gon.
020:042 Ja, I skolen f”rnimma att jag „r HERREN, n„r jag l†ter eder
	komma in i Israels land, det land som jag med upplyft hand
	lovade att giva †t edra f„der.
020:043 Och d„r skolen I t„nka tillbaka p† edra v„gar och p† alla de
	g„rningar som I orenaden eder med; och I skolen k„nna leda vid
	eder sj„lva f”r allt det onda som I haven gjort.
020:044 Och I skolen f”rnimma att jag „r HERREN, n„r jag s† handlar med
	eder, f”r mitt namns skull och icke efter edra onda v„gar och
	edra sk„ndliga g„rningar, I av Israels hus, s„ger Herren,
	HERREN.

020:045 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
020:046 Du m„nniskobarn, v„nd ditt ansikte s”derut och predika mot
	s”der; ja, profetera mot skogslandet s”derut;
020:047 s„g till skogen s”derut: H”r HERRENS ord: S† s„ger Herren,
	HERREN: Se, jag skall t„nda upp en eld i dig, och den skall
	f”rt„ra alla tr„d i dig, b†de de friska och de torra; den
	flammande l†gan skall icke kunna sl„ckas, och av den skola allas
	ansikten f”rbr„nnas, allas mellan s”der och norr.
020:048 Och allt k”tt skall se att jag, HERREN, har uppt„nt den; den
	skall icke kunna sl„ckas.

020:049 Och jag sade: ˝Ack, Herre, HERRE!  Dessa s„ga om mig: 'Denne
	talar ju g†tor.'˝

021:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
021:002 Du m„nniskobarn, v„nd ditt ansikte mot Jerusalem och predika mot
	helgedomarna, ja, profetera mot Israels land.
021:003 Och s„g till Israels land: S† s„ger HERREN: Se, jag skall v„nda
	mig mot dig och draga ut mitt sv„rd ur skidan och utrota ur dig
	b†de r„ttf„rdiga och ogudaktiga.
021:004 Ja, eftersom jag skall utrota ur dig b†de r„ttf„rdiga och
	ogudaktiga, d„rf”r skall mitt sv„rd fara ut ur skidan och v„nda
	sig mot allt k”tt mellan s”der och norr;
021:005 och allt k”tt skall f”rnimma att jag, HERREN, har dragit ut mitt
	sv„rd ur skidan; det skall icke mer stickas in igen.
021:006 Men du, m„nniskobarn, m† sucka, ja, du m† sucka inf”r deras
	”gon, som om dina l„nder skulle brista s”nder i din bittra
	sm„rta.
021:007 Och n„r de fr†ga dig: ˝Varf”r suckar du?˝, d† skall du svara:
	˝F”r ett olycksbud, som n„r det kommer, skall g”ra att alla
	hj„rtan f”rf„ras och alla h„nder sjunka ned och alla sinnen
	omt”cknas och alla kn„n bliva s†som vatten.  Se, det kommer, ja,
	det fullbordas!  s„ger Herren, HERREN.˝

021:008 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
021:009 Du m„nniskobarn, profetera och s„g: S† s„ger HERREN: S„g: Ett
	sv„rd, ja, ett sv„rd har blivit v„sst och har blivit fejat.
021:010 Det har blivit v„sst, f”r att det skall anst„lla ett slaktande;
	det har blivit fejat, f”r att det skall blixtra.  Eller skola vi
	f† fr”jd d„rav?  Fr”jd av det som bliver ett tuktoris f”r min
	son, ett f”r vilket intet tr„ kan best†!
021:011 Nej, han har l„mnat det till att fejas, f”r att det skall fattas
	i handen; sv„rdet har blivit v„sst och fejat f”r att s„ttas i en
	dr†pares hand.
021:012 Ropa och j„mra dig, du m„nniskobarn, ty det drabbar mitt folk,
	det drabbar alla Israels h”vdingar.  De „ro med mitt folk
	hemfallna †t sv„rdet; d„rf”r m† du sl† dig p† l„nden.
021:013 Ty rannsakning har redan skett; huru skulle det d† vara m”jligt
	att riset icke drabbade, det ris f”r vilket intet kan best†?
	s„ger Herren, HERREN.
021:014 Men du, m„nniskobarn, profetera och sl† h„nderna tillsammans; m†
	sv„rdet f”rdubblas, ja, bliva s†som tre, m† det bliva ett
	mordsv„rd, ett mordsv„rd j„mv„l f”r den st”rste, sv„rdet som
	drabbar dem fr†n alla h†ll.
021:015 Ja, f”r att deras hj„rtan m† f”rsm„lta av †ngest, och f”r att
	m†nga m† falla, skall jag s„nda det bl„nkande sv„rdet mot alla
	deras portar.  Ack, det „r gjort likt en blixt, det „r draget f”r
	att slakta!
021:016 Hugg l”s med all makt †t h”ger, m†tta †t v„nster, varthelst din
	egg kan bliva riktad.
021:017 Ocks† jag skall sl† mina h„nder tillsammans och sl„cka min
	vrede.  Jag, HERREN, har talat.

021:018 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
021:019 Du m„nniskobarn, m„rk ut †t dig tv† v„gar p† vilka den
	babyloniske konungens sv„rd kan g† fram; l†t b†da g† ut fr†n ett
	och samma land.  Sk„r s† ut en v„gvisare, sk„r ut den f”r den
	plats d„r stadsv„garna skilja sig.
021:020 M„rk ut s†som det h†ll dit sv„rdet kan g† dels Rabba i Ammons
	barns land, dels Juda med det bef„sta Jerusalem.
021:021 Ty konungen i Babel st†r redan vid v„gsk„let d„r de b†da v„garna
	begynna; han vill l†ta sp† †t sig, han skakar pilarna, han
	r†dfr†gar sina husgudar, han ser p† levern.
021:022 I sin h”gra hand f†r han d† ut lotten ˝Jerusalem˝, f”r att han
	d„r skall s„tta upp murbr„ckor, ”ppna sin mun till krigsrop,
	upph„va sin r”st till h„rskri, f”r att han d„r skall s„tta upp
	murbr„ckor mot portarna, kasta upp en vall och bygga en
	bel„gringsmur.  --
021:023 Detta synes dem vara en falsk sp†dom: de hava ju heliga eder.
	Men han uppv„cker minnet av deras missg„rning, och s† ryckas de
	bort.
021:024 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Eftersom I haven uppv„ckt minnet
	av eder missg„rning i det att edra ”vertr„delser hava blivit
	uppenbara, s† att eder syndfullhet visar sig i allt vad I g”ren,
	ja, eftersom minnet av eder har blivit uppv„ckt, d„rf”r skolen I
	komma att med makt ryckas bort.
021:025 Och du, d”dsd”mde, ogudaktige furste ”ver Israel, du vilkens dag
	kommer, n„r din missg„rning har n†tt sin gr„ns,
021:026 s† s„ger Herren, HERREN: Tag av dig huvudbindeln, lyft av dig
	kronan.  Det som nu „r skall icke f”rbliva vad det „r; vad l†gt
	„r skall upph”jas, och vad h”gt „r skall f”r”dmjukas.
021:027 Omst”rtas, omst”rtas, omst”rtas skall detta av mig; ocks† detta
	skall vara utan best†nd, till dess han kommer, som har r„tt
	d„rtill, den som jag har givit det †t.

021:028 Och du, m„nniskobarn, profetera Och s†g: S† s„ger Herren, HERREN
	om Ammons barn och om deras sm„delser: S„g: Ett sv„rd, ja, ett
	sv„rd „r draget, det „r fejat f”r att slakta f”r att varda
	m„ttat och f”r att blixtra,
021:029 mitt under det att man sk†dar †t dig falska profetsyner och sp†r
	†t dig l”gnaktiga sp†domar om att du skall s„ttas p† de
	d”dsd”mda ogudaktigas hals, vilkas dag kommer, n„r missg„rningen
	har n†tt sin gr„ns.
021:030 M† det stickas i skidan igen.  I den trakt d„r du „r skapad, i
	det land varifr†n du stammar, d„r skall jag d”ma dig.
021:031 Jag skall Utgjuta min vrede ”ver dig, jag skall mot dig bl†sa
	upp min f”rgrymmelses eld; och jag skall giva dig till pris †t
	vilda m„nniskor, †t m„n som „ro m„stare i att f”rd„rva.
021:032 Du skall bliva till mat †t elden, ditt blod skall flyta i
	landet; ingen skall mer t„nka p† dig.  Ty jag, HERREN, har talat.
022:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
022:002 Du m„nniskobarn, vill du d”ma ja, vill du d”ma blodstaden?
	F”reh†ll henne d† alla hennes styggelser
022:003 och s„g: S† s„ger Herren, HERREN: Du stad som utgjuter dina
	inv†nares blod, s† att din stund m†ste komma, du som g”r
	el„ndiga avgudar †t dig och s† bliver orenad!
022:004 Genom det blod som du har utgjutit har du †dragit dig skuld, och
	genom de el„ndiga avgudar som du har gjort har du orenat dig; s†
	har du p†skyndat dina dagars slut och nu hunnit gr„nsen f”r dina
	†r.  D„rf”r skall jag l†ta dig bliva till sm„lek f”r folken och
	till spott f”r alla l„nder.
022:005 Ja, b†de n„ra och fj„rran skall man bespotta dig, du vilkens
	namn „r sk„ndat, du f”rvirringens stad.

022:006 Se, hos dig trotsa Israels h”vdingar var och en p† sin arm, om
	det g„ller att utgjuta blod.
022:007 ™ver fader och moder uttalar man f”rbannelser hos dig; mot
	fr„mlingen ”var man v†ld hos dig; den faderl”se och „nkan
	f”rtrycker man hos dig.
022:008 Mina heliga ting f”raktar du, och mina sabbater ohelgar du.
022:009 F”rtalare finnas hos dig, om det g„ller att utgjuta blod.  Man
	h†ller hos dig offerm†ltider p† bergen; man bedriver hos dig vad
	sk„ndligt „r.
022:010 Man blottar sin faders blygd hos dig; man kr„nker hos dig
	kvinnan, n„r hon har sin orenhets tid.
022:011 Man bedriver styggelse, var och en med sin n„stas hustru; ja,
	man orenar i sk„ndlighet sin sons hustru; man kr„nker hos dig
	sin syster, sin faders dotter.
022:012 Man tager hos dig mutor f”r att utgjuta blod; ja, du ockrar och
	tager r„nta och skinnar din n„sta med v†ld, och mig f”rg„ter du,
	s„ger Herren, HERREN.
022:013 Men se, jag sl†r mina h„nder tillsammans i harm ”ver det
	skinneri du ”var, och i harm ”ver det blod som du utgjuter hos
	dig.
022:014 Menar du att ditt mod skall best†, eller att dina h„nder skola
	vara starka nog, n„r tiden kommer, att jag utf”r mitt verk p†
	dig?  Jag HERREN, har talat, och jag fullbordar det ocks†.
022:015 Jag skall f”rskingra dig bland folken och f”rstr” dig i
	l„nderna; s† skall jag taga bort ifr†n dig all din orenhet.
022:016 Du skall bliva van„rad inf”r folkens ”gon, genom din egen skuld;
	och du skall f”rnimma att jag „r HERREN.

022:017 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
022:018 Du m„nniskobarn, Israels hus har f”r mig blivit slagg; de „ro
	allasammans blott koppar, tenn, j„rn och bly i ugnen; de „ro ett
	silver som kan r„knas f”r slagg.
022:019 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Eftersom I allasammans haven
	blivit slagg, se, d„rf”r skall jag hopsamla eder i Jerusalem.
022:020 Likasom man hopsamlar silver, koppar, j„rn, bly och tenn i ugnen
	och d„r bl†ser upp eld under det och sm„lter det, s† skall jag i
	min vrede och f”rt”rnelse hopsamla eder och kasta eder i ugnen
	och sm„lta eder.
022:021 Ja, jag skall samla eder tillhopa; och bl†sa upp min
	f”rgrymmelses eld under eder, f”r att I man sm„ltas d„ri.
022:022 Likasom silver sm„ltes i ugnen, s† skolen I sm„ltas d„ri; och I
	skolen f”rnimma att det „r jag, HERREN, som utgjuter min
	f”rt”rnelse ”ver eder.

022:023 Och HERRENS ord kom till mig; han sade: Du m„nniskobarn, s„g
	till dem:
022:024 Du „r ett land som icke bliver renat, icke varder sk”ljt av regn
	p† vredens dag.
022:025 De profeter som d„r finnas hava sammansvurit sig och blivit
	s†som rytande, rovgiriga lejon; de „ta upp sj„lar, de riva till
	sig gods och dyrbarheter och g”ra m†nga till „nkor d„rinne.
022:026 Pr„sterna d„r v†ldf”ra min lag och ohelga mina heliga ting; de
	g”ra ingen †tskillnad mellan heligt och oheligt och undervisa
	icke om skillnaden mellan rent och orent.  De tillsluta sina
	”gon f”r mina sabbater, och s† bliver jag ohelgad mitt ibland
	dem.
022:027 Furstarna d„rinne „ro s†som rovgiriga vargar; de utgjuta blod
	och f”rg”ra sj„lar f”r att skaffa sig vinning.
022:028 De profeter som de hava tj„na dem s†som vitmenare; de sk†da †t
	dem falska profetsyner och sp† †t dem l”gnaktiga sp†domar; de
	s„ga: ˝S† s„ger Herren, HERREN˝, och det fast„n HERREN icke har
	talat.
022:029 Folket i landet beg†r v†ldsg„rningar och tager rov; den arme och
	fattige f”rtrycka de, och mot fr„mlingen ”va de v†ld, utan lag
	och r„tt.
022:030 Jag s”ker bland dem efter n†gon som skulle kunna uppf”ra en mur
	och tr„da fram i gapet inf”r mig till f”rsvar f”r landet, p† det
	att jag icke m† f”rd„rva det; men jag finner ingen.
022:031 D„rf”r utgjuter jag min vrede ”ver dem och g”r „nde p† dem med
	min f”rgrymmelses eld.  Deras g„rningar skall jag l†ta komma ”ver
	deras huvuden, s„ger Herren, HERREN.
023:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
023:002 Du m„nniskobarn, det var en g†ng tv† kvinnor, d”ttrar till en
	och samma moder.
023:003 Dessa bedrevo otukt i Egypten; de gjorde det redan i sin ungdom.
	D„r kramades deras br”st, och d„r smekte man deras jungfruliga
	barm.
023:004 Den „ldre hette Ohola, och hennes syster Oholiba.  D„refter blevo
	de mina, och f”dde s”ner och d”ttrar.  Och om deras namn „r att
	veta att Ohola „r Samaria, och Oholiba Jerusalem.

023:005 Men Ohola bedrev otukt i st„llet f”r att h†lla sig till mig; hon
	uppt„ndes av lusta till sina „lskare hennes grannar assyrierna,
023:006 d„r de kommo kl„dda i m”rkbl† purpur och voro st†th†llare och
	landsh”vdingar, vackra unga m„n allasammans, ryttare som redo p†
	h„star.
023:007 Hon gav †t dem sin trol”sa „lskog, †t Assurs alla yppersta
	s”ner; och varhelst hon uppt„ndes av lusta, d„r orenade hon sig
	p† alla deras el„ndiga avgudar
023:008 Men „nd† uppgav hon icke sin otukt med egyptierna, som hade f†tt
	ligga hos henne i hennes ungdom, och som hade smekt hennes
	jungfruliga barm och sl”sat p† henne sin otukt.
023:009 D„rf”r gav jag henne till pris †t hennes „lskare, †t Assurs
	s”ner, till vilka hon var uppt„nd av lusta.
023:010 Och sedan dessa hade blottat hennes blygd, f”rde de bort hennes
	s”ner och d”ttrar och dr„pte henne sj„lv med sv„rd; s† blev hon
	en varnagel f”r andra kvinnor, d† nu dom blev h†llen ”ver henne.

023:011 Men fast„n hennes syster Oholiba s†g detta, uppt„ndes hon av
	lusta „nnu v„rre och drev sin otukt „nnu l„ngre „n systern.
023:012 Hon uppt„ndes av lusta till Assurs s”ner; de voro ju st†th†llare
	och landsh”vdingar och voro hennes grannar, de kommo kl„dda i
	pr„ktig dr„kt, ryttare som redo p† h„star, vackra unga m„n
	allasammans.
023:013 Och jag s†g att ocks† hon orenade sig; b†da gingo de samma v„g.
023:014 Men denna drev sin otukt „nnu l„ngre.  Ty n„r hon fick se
	mansbilder inristade i v„ggen, bel„ten av kald‚er, som man hade
	inristat och m†lat r”da med dyrbar f„rg,
023:015 framst„llda med g”rdlar kring sina l„nder och med st†tliga
	huvudbonader, allasammans lika k„mpar, ja, n„r hon fick se dessa
	bilder av Babels s”ner, av de m„n som hade sitt f„dernesland i
	Kaldeen;
023:016 d† uppt„ndes hon av lusta till dem, strax n„r hon s†g dem f”r
	sina ”gon.  Och hon s„nde bud till dem i Kaldeen;
023:017 och Babels s”ner kommo till henne och l†go hos henne i „lskog
	och orenade henne genom sin otukt.  F”rst sedan hon hade blivit
	orenad av dem, v„nde sig hennes sj„l ifr†n dem.
023:018 Men n„r hon s† ”ppet bedrev sin otukt och blottade sin blygd, d†
	v„nde sig min sj„l ifr†n henne, likasom den hade v„nt sig ifr†n
	hennes syster.

023:019 Dock drev hon sin otukt „nnu l„ngre: hon mindes sin ungdoms
	dagar, d† hon bedrev otukt i Egyptens land;
023:020 och s† uppt„ndes hon †ter av lusta till bolarna d„r, som hade
	k”tt s†som †snor och fl”de s†som h„star.
023:021 Ja, din h†g stod †ter till din ungdoms sk„ndlighet, n„r
	egyptierna smekte din barm, d„rf”r att du hade s† ungdomliga
	br”st.

023:022 D„rf”r, du Oholiba, s„ger Herren, HERREN s†: Se, jag skall
	uppv„cka mot dig dina „lskare, dem som din sj„l har v„nt sig
	ifr†n, och jag skall l†ta dem komma ”ver dig fr†n alla sidor,
023:023 Babels s”ner och alla kald‚er, pekod‚er, so‚er och ko‚er och
	alla Assurs s”ner med dem, vackra unga m„n, st†th†llare och
	landsh”vdingar allasammans, k„mpar och ber”mliga m„n, som rida
	p† h„star allasammans.
023:024 De skola komma ”ver dig med vagnar och hjuldon i m„ngd och med
	skaror av folk; rustade med sk„rmar och sk”ldar och kl„dda
	hj„lmar skola de anfalla dig fr†n alla sidor.  Och jag skall
	”verl„mna domen †t dem, och de skola d”ma dig efter sina r„tter.
023:025 Jag skall l†ta min nit„lskan g† ”ver dig, s† att de fara grymt
	fram mot dig; de skola sk„ra av dig n„sa och ”ron, och de som
	bliva kvar av dig skola falla f”r sv„rd.  Man skall f”ra bort
	dina s”ner och d”ttrar, och vad som bliver kvar av dig skall
	f”rt„ras av eld.
023:026 Man skall slita av dig dina kl„der och taga ifr†n dig dina
	h„rliga smycken.
023:027 S† skall jag g”ra slut p† din sk„ndlighet och p† den otukt som
	du begynte ”va i Egyptens land; och du skall icke mer lyfta upp
	dina ”gon till dem och icke mer t„nka p† Egypten.
023:028 Ty s† s„ger Herren, HERREN: Se, jag vill giva dig till pris †t
	dem som du nu hatar, †t dem som din sj„l har v„nt sig bort
	ifr†n.
023:029 Och de skola fara fram mot dig s†som fiender, och skola taga
	ifr†n dig allt vad du har f”rv„rvat och l„mna dig naken och
	blottad; ja, din otuktiga blygd skall varda blottad, med din
	sk„ndlighet och din otukt.
023:030 Detta skall man g”ra dig, d„rf”r att du i otukt lopp efter
	hedningarna och orenade dig p† deras el„ndiga avgudar.
023:031 Du vandrade p† din systers v„g; d„rf”r skall jag s„tta i din
	hand samma kalk som gavs †t henne.
023:032 Ja, s† s„ger Herren, HERREN: Du skall n”dgas dricka din systers
	kalk, s† djup och s† vid som den „r, och den skall bringa dig
	†tl”je och sm„lek i fullt m†tt.
023:033 Du skall bliva drucken och bliva full av bedr”velse, ty en
	”del„ggelsens och f”r”delsens kalk „r din syster Samarias kalk.
023:034 Du skall n”dgas dricka ut den till sista droppen, ja ock slicka
	dess sk„rvor, och du skall sarga ditt br”st.  Ty jag har talat,
	s„ger Herren, HERREN.
023:035 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Eftersom du har f”rg„tit mig och
	kastat mig bakom din rygg, d„rf”r m†ste du ock b„ra p† din
	sk„ndlighet och din otukt.

023:036 Och HERREN sade till mig: Du m„nniskobarn, vill du d”ma Ohola
	och Oholiba?  F”reh†ll dem d† deras styggelser.
023:037 Ty de hava beg†tt „ktenskapsbrott, och blod l†der vid deras
	h„nder.  Ja, med sina el„ndiga avgudar hava de beg†tt
	„ktenskapsbrott; och till mat †t dem hava de offrat sina barn,
	dem som de hade f”tt †t mig.
023:038 D„rtill gjorde de mig detta: samma dag som de orenade min
	helgedom ohelgade de ock mina sabbater.
023:039 Ty samma dag som de slaktade sina barn †t de el„ndiga avgudarna
	gingo de in i min helgedom och ohelgade den.  Se, s†dant hava de
	gjort i mitt hus.

023:040 Žn mer, de s„nde bud efter m„n som skulle komma fj„rran ifr†n;
	budb„rare skickades till dem, och se, de kommo, de m„n f”r vilka
	du hade tv†tt dig och sminkat dina ”gon och prytt dig med
	smycken.
023:041 Och du satt p† en h„rlig vilob„dd, med ett dukat bord framf”r,
	och du hade d„r st„llt fram min r”kelse och min olja.
023:042 Sorgl”st larm h”rdes d„rinne, och till de m„n ur hopen, som voro
	d„r, h„mtade man ytterligare in dryckesbr”der fr†n ”knen.  Och
	dessa satte armband p† kvinnornas armar och h„rliga kronor p†
	deras huvuden.
023:043 D† sade jag: ˝Skall hon, den utlevade, f† h†lla i med att beg†
	„ktenskapsbrott?  Skall man alltj„mt f† bedriva otukt med henne,
	d† hon „r en s†dan?˝
023:044 Ty man gick in till henne, s†som man g†r in till en sk”ka; ja,
	s† gick man in till Ohola och till Oholiba, de sk„ndliga
	kvinnorna.
023:045 Men r„ttf„rdiga man skola d”ma dem efter den lag som g„ller f”r
	„ktenskapsbryterskor och blodsutgjuterskor; ty
	„ktenskapsbryterskor „ro de, och blod l†der vid deras h„nder.
023:046 Ja, s† s„ger Herren, HERREN: M† man sammankalla en f”rsamling
	mot dem och prisgiva dem †t misshandling och plundring.
023:047 Och f”rsamlingen skall stena dem och hugga dem i stycken med
	sv„rd, och dr„pa deras s”ner och d”ttrar, och br„nna upp deras
	hus i eld.
023:048 S† skall jag g”ra slut p† sk„ndligheten i landet, och alla
	kvinnor m† l†ta varna sig, s† att de icke bedriva s†dan
	sk„ndlighet som I.
023:049 Och man skall l†ta eder sk„ndlighet komma ”ver eder, och I
	skolen f† b„ra p† de synder I haven beg†tt med edra el„ndiga
	avgudar; och I skolen f”rnimma att jag „r Herren, HERREN.
024:001 Och HERRENS ord kom till mig i nionde †ret, p† tionde dagen i
	tionde m†naden; han sade:
024:002 Du m„nniskobarn, skriv upp †t dig namnet p† denna dag, just
	denna dag; ty konungen i Babel har p† just denna dag ryckt fram
	mot Jerusalem.
024:003 Och tala till det genstr„viga sl„ktet i en liknelse; s„g till
	dem: S† s„ger Herren, HERREN: S„tt p† grytan, och n„r du har
	satt p† den, s† gjut vatten d„ri.
024:004 L„gg sedan k”ttstyckena tillhopa d„ri, allahanda goda stycken,
	av l†ret och bogen; och fyll den s† med de b„sta m„rgbenen.
024:005 Tag h„rtill det b„sta av hjorden; och l„gg br„nsle under den f”r
	att koka benen.  L†t den koka starkt, s† att ock benen bliva
	kokta i den.

024:006 S† s„ger nu Herren, HERREN: Ve ”ver blodstaden, den rostiga
	grytan, varifr†n rosten icke har kunnat tagas bort!  Det ena
	k”ttstycket efter det andra har man redan tagit ut d„rur, utan
	att kasta lott om ordningen.
024:007 Ty det blod hon har utgjutit „r „nnu kvar d„rinne; p† kala
	klippan l„t hon det rinna ned; hon utg”t det icke p† s†dan mark
	att mullen har kunnat skyla det.
024:008 F”r att vreden skulle hava sin g†ng, och f”r att jag skulle
	utkr„va h„mnd, l„t jag det blod hon utg”t komma p† kala klippan,
	d„r det icke kunde skylas.

024:009 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Ve ”ver blodstaden!  Jag skall nu
	ytterligare ”ka p† br„nslet d„runder.
024:010 Ja, l„gg p† mer ved, t„nd upp eld, l†t k”ttet bliva f”rst”rt och
	spadet koka in och benen bliva f”rbr„nda.
024:011 Och l†t den sedan st† tom p† eldsgl”den, till dess att den
	bliver s† upphettad att dess koppar gl”dgas och orenligheten
	sm„ltes bort d„rur och rosten f”rsvinner.
024:012 Tung m”da har den kostat, och „nd† har dess myckna rost icke
	g†tt bort.  S† m† nu dess r”st komma i elden!
024:013 D„rf”r att din orenhet „r s† sk„ndlig, och d„rf”r att du icke
	blev ren.  huru jag „n s”kte rena dig, d„rf”r skall du nu icke
	mer bliva fri ifr†n din orenhet, f”rr„n jag har sl„ckt min vrede
	p† dig.
024:014 Jag, HERREN, har talat.  Det kommer!  Jag skall fullborda det!
	Jag skall icke sl„ppa efter och icke skona och icke †ngra mig.
	Efter dina v„gar och dina g„rningar skall man d”ma dig, s„ger
	Herren, HERREN.

024:015 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
024:016 Du m„nniskobarn, se, genom en pl”tslig d”d skall jag taga ifr†n
	dig den som „r dina ”gons lust, men du m† icke h†lla d”dsklagan
	eller gr†ta eller f„lla t†rar.
024:017 Tyst m† du j„mra dig; men du skall icke h†lla sorgefest s†som
	efter en d”d.  Nej, s„tt p† dig din huvudbindel och tag skor p†
	dina f”tter; skyl icke ditt sk„gg, och „t icke det s„rskilda
	br”d som eljest „r ”vligt.

024:018 Sedan talade jag n„sta morgon till folket, men p† aftonen dog
	min hustru; och f”ljande morgon gjorde jag s†som mig var
	befallt.
024:019 D† sade folket till mig: ˝Vill du icke omtala f”r oss vad det
	betyder att du s† g”r?˝
024:020 Jag svarade dem: HERRENS ord kom till mig; han sade:
024:021 S„g till Israels hus: S† s„ger Herren, HERREN: Se, jag vill
	ohelga min helgedom, eder stolta h„rlighet, edra ”gons lust och
	eder sj„ls l„ngtan.  Och edra s”ner och d”ttrar, som I haven m†st
	”vergiva, skola falla f”r sv„rd.
024:022 D† skolen I komma att g”ra s†som jag har gjort: I skolen icke
	skyla sk„gget och icke „ta det ”vliga br”det.
024:023 Och I skolen beh†lla huvudbindlarna p† edra huvuden och skorna
	p† edra f”tter; I skolen icke h†lla d”dsklagan eller gr†ta, utan
	skolen sitta d„r f”rsm„ktande genom edra missg„rningar och sucka
	med varandra.
024:024 Hesekiel skall vara ett tecken f”r eder; alldeles s†som han g”r
	skolen I komma att g”ra.  N„r detta h„nder, skolen I f”rnimma att
	jag „r Herren, HERREN.

024:025 Men du, m„nniskobarn, m† veta att p† den tid d† jag tager ifr†n
	dem deras v„rn, deras h„rliga fr”jd, deras ”gons lust och deras
	sj„ls beg„r, deras s”ner och d”ttrar,
024:026 p† den tiden skall en r„ddad flykting komma till dig och
	f”rkunna detta.
024:027 Och d† n„r flyktingen „r d„r, skall din mun uppl†tas, och du
	skall tala och icke mer vara stum; och du skall vara ett tecken
	f”r dem, och de skola f”rnimma att jag „r HERREN.
025:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
025:002 Du m„nniskobarn, v„nd ditt an- sikte mot Ammons barn och
	profetera mot dem.
025:003 Och s„g till Ammons barn: H”ren Herrens, HERRENS ord: S† s„ger
	Herren, HERREN: Eftersom du ropar: ˝R„tt s†!˝  ”ver min helgedom,
	som har blivit osk„rad, och ”ver Israels land, som har blivit
	”delagt, och ”ver Juda folk, som har m†st vandra bort i
	f†ngenskap,
025:004 se, d„rf”r vill jag giva dig till besittning †t
	”sterl„nningarna, s† att de f† sl† upp sina t„ltl„ger i dig och
	s„tta upp sina boningar i dig; de skola f† „ta din frukt, och de
	skola dricka din mj”lk.
025:005 Och jag skall g”ra Rabba till en betesmark f”r kameler och
	Ammons barns land till en l„gerplats f”r f†r; och I skolen
	f”rnimma att Jag „r HERREN.
025:006 Ty s† s„ger Herren, HERREN: Eftersom du klappar i h„nderna och
	stampar med f”tterna och i ditt sinnes hela ”vermod gl„der dig
	vid Israels lands of„rd,
025:007 se, d„rf”r skall jag utr„cka min hand mot dig och giva dig till
	byte †t hedningarna och utrota dig ifr†n folken och utpl†na dig
	ur l„nderna; jag skall f”rg”ra dig, och du skall f”rnimma att
	jag „r HERREN.

025:008 S† s„ger Herren, HERREN: Eftersom Moab och Seir s„ga: ˝Se, nu „r
	det med Juda hus likasom med alla andra folk˝,
025:009 se, d„rf”r skall jag l„gga Moabs bergsluttning ”ppen och
	f”rst”ra dess st„der, Ja, dess st„der s† m†nga de „ro, vad
	h„rligast „r i landet, Bet-Hajesimot, Baal-Meon och Kirjatama.
025:010 Źt ”sterl„nningarna skall jag giva det till besittning, likasom
	jag skall g”ra med Ammons barns land, s† att man icke mer t„nker
	p† Ammons barn ibland folken.
025:011 Ja, ”ver Moab skall jag h†lla dom, och de skola f”rnimma att jag
	„r HERREN.

025:012 S† s„ger Herren, HERREN: Eftersom Edom har handlat s†
	h„mndgirigt mot Juda hus och †dragit sig sv†r skuld genom sin
	h„mnd p† dem,
025:013 d„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Jag skall utr„cka min hand mot
	Edom och utrota d„rur b†de m„nniskor och djur.  Och jag skall
	g”ra det till en ”demark „nda fr†n Teman, och „nda borta i Dedan
	skola de falla f”r sv„rd.
025:014 Och jag skall utf”ra min h„mnd p† Edom genom mitt folk Israel,
	och dessa skola g”ra med Edom efter min vrede och f”rt”rnelse;
	och det skall s† f† k„nna min h„mnd, s„ger Herren, HERREN.

025:015 S† s„ger Herren, HERREN: Eftersom filist‚erna hava handlat s†
	h„mndgirigt, ja, eftersom de i sitt sinnes ”vermod hava velat
	utkr„va h„mnd och i sin eviga fiendskap hava velat bereda
	f”rd„rv,
025:016 d„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Se, jag vill utr„cka min hand
	mot filist‚erna och utrota keret‚erna och f”rg”ra vad som „r
	kvar av Kustlandet vid havet.
025:017 Och jag skall taga stor h„mnd p† dem och tukta dem i
	f”rt”rnelse.  Och n„r jag l†ter min h„mnd drabba dem, d† skola
	de f”rnimma att jag „r HERREN.
026:001 Och i elfte †ret, p† f”rsta dagen i m†naden, kom HERRENS ord
	till mig; han sade:
026:002 Du m„nniskobarn, eftersom Tyrus sade om Jerusalem:

	  ˝R„tt s†, uppbruten „r nu
	      folkens port,
	  den „r ”ppnad f”r mig;
	  jag bliver rik, nu d† hon „r f”r”dd˝,
026:003       d„rf”r s„ger Herren, HERREN s†:

	  Se, jag skall komma
	      ”ver dig, Tyrus,
	  och jag skall upph„va
	      m†nga folk mot dig,
	  likasom havet
	      upph„ver sina b”ljor.
026:004   De skola f”rst”ra Tyrus' murar
	      och riva ned dess torn.
	  S† skall jag sopa bort sj„lva dess grus
	      och f”rvandla staden
	      till en kal klippa.
026:005   En torkplats f”r fiskn„t
	      skall den vara ute i havet;
	  ty jag har talat,
	      s„ger Herren, HERREN.
	  Ja, den skall bliva
	      ett byte f”r folken;
026:006   och dess d”ttrar p† fastlandet
	      skola dr„pas med sv„rd.
	  De skola f”rnimma
	      att jag „r HERREN.

026:007 Ty s† s„ger Herren, HERREN: Se, jag vill l†ta Nebukadressar,
	konungen i Babel, konungarnas konung, komma norrifr†n ”ver
	Tyrus, med h„star och vagnar och ryttare och med en stor hop
	folk.

026:008   Dina d”ttrar p† fastlandet
	      skall han dr„pa med sv„rd;
	  han skall bygga en bel„gringsmur mot dig
	  och kasta upp mot dig en vall
	  och resa ett sk”ldtak mot dig.
026:009   Sin murbr„ckas st”tar
	      skall han rikta mot dina murar
	  och skall med sina krigsredskap
	      bryta ned dina torn.
026:010   Hans h„star „ro s† m†nga
	      att dammet skall ”verh”lja dig.
	  Vid d†net av hans ryttare
	      och av hans hjuldon och vagnar
	  skola dina murar darra,
	      n„r han drager in genom dina portar,
	  s†som man drager in
	      i en er”vrad stad.
026:011   Med sina h„stars hovar
	      skall han trampa s”nder alla dina gator;
	  ditt folk skall han dr„pa med sv„rd,
	  och dina stolta stoder
	      skola st”rta till jorden.
026:012   Man skall r”va dina skatter
	      och plundra dina handelsvaror;
	  man skall riva dina murar
	  och bryta ned dina sk”na hus;
	  och stenarna, tr„virket och gruset
	  skall man kasta i havet.
026:013   Jag skall g”ra slut p† dina s†ngers buller,
	  och man skall icke mer h”ra
	      klangen av dina harpor.
026:014   Ja, jag skall g”ra dig till en kal klippa
	  en torkplats f”r fiskn„t skall du bliva;
	  aldrig mer skall du varda uppbyggd.
	  Ty jag, HERREN, har talat,
	  s„ger Herren, HERREN.

026:015 S† s„ger Herren, HERREN till Tyrus:

	  Sannerligen, vid d†net av ditt fall,
	      n„r de slagna j„mra sig,
	  vid det att man dr„per och m”rdar i dig,
	      skola havsl„nderna b„va.
026:016   Och alla h”vdingar vid havet
	      skola stiga ned fr†n sina troner,
	  de skola l„gga bort sina mantlar
	  och taga av sig sina brokigt v„vda kl„der;
	  f”rskr„ckelse bliver deras kl„dnad,
	      och nere p† jorden skola de sitta;
	  deras f”rskr„ckelse varder st„ndigt ny,
	      och de h„pna ”ver ditt ”de.
026:017   De st„mma upp en klagos†ng ”ver dig
	      och s„ga om dig:

	  Huru har du icke blivit f”rst”rd, du havsfolkens tillh†ll,
	      du h”gtprisade stad,
	  du som var s† m„ktig p† havet,
	      d„r du l†g med dina inv†nare,
	  vilka fyllde m„nniskorna med skr„ck
	      f”r alla som bodde i dig!
026:018   Nu f”rskr„ckas havsl„nderna
	      p† ditt falls dag,
	  och ”arna i havet
	      f”rf„ras vid din underg†ng.

026:019   Ty s† s„ger Herren, HERREN:
	  N„r jag g”r dig till en ”delagd stad,
	  lik n†gon stad som ingen bebor,
	  ja, n„r jag l†ter djupet upph„va sig mot dig
	  och de stora vattnen bet„cka dig,
026:020   d† st”rtar jag dig ned till dem som hava farit ned i graven,
	  till folk som levde f”r l„nge sedan;
	  och lik en l„ngesedan ”delagd plats
	  f†r du ligga d„r i jordens djup,
	  hos dem som hava farit ned i graven.
	  S† skall du f”rbliva obebodd,
	  medan jag g”r h„rliga ting i de levandes land.
026:021   Jag skall l†ta dig taga en ande med f”rskr„ckelse,
	  s† att man aldrig i evighet skall finna dig,
	  huru man „n s”ker efter dig,
	  s„ger Herren, HERREN.
027:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
027:002 Du m„nniskobarn, st„m upp en klagos†ng ”ver Tyrus;
027:003 s„g till Tyrus:

	  Du som bor vid havets portar
	      och driver k”penskap med folken,
	  h„n till m†nga havsl„nder,
	      s† s„ger Herren, HERREN:

	  O Tyrus, du s„ger sj„lv: ˝Jag „r sk”nhetens fullhet.˝
027:004   Ja, dig som har ditt rike ute i havet,
	      dig gjorde dina byggningsm„n fullkomlig i sk”nhet.
027:005   Av cypress fr†n Senir timrade de
	      allt plankverk p† dig;
	  de h„mtade en ceder fr†n Libanon
	      f”r att g”ra din mast.
027:006   Av ekar fr†n Basan
	      tillverkade de dina †ror.
	  Ditt d„ck prydde de med elfenben i „delt tr„
	      fr†n kitt‚ernas ”l„nder.
027:007   Ditt segel var av fint linne,
	      med brokig v„vnad fr†n Egypten,
	      och det stod s†som ditt baner.
	  M”rkbl†tt och purpurr”tt tyg
	      fr†n Elisas ”l„nder
	      hade du till solt„lt.
027:008   Sidons och Arvads inv†nare
	      voro roddare †t dig;
	  de f”rfarna m„n du sj„lv hade, o Tyrus,
	      dem tog du till skeppare.
027:009   Gebals „ldste och dess f”rfarnaste m„n
	      tj„nade dig
	      med att bota dina l„ckor.

	  Alla havets skepp med sina sj”m„n
	      tj„nade dig
	      vid ditt varubyte.
027:010   Perser, lud‚er och put‚er
	      funnos i din h„r
	      och voro ditt krigsfolk.
	  Sk”ldar och hj„lmar h„ngde de upp i dig;
	      dessa g†vo dig glans.
027:011   Arvads s”ner stodo med din h„r
	      runt om p† dina murar,
	  gamad‚er hade sin plats i dina torn.
	  Sina stora sk”ldar h„ngde de upp
	      runt om p† dina murar;
	  de gjorde din sk”nhet fullkomlig.
027:012   Tarsis var din handelsv„n,
	      ty du var rik p† allt slags gods
	  silver, j„rn, tenn och bly
	      gavs dig s†som betalning.
027:013   Javan, Tubal och Mesek,
	      de drevo k”penskap med dig;
	  tr„lar och koppark„rl
	      g†vo de dig i utbyte.
027:014   Vagnsh„star, ridh„star och mul†snor
	      g†vos †t dig s†som betalning
	      fr†n Togarmas land.
027:015   Dedans s”ner drevo k”penskap med dig
	      ja, m†nga havsl„nder
	      drevo handel i din tj„nst;
	  elfenben och ebenholts
	      tillf”rde de dig s†som hyllningsg†vor.
027:016   Aram var din handelsv„n,
	      ty du var rik p† konstarbeten;
	  karbunkelstenar, purpurr”tt tyg,
	      brokiga v„vnader och fint linne.
	  koraller och rubiner
	      g†vo de dig s†som betalning.
027:017   Juda och Israels land
	      drevo k”penskap med dig;
	  vete fr†n Minnit,
	      bakverk och honung,
	  olja och balsam
	      g†vo de dig i utbyte.
027:018   Damaskus var din handelsv„n,
	      ty du var rik p† konstarbeten,
	      ja, p† allt slags gods;
	  de kommo med vin fr†n Helbon
	      och med ull fr†n Sahar.
027:019   Vedan och Javan
	      g†vo dig sp†nad s†som betalning;
	  konstsmitt j„rn och kassia och kalmus
	      fick du i utbyte.
027:020   Dedan drev k”penskap hos dig
	  med sadelt„cken att rida p†.
027:021   Araberna och Kedars alla furstar,
	      de drevo handel i din tj„nst;
	  med lamm och v„durar och bockar
	      drevo de handel hos dig.
027:022   Sabas och Raemas k”pm„n
	      drevo k”penskap med dig;
	  kryddor av allra yppersta slag
	      och alla slags „dla stenar och guld
	      g†vo de dig s†som betalning.
027:023   Haran, Kanne och Eden,
	      Sabas k”pm„n,
	  Assur och Kilmad
	      drevo k”penskap med dig.
027:024   De drevo k”penskap hos dig med sk”na kl„der,
	      med m”rkbl†, brokigt v„vda mantlar,
	      med m†ngf„rgade t„cken,
	  med v„lspunna, starka t†g,
	      p† din marknad.
027:025   Tarsis-skepp foro †stad
	      med dina bytesvaror.

	  S† fylldes du med gods och blev tungt lastad,
	      d„r du l†g i havet.
027:026   Och dina roddare f”rde dig †stad,
	      ut p† de vida vattnen.
	  D† kom ”stanvinden och krossade dig.
	      d„r du l†g i havet.
027:027   Ditt gods, dina handels- och bytesvaror,
	      dina sj”m„n och skeppare,
	  dina l„ckors botare och dina bytesm„klare,
	      allt krigsfolk p† dig,
	  allt manskap som fanns ombord p† dig,
	      de sjunka nu ned i havet,
	  p† ditt falls dag.
027:028   Vid dina skeppares klagorop
	      b„va markerna,
027:029   och alla som ro med †ror
	      ”vergiva sina skepp;
	  sj”m„n och alla skeppare p† havet
	      begiva sig i land.
027:030   De ropa h”gt ”ver ditt ”de
	      och klaga bittert;
	  de str” stoft p† sina huvuden
	      och v„ltra sig i aska.
027:031   De raka sig skalliga f”r din skull
	      och h”lja sig i sorgdr„kt;
	  de gr†ta ”ver dig i bitter sorg,
	      under bitter klagan.
027:032   Med j„mmer st„mma de upp en klagos†ng om dig,
	      en klagos†ng ”ver ditt ”de:
	  ˝Vem var s†som Tyrus, hon som nu ligger i det tysta
	      ute i havet?˝
027:033   D„r dina handelsvaror sattes i land fr†n havet
	      m„ttade du m†nga folk;
	  med ditt myckna gods och dina m†nga bytesvaror
	      riktade du jordens konungar.
027:034   Men nu, d† du har f”rlist och f”rsvunnit ifr†n havet,
	      ned i vattnens djup,
	  nu hava dina bytesvaror och allt ditt manskap
	      sjunkit med dig.
027:035   Havsl„ndernas alla inbyggare
	      h„pna ”ver ditt ”de,
	  deras konungar st† rysande,
	      med f”rf„ran i sina ansikten.
027:036   K”pm„nnen ute bland folken
	      vissla †t dig;
	  du har tagit en „nde med f”rskr„ckelse
	      till evig tid.
028:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
028:002 Du m„nniskobarn, s„g till fursten i Tyrus: S† s„ger Herren,
	HERREN:

	  Eftersom ditt hj„rta „r s† h”gmodigt
	      och du s„ger: ˝Jag „r en gud,
	  ja, p† ett gudas„te tronar jag
	      mitt ute i havet˝,
	  du som dock „r en m„nniska och icke en gud,
	  huru mycket du „n i ditt hj„rta tycker dig vara en gud --
028:003   och sant „r att du „r visare „n Daniel;
	  ingen hemlighet „r f”rborgad f”r dig;
028:004   genom din vishet och ditt f”rst†nd
	      har du skaffat dig rikedom,
	  guld och silver har du skaffat dig
	      i dina f”rr†dshus;
028:005   och genom den stora vishet varmed du drev din k”penskap
	      har du ”kat din rikedom,
	  och s† har ditt hj„rta blivit h”gmodigt
	      f”r din rikedoms skull --
028:006   d„rf”r s„ger Herren, HERREN s†:
	  Eftersom du i ditt hj„rta
	      tycker dig vara en gud,
028:007   se, d„rf”r skall jag l†ta fr„mlingar komma ”ver dig,
	      de grymmaste folk;
	  och de skola draga ut sina sv„rd
	      mot din visdoms sk”nhet
	  och skola osk„ra din glans.
028:008   De skola st”rta dig ned i graven, och du skall d”
	      s†som en d”dsslagen man,
	      mitt ute i havet.
028:009   M†nne du d† skall s„ga till din dr†pare:
	      ˝Jag „r en gud˝,
	  du som ej „r en gud, utan en m„nniska,
	      i dens v†ld, som sl†r dig till d”ds?
028:010   S†som de oomskurna d”, s† skall du d”,
	      f”r fr„mlingars hand.
	  Ty jag har talat,
	      s„ger Herren, HERREN.

028:011 Och HERRENS ord kom till mig han sade:
028:012 Du m„nniskobarn, st„m upp en klagos†ng ”ver konungen i Tyrus och
	s„g till honom: S† s„ger Herren, HERREN:

	  Du var ypperst bland h„rliga skapelser,
	  full med vishet och fullkomlig i sk”nhet.
028:013   I Eden, Guds lustg†rd, bodde du,
	  h”ljd i alla slags „dla stenar:
	  karneol, topas och kalcedon,
	  krysolit, onyx och jaspis,
	  safir, karbunkel och smaragd, j„mte guld;
	  du var prydd med smycken och klenoder,
	  beredda den dag d† du skapades.
028:014   Du var en kerub, som skuggade vida,
	  och jag hade satt dig att vara p† det heliga gudaberget,
	  du fick d„r g† omkring bland gnistrande stenar.
028:015   Lyckosam var du p† dina v„gar
	  fr†n den dag d† du skapades,
	  till dess att or„ttf„rdighet blev funnen hos dig.

028:016   Men under din myckna k”penskap
	  blev ditt inre fyllt med or„tt, och du f”ll i synd.
	  D† f”rvisade jag dig fr†n gudaberget
	  och f”rgjorde dig, du vittskuggande kerub;
	  du fick ej stanna bland de gnistrande stenarna.
028:017   Eftersom ditt hj„rta h”gmodades ”ver din sk”nhet
	      och du f”rspillde din vishet f”r ditt pr†ls skull,
	  d„rf”r slog jag dig ned till jorden
	  och gav dig till pris †t konungarna,
	  s† att de fingo se sin lust p† dig.
028:018   Genom dina m†nga missg„rningar vid din or„ttr†diga k”penskap
	  ohelgade du dina helgedomar.
	  D„rf”r l„t jag eld g† ut ifr†n dig,
	      och av den blev du f”rt„rd.
	  Jag l„t dig ligga s†som aska p† jorden
	      inf”r alla som bes”kte dig.
028:019   Alla som k„nde dig bland folken
	      h„pnade ”ver ditt ”de.
	  Du tog en „nde med f”rskr„ckelse
	      f”r evig tid.

028:020 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
028:021 Du m„nniskobarn, v„nd ditt ansikte mot Sidon och profetera mot
	det
028:022 och s„g: S† s„ger Herren, HERREN: Se, jag skall komma ”ver dig,
	Sidon, och f”rh„rliga mig i dig.  Ja, att jag „r HERREN, det
	skall man f”rnimma, n„r jag h†ller dom ”ver henne och bevisar
	mig helig p† henne.
028:023 Och jag skall s„nda ”ver henne pest och blod p† hennes gator,
	och d”dsslagna m„n skola falla d„rinne f”r ett sv„rd som skall
	drabba henne fr†n alla sidor; och man skall f”rnimma att jag „r
	HERREN.
028:024 Sedan skall f”r Israels hus icke mer finnas n†gon stingande tagg
	eller n†got s†rande t”rne bland alla de grannfolk som nu h†na
	dem; och man skall f”rnimma att jag „r Herren, HERREN.
028:025 Ja, s† s„ger Herren, HERREN: N„r jag f”rsamlar Israels barn fr†n
	de folk bland vilka de „ro f”rstr”dda, d† skall jag bevisa mig
	helig p† dem inf”r folkens ”gon, och de skola sedan f† bo i sitt
	land, det som jag har givit †t min tj„nare Jakob.
028:026 De skola bo d„r i trygghet och bygga hus och plantera ving†rdar
	ja, de skola bo i trygghet, n„r jag h†ller dom ”ver alla som
	h†na dem p† alla sidor; och de skola f”rnimma att jag „r HERREN,
	deras Gud.
029:001 I tionde †ret, p† tolfte dagen i
	tionde m†naden, kom HERRENS
	ord till mig; han sade:
029:002 Du m„nniskobarn, v„nd ditt ansikte mot Farao, konungen i
	Egypten, och profetera mot honom och mot hela Egypten.
029:003 Tala och s„g: S† s„ger Herren, HERREN:

	  Se, jag skall komma ”ver dig, Farao,
	      du Egyptens konung,
	  du stora drake, som ligger d„r
	      i dina str”mmar
	  och s„ger: ˝Min Nilflod „r min;
	      sj„lv har jag gjort mig.˝
029:004   Jag skall s„tta krokar i dina k„ftar
	      och l†ta fiskarna i dina str”mmar
	      fastna vid dina fj„ll,
	  och s† skall jag draga dig upp ur dina str”mmar
	      med alla de fiskar i dina str”mmar,
	  som h„nga fast vid dina fj„ll.
029:005   Och jag skall kasta dig ut i ”knen
	      med alla fiskarna ifr†n dina str”mmar;
	  du skall falla p† marken
	      och ej tagas bort d„rifr†n eller upph„mtas,
	  ty †t markens djur och himmelens f†glar
	      vill jag giva dig till mat;
029:006   och alla Egyptens inbyggare skola f”rnimma
	      att jag „r HERREN.
	  Ty de „ro en r”rstav
	      f”r Israels barn;
029:007   ja, n„r dessa fatta i dig med handen, g†r du s”nder
	  och s†rar envar av dem i sidan;
	  och n„r de st”dja sig p† dig, brytes du av
	  och l„mnar dem alla med vacklande l„nder.

029:008 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Se, jag vill l†ta sv„rd komma
	”ver dig, och jag skall utrota ur dig b†de m„nniskor och djur.
029:009 Och Egyptens land skall bliva f”r”tt och ”delagt, och man skall
	f”rnimma att jag „r HERREN.  Detta d„rf”r att han sade:
	˝Nilfloden „r min; sj„lv har jag gjort den.
029:010 Ja, d„rf”r skall jag komma ”ver dig och dina str”mmar, och g”ra
	Egyptens land till en ”demark, ett ”delagt land, fr†n Migdol
	till Sevene, fram till Etiopiens gr„ns.
029:011 Ingen m„nniskofot skall g† d„r fram, och ingen fot av n†got
	boskapsdjur skall g† d„r fram; och det skall ligga obebott i
	fyrtio †r.
029:012 Och jag skall g”ra Egyptens land till en ”demark bland ”delagda
	l„nder, och dess st„der skola ligga ”de bland f”rh„rjade st„der
	i fyrtio †r; och jag skall f”rskingra egyptierna bland folken
	och f”rstr” dem i l„nderna.

029:013 Ty s† s„ger Herren, HERREN: N„r fyrtio †r „ro f”rlidna, skall
	jag f”rsamla egyptierna fr†n de folk bland vilka de „ro
	f”rskingrade.
029:014 Och jag skall †ter uppr„tta Egypten och l†ta egyptierna komma
	tillbaka till Patros' land, varifr†n de stamma.  D„r skola de
	bliva ett oansenligt rike,
029:015 ja, ett rike oansenligare „n andra riken, s† att det icke mer
	skall kunna upph„va sig ”ver folken; jag skall l†ta dem bliva s†
	f† att de icke kunna r†da ”ver folken.
029:016 Och Israels barn skola icke mer s„tta sitt hopp till dem som
	allenast uppv„cka minnet av deras missg„rning, n„r de v„nda sig
	till dem; och de skola f”rnimma att jag „r Herren, HERREN.

029:017 I tjugusjunde †ret, p† f”rsta dagen i f”rsta m†naden, kom
	HERRENS ord till mig; han sade:
029:018 Du m„nniskobarn, Nebukadressar konungen i Babel, har l†tit sin
	h„r f”rr„tta ett sv†rt arbete mot Tyrus; alla huvuden hava
	blivit skalliga och alla skuldror s”nderskavda.  Men han och hans
	h„r hava icke f†tt n†gon l”n fr†n Tyrus f”r det arbete som han
	har f”rr„ttat mot det.
029:019 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Se, jag vill giva Egyptens land
	†t Nebukadressar, konungen i Babel; och han skall f”ra bort dess
	rikedomar och taga rov d„rifr†n och g”ra byte d„r, och detta
	skall hans h„r f† till l”n.
029:020 S†som en vederg„llning f”r hans arbete giver jag honom Egyptens
	land; ty f”r min r„kning hava de utf”rt sitt verk, s„ger Herren,
	HERREN.
029:021 P† den tiden skall jag l†ta ett horn v„xa upp †t Israels hus,
	och du skall f† uppl†ta din mun mitt ibland dem; och de skola
	f”rnimma att jag „r HERREN.
030:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
030:002 Du m„nniskobarn, profetera och s„g: S† s„ger Herren, HERREN:
	J„mren eder: ˝Ack ve, vilken dag!˝
030:003 Ty dagen „r n„ra, HERRENS dag „r n„ra; en molnh”ljd dag „r det,
	hednafolkens stund „r inne.
030:004 Ett sv„rd kommer ”ver Egypten, och Etiopien fattas av †ngest,
	n„r de slagna falla i Egypten och dess rikedomar f”ras bort och
	dess grundvalar upprivas.
030:005 Etiopier, put‚er och lud‚er, och hela hopen av fr„mmande folk,
	och kub‚er och f”rbundslandets s”ner skola med dem falla f”r
	sv„rd.
030:006 S† s„ger HERREN: Ja, Egyptens f”rsvarare skola falla, och dess
	stolta makt skall st”rtas ned; fr†n Migdol till Sevene skola de
	som bo d„r falla f”r sv„rd, s„ger Herren, HERREN.
030:007 Och deras land skall ligga ”de bland ”delagda l„nder, och
	st„derna d„r skola vara bland f”rh„rjade st„der.
030:008 Och man skall f”rnimma att jag „r HERREN, n„r jag t„nder eld p†
	Egypten och l†ter alla dess hj„lpare varda krossade.
030:009 P† den dagen skola s„ndebud draga ut fr†n mig p† skepp, f”r att
	injaga skr„ck hos Etiopien mitt i dess trygghet; och man skall
	d„r fattas av †ngest p† Egyptens dag; ty se, det kommer!

030:010 S† s„ger Herren, HERREN: Ja, jag skall g”ra slut p† Egyptens
	rikedomar genom Nebukadressar, konungen i Babel.
030:011 Han och hans folk med honom, de grymmaste hedningar, skola
	h„mtas dit till att f”rd„rva landet; de skola draga sina sv„rd
	mot Egypten och uppfylla landet med slagna.
030:012 Och jag skall g”ra str”mmarna till torr mark och s„lja landet i
	onda m„ns hand.  Jag skall ”del„gga landet med allt vad d„ri „r,
	genom fr„mmande m„n.  Jag, HERREN, har talat.

030:013 S† s„ger Herren, HERREN: Jag skall ock f”rst”ra de el„ndiga
	avgudarna och g”ra slut p† avgudarna i Nof, och ur Egyptens land
	skall ingen furste mer uppst†; och jag skall l†ta fruktan komma
	”ver Egyptens land.
030:014 Jag skall ”del„gga Patros och t„nda eld p† Soan och h†lla dom
	”ver No.
030:015 Och jag skall utgjuta min vrede ”ver Sin, Egyptens v„rn, och
	utrota den larmande hopen i No.
030:016 Ja, jag skall t„nda eld p† Egypten, Sin skall gripas av †ngest,
	No skall bliva intaget och Nof ”verfallas p† ljusa dagen.
030:017 Avens och Pi-Besets unga m„n skola falla f”r sv„rd, och sj„lva
	skola de vandra bort i f†ngenskap.
030:018 I Tehafnehes bliver dagen m”rk, n„r jag d„r bryter s”nder
	Egyptens ok och dess stolta makt d„r f†r en „nde; ja, ett moln
	skall ”vert„cka det, och dess d”ttrar skola vandra bort i
	f†ngenskap.
030:019 Jag skall h†lla dom ”ver Egypten, och man skall f”rnimma att jag
	„r HERREN.

030:020 I elfte †ret, p† sjunde dagen i f”rsta m†naden, kom HERRENS ord
	till mig; han sade:
030:021 Du m„nniskobarn, jag har brutit s”nder Faraos, den egyptiske
	konungens, arm; och se, den har icke blivit f”rbunden, man har
	icke brukat l„kemedel, icke lindat den, icke lagt p† den
	f”rband, f”r att †ter g”ra den stark nog till att f”ra sv„rdet.
030:022 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Se, jag skall komma ”ver Farao,
	konungen i Egypten, och bryta s”nder hans armar, b†de den som
	„nnu „r stark och den som redan „r s”nderbruten, och skall l†ta
	sv„rdet falla ur hans hand.
030:023 Och jag skall f”rskingra egyptierna bland folken och f”rstr” dem
	i l„nderna.
030:024 Den babyloniske konungens armar skall jag st„rka, och jag skall
	s„tta milt sv„rd i hans hand; men Faraos armar skall jag bryta
	s”nder, s† att han upph„ver j„mmerrop inf”r honom, s†som en
	d”dsslagen k„mpe g”r.
030:025 Ja, jag skall st„rka den babyloniske konungens armar, men Faraos
	armar skola sjunka ned; och man skall f”rnimma att jag „r
	HERREN, n„r jag s„tter mitt sv„rd i den babyloniske konungens
	hand, f”r att han skall sv„nga det mot Egyptens land.
030:026 Och jag skall f”rskingra egyptierna bland folken och f”rstr” dem
	i l„nderna; och de skola f”rnimma att jag „r HERREN.
031:001 I elfte †ret, p† f”rsta dagen i tredje m†naden, kom HERRENS ord
	till mig; han sade:
031:002 Du m„nniskobarn, s„g till Farao, konungen i Egypten, och till
	hans larmande hop:

	  Vem kan f”rliknas
	      med dig i din storhet?
031:003   Se, du „r ett „delt tr„d,
	      en ceder p† Libanon,
	  med sk”na grenar
	      och skuggrik krona
	      och h”g stam,
	  en som med sin topp
	      r„cker upp bland molnen.
031:004   Vatten g†vo den v„xt,
	      djupets k„llor gjorde den h”g.
	  Ty med sina str”mmar omfl”to de
	      platsen d„r den var planterad;
	  f”rst sedan s„nde de sina fl”den
	      till alla andra tr„d p† marken.
031:005   S† fick den h”gre stam
	      „n alla tr„d p† marken,
	  den fick talrika kvistar
	      och l†nga grenar,
	  genom det myckna vatten den hade,
	      n„r den sk”t skott.
031:006   Alla himmelens f†glar
	      byggde sig n„sten bland dess kvistar,
	  under dess grenar f”dde
	      alla markens djur sina ungar,
	  och i dess skugga bodde
	      allahanda stora folk.
031:007   Och den blev sk”n genom sin storhet
	      och genom sina grenars l„ngd,
	  d„r den stod med sin rot
	      invid stora vatten.
031:008   Ingen ceder i Guds lustg†rd
	      gick upp emot denna,
	  ingen cypress hade kvistar
	      som kunde f”rliknas med dennas,
	  ingen l”nn bar grenar,
	      j„mf”rliga med dennas;
	  nej, intet tr„d i Guds lustg†rd
	      liknade den i sk”nhet
031:009   S† sk”n hade jag l†tit den bliva,
	      i dess rikedom p† grenar,
	  att alla Edens tr„d i Guds lustg†rd
	      m†ste avundas den.

031:010 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s† Eftersom du v„xte s† h”g, ja,
	eftersom ditt tr„d str„ckte sin topp upp bland molnen och
	f”rh„vde sig i sitt hj„rta ”ver att det var s† h”gt,
031:011 d„rf”r skall jag prisgiva det †t en som „r v„ldig bland
	folken.  Han skall f”rvisso utf”ra sitt verk d„rp†, ty f”r dess
	ogudaktighets skull har jag f”rkastat det.

031:012 Ja, fr„mlingar hava f†tt hugga ned det, de grymmaste folk, och
	hava l†tit det ligga.  Dess kvistar hava nu fallit p† bergen och
	i alla dalar; dess grenar hava blivit avbrutna och kastade i
	alla landets b„ckar, och alla folk p† jorden hava m†st draga
	bort d„rifr†n och f”rsaka dess skugga och l†ta det ligga.
031:013 P† dess kullfallna stam bo alla himmelens f†glar, och p† dess
	grenar l„gra sig alla markens djur.
031:014 S† sker, f”r att ett tr„d som v„xer vid vatten aldrig skall yvas
	”ver sin h”jd och str„cka sin topp upp bland molnen; ja, f”r att
	icke ens de v„ldigaste av dem skola st† och yvas, intet tr„d som
	har haft vatten att dricka.  Ty de „ro allasammans hemfallna †t
	d”den och m†ste ned i jordens djup, till att vara d„r bland
	m„nniskors barn, hos dem som hava farit ned i graven.

031:015 S† s„ger Herren, HERREN: P† den dag d† det for ned till
	d”dsriket l„t jag djupet f”r dess skull h”lja sig i sorgdr„kt;
	jag h„mmade str”mmarna d„r, och de stora vattnen h”llos
	tillbaka.  Jag l„t Libanon f”r dess skull kl„da sig i svart, och
	alla tr„d p† marken f”rtvinade i sorg ”ver det.
031:016 Genom d†net av dess fall kom jag folken att b„va, n„r jag
	st”rtade det ned i d”dsriket, till dem som hade farit ned i
	graven.  Men d† tr”stade sig i jordens djup alla Edens tr„d, de
	yppersta och b„sta p† Libanon, alla de som hade haft vatten att
	dricka.
031:017 Ocks† de hade, s†som det tr„det, m†st fara ned till d”dsriket,
	till dem som voro slagna med sv„rd; dit foro ock de som hade
	varit dess st”d och hade bott i dess skugga bland folken.
031:018 Kan nu n†got bland Edens tr„d f”rliknas med dig i h„rlighet och
	storhet?  Och dock skall du, s†som Edens tr„d, st”rtas ned i
	jordens djup och ligga d„r bland oomskurna, hos dem som „ro
	slagna med sv„rd.  S† skall det g† Farao och hela hans larmande
	hop, s„ger Herren, HERREN.
032:001 I tolfte †ret, p† f”rsta dagen i tolfte m†naden, kom HERRENS ord
	till mig; han sade:
032:002 Du m„nniskobarn, st„m upp en klagos†ng ”ver Farao, konungen i
	Egypten, och s„g till honom:

	  Det „r f”rbi med dig, du lejon bland folken!
	  Och du var dock lik draken i havet,
	      d„r du for fram i dina str”mmar
	  och r”rde upp vattnet med dina f”tter
	      och grumlade dess str”mmar.


032:003 S† s„ger nu Herren, HERREN:
	  Jag skall breda ut mitt n„t ”ver dig
	  genom skaror av m†nga folk,
	  och de skola draga upp dig i mitt garn.
032:004   Jag skall kasta dig upp p† jorden,
	  jag skall slunga dig bort p† marken
	  och l†ta alla himmelens f†glar
	      sl† ned p† dig
	  och l†ta de vilda djuren p† hela jorden
	      m„tta sig med dig.
032:005   Jag skall kasta ditt k”tt p† bergen
	  och fylla dalarna med ditt stora skrov.
032:006   Och landet som du har neds”lat
	      skall jag vattna med ditt blod
	      „nda upp till bergen,
	  och b„ckarna skola bliva fulla av dig.
032:007   Och n„r jag utsl„cker dig, skall jag ”vert„cka himmelen
	  och f”rm”rka dess stj„rnor;
	  jag skall ”vert„cka solen med moln,
	  och m†nens ljus skall icke lysa mer.
032:008   Alla ljus p† himmelen
	  skall jag f”rm”rka f”r din skull
	  och l†ta m”rker komma ”ver ditt land,
	  s„ger Herren, HERREN.
032:009   Och m†nga folks hj„rtan
	      skall jag sl† med skr„ck,
	  n„r jag g”r din underg†ng bekant bland folkslagen,
	  ja, i l„nder som du icke k„nner.
032:010   Jag skall komma m†nga folk
	      att h„pna f”r din skull,
	  och deras konungar skola f”r din skull
	      gripas av b„van,
	  n„r jag i deras †syn sv„nger mitt sv„rd;
	  vart ”gonblick skola de frukta,
	      envar f”r sitt liv,
	      p† ditt falls dag.
032:011   Ty s† s„ger Herren, HERREN:
	  Den babyloniske konungens sv„rd
	      skall komma ”ver dig.
032:012   Jag skall l†ta din larmande hop
	      falla f”r hj„ltars sv„rd,
	  grymmast bland hedningar „ro de alla.
	  De skola f”r”da Egyptens h„rlighet,
	  och hela dess larmande hop skall f”rg”ras;
032:013   jag skall utrota all dess boskap,
	  den som betar vid det myckna vattnet.
	  Av m„nniskofot skall det icke mer r”ras upp,
	  ej heller r”ras upp av boskapskl”var.
032:014   Sedan skall jag l†ta deras vatten sjunka undan
	  och deras str”mmar flyta bort s†som olja,
	  s„ger Herren, HERREN,
032:015   i det jag g”r Egyptens land
	  till en ”dslig ”demark
	  och ber”var landet allt vad d„ri „r,
	  n„r jag nu sl†r alla dess inbyggare,
	  s† att man f”rnimmer att jag „r HERREN.

032:016   Detta „r en klagos†ng som man skall sjunga,
	  ja, folkens d”ttrar skola sjunga den;
	  de skola sjunga den ”ver Egypten
	      med hela dess larmande hop,
	  s„ger Herren, HERREN.

032:017 I tolfte †ret, p† femtonde dagen i m†naden, kom HERRENS ord
	till mig; han sade:
032:018 Du m„nniskobarn, sjung sorges†ng ”ver Egyptens larmande
	hop.  Bjud henne att s†som d”ttrarna av de v„ldigaste folk fara
	ned i jordens djup, till dem som redan hava farit ned i graven.

032:019 Finnes n†gon s† ringa att du „r f”rmer „n hon?  Nej, far du ned
	och l†t dig b„ddas bland de oomskurna.
032:020 Bland m„n som „ro slagna med sv„rd skola ock dina falla.  Sv„rdet
	„r redo; sl„pen bort henne med hela hennes larmande hop.
032:021 M„ktiga hj„ltar skola tala till Farao ur d”dsriket, till honom
	och till hans hj„lpare: ˝Ja, de hava m†st fara hitned, och nu
	ligga de d„r, de oomskurna, slagna med sv„rd.˝

032:022 D„r ligger redan Assur med hela sin skara; runt omkring honom
	har denna sin gravplats.  Allasammans ligga de d„r slagna, fallna
	f”r sv„rd.
032:023 Sin grav har han f†tt l„ngst ned i underjorden, och runt omkring
	honom ligger hans skara begraven.  Allasammans ligga de slagna,
	fallna f”r sv„rd, de man som en g†ng utbredde skr„ck i de
	levandes land.

032:024 D„r ligger Elam med hela sin larmande hop, vilande runt omkring
	hans grav.  Allasammans ligga de slagna, m„nnen som f”llo f”r
	sv„rd, och som oomskurna m†ste fara, ned i jordens djup, desamma
	som en g†ng utbredde skr„ck omkring sig i de levandes land; nu
	m†ste de b„ra sin skam bland de andra som hava farit ned i
	graven.
032:025 Ja, bland slagna har han f†tt sitt l„ger med hela sin larmande
	hop; runt omkring honom har denna sin gravplats.  Allasammans
	ligga de d„r oomskurna, slagna med sv„rd; en g†ng utbredde sig
	ju skr„ck omkring dem i de levandes land, men de m†ste nu b„ra
	sin skam bland dem som hava farit ned i graven.  Ja, bland
	slagna har han f†tt sin plats.

032:026 D„r ligger Mesek-Tubal med hela sin larmande hop; runt omkring
	honom har denna sin gravplats.  Allasammans ligga de d„r
	oomskurna, slagna med sv„rd; en g†ng utbredde de ju skr„ck
	omkring sig i de levandes land.
032:027 Men dessa fallna m„n ur de oomskurnas hop, de f† icke vila bland
	hj„ltarna, bland dem som hava farit ned till d”dsriket i sin
	krigiska rustning och f†tt sina sv„rd lagda under sina
	huvuden.  Nej, deras missg„rningar hava kommit ”ver deras ben.  De
	utbredde ju skr„ck i de levandes land, s†som hj„ltar g”ra.
032:028 Ja, ocks† du skall bliva krossad bland de oomskurna och f† ligga
	bland dem som „ro slagna med sv„rd.

032:029 D„r ligger Edom med sina konungar och alla sina h”vdingar; huru
	m„ktiga de „n voro, hava de nu f†tt sin plats bland dem som „ro
	slagna med sv„rd; de m†ste ligga bland de oomskurna, bland dem
	som hava farit ned i graven.

032:030 D„r ligga Nordlandets furstar allasammans, med alla sidonier, ty
	de hava m†st fara ned till de slagna, de hava kommit p† skam,
	trots den skr„ck de utbredde genom sina v„ldiga g„rningar.  Och
	de ligga d„r oomskurna bland dem som hava blivit slagna med
	sv„rd; de m†ste b„ra sin skam bland dem som hava farit ned i
	graven.

032:031 Dem skall nu Farao f† se, och han skall s† tr”sta sig ”ver hela
	sin larmande hop.  Ja, Farao och hela hans har „ro slagna med
	sv„rd, s„ger Herren, HERREN.
032:032 Ty v„l utbredde jag skr„ck f”r honom i de levandes land, men nu
	m†ste han, Farao, med hela sin larmande hop, l†ta sig b„ddas
	bland de oomskurna, hos dem som „ro slagna med sv„rd, s„ger
	Herren, HERREN.
033:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
033:002 Du m„nniskobarn, tala till dina landsm„n och s„g till dem: Om
	jag vill l†ta sv„rdet komma ”ver ett land, och folket i landet
	har utsett bland sig en man som det har gjort till sin v„ktare,
033:003 och denne ser sv„rdet komma ”ver landet och st”ter i basunen och
	varnar folket,
033:004 men den som f†r h”ra basunljudet „nda icke l†ter varna sig, och
	sv„rdet sedan kommer och tager honom bort, d† kommer hans blod
	”ver hans eget huvud.
033:005 Ty han h”rde ju basunljudet, men l„t icke varna sig; d„rf”r
	kommer hans blod ”ver honom sj„lv.  Om han hade l†tit varna sig,
	s† hade han r„ddat sitt liv.  --
033:006 Men om v„ktaren ser sv„rdet komma och icke st”ter i basunen och
	folket s† icke bliver varnat, och sv„rdet sedan kommer och tager
	bort n†gon bland dem, d† bliver visserligen denne borttagen
	genom sin egen missg„rning, men hans blod skall jag utkr„va av
	v„ktarens hand.

033:007 Dig, du m„nniskobarn, har jag satt till en v„ktare f”r Israels
	hus, f”r att du † mina v„gnar skall varna dem, n„r du h”r ett
	ord fr†n min mun.
033:008 Om jag s„ger till den ogudaktige: ˝Du ogudaktige, du m†ste d”˝,
	och du d† icke s„ger n†got till att varna den ogudaktige f”r
	hans v„g, s† skall v„l den ogudaktige d” genom sin missg„rning,
	men hans blod skall jag utkr„va av din hand.
033:009 Men om du varnar den ogudaktige f”r hans v„g, p† det att han m†
	v„nda om ifr†n den, och han likv„l icke v„nder om ifr†n sin v„g,
	d† skall visserligen han d” genom sin missg„rning, men du sj„lv
	har r„ddat din sj„l.

033:010 Och du, m„nniskobarn, s„g till Israels hus: I s„gen s†: ˝V†ra
	”vertr„delser och synder tynga p† oss och vi f”rsm„kta genom
	dem.  Huru kunna vi d† bliva vid liv?˝
033:011 Men svara dem: S† sant jag lever, s„ger Herren, HERREN, jag har
	ingen lust till den ogudaktiges d”d, utan fastmer d„rtill att
	den ogudaktige v„nder om fr†n sin v„g och f†r leva.  S† v„nden d†
	om, ja, v„nden om fr†n edra onda v„gar; ty icke viljen I v„l d”,
	I av Israels hus?

033:012 Men du, m„nniskobarn, s„g till dina landsm„n: Den r„ttf„rdiges
	r„ttf„rdighet skall icke r„dda honom, n„r han beg†r
	”vertr„delser; och den ogudaktige skall icke komma p† fall genom
	sin ogudaktighet, n„r han v„nder om fr†n sin ogudaktighet, lika
	litet som den r„ttf„rdige skall kunna leva genom sin
	r„ttf„rdighet, n„r han syndar.
033:013 Om jag s„ger till den r„ttf„rdige att han skall f† leva, och han
	sedan i f”rlitande p† sin r„ttf„rdighet g”r vad or„tt „r, s†
	skall intet ih†gkommas av all hans r„ttf„rdighet, utan genom det
	or„tta som han g”r skall han d”.
033:014 Och om jag s„ger till den ogudaktige: ˝Du m†ste d”˝, och han
	sedan v„nder om fr†n sin synd och ”var r„tt och r„ttf„rdighet,
033:015 s† att han, den ogudaktige, give tillbaka den pant han har f†tt
	och ers„tter vad han har r”vat och vandrar efter livets stadgar,
	s† att han icke g”r vad or„tt „r, d† skall han f”rvisso leva och
	icke d”.
033:016 Ingen av de synder han har beg†tt skall d† tillr„knas honom; han
	har ”vat r„tt och r„ttf„rdighet, d„rf”r skall han f”rvisso f†
	leva.  --
033:017 Men nu s„ga dina landsm„n: ˝Herrens v„g „r icke alltid
	densamma˝, d† det fastmer „r deras egen v„g som icke alltid „r
	densamma.
033:018 Om den r„ttf„rdige v„nder om fr†n sin r„ttf„rdighet och g”r vad
	or„tt „r, s† m†ste han just d„rf”r d”.
033:019 Men om den ogudaktige v„nder om fr†n sin ogudaktighet och ”var
	r„tt och r„ttf„rdighet, d† skall han just d„rf”r f† leva.
033:020 Och „nd† s„gen I: ˝Herrens v„g „r icke alltid densamma.˝  Jo, jag
	skall d”ma var och en av eder efter hans v„gar, I av Israels
	hus.

033:021 I det tolfte †ret sedan vi hade blivit bortf”rda i f†ngenskap,
	p† femte dagen i tionde m†naden, kom en flykting ifr†n Jerusalem
	till mig med budskapet: ˝Staden „r intagen.˝
033:022 Nu hade p† aftonen f”re flyktingens ankomst HERRENS hand kommit
	”ver mig; men p† morgonen ”ppnade han †ter min mun, just f”re
	mannens ankomst, s† att jag, d† nu min mun blev ”ppnad, upph”rde
	att vara stum.
033:023 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
033:024 Du m„nniskobarn, de som bo ibland ruinerna d„r borta i Israels
	land s„ga ˝Abraham var en ensam man, och han fick dock landet
	till besittning.  Vi „ro m†nga, oss m†ste v„l landet d† vara
	givet till besittning!˝
033:025 S„g d„rf”r till dem: S† s„ger Herren, HERREN: I „ten k”tt med
	blodet i, I upplyften edra ”gon till edra el„ndiga avgudar, och
	I utgjuten blod; och likv„l skullen I f† hava landet till
	besittning!
033:026 I trotsen p† edra sv„rd, I bedriven vad styggeligt „r, I sk„nden
	varandras hustrur; och likv„l skullen I f† hava landet till
	besittning!
033:027 Nej; s† skall du s„ga till dem: S† s„ger Herren, HERREN: S† sant
	jag lever, de som bo d„r bland ruinerna skola falla f”r sv„rd;
	och dem som bo p† landsbygden skall jag giva till mat †t de
	vilda djuren, och de som bo i bergf„sten eller i grottor skola
	d” genom pest.
033:028 Jag skall g”ra landet ”de och tomt, och dess stolta makt skall
	f† en „nde; och Israels berg skola ”del„ggas, s† att ingen g†r
	d„r fram.
033:029 Och de skola f”rnimma att jag „r HERREN, n„r jag g”r landet ”de
	och tomt, f”r alla de styggelsers skull som de hava bedrivit.

033:030 Men du, m„nniskobarn, dina landsm„n, som orda om dig invid
	v„ggarna och i ing†ngarna till husen, de tala sinsemellan, den
	ene med den andre, och s„ga: ˝Kom, l†t oss h”ra vad det „r f”r
	ett ord som nu utg†r fr†n HERREN.˝
033:031 Och de komma till dig, s†som g„llde det en folkf”rsamling, och
	s„tta sig hos dig s†som mitt folk; och de h”ra dina ord, men
	g”ra icke efter dem.  Ty v„l hopg”ra de med munnen ljuvliga ord,
	men deras hj„rtan st† blott efter egen vinning.
033:032 Och se, du „r f”r dem, s†som n„r n†gon som har vacker r”st och
	spelar v„l sjunger en k„rleksvisa; de h”ra v„l dina ord, men
	g”ra icke efter dem.
033:033 Men n„r det kommer -- ty se det kommer!  -- d† skola de f”rnimma
	att en profet har varit ibland dem.
034:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
034:002 Du m„nniskobarn, profetera mot Israels herdar, profetera och s„g
	till dem, till herdarna: S† s„ger Herren, HERREN: Ve eder, I
	Israels herdar, som haven s”rjt allenast f”r eder sj„lva!  Var
	det d† icke f”r hjorden som herdarna borde s”rja?
034:003 I st„llet †ten I upp det feta, med ullen kl„dden I eder, det
	g”dda slaktaden I; men om hjorden v†rdaden I eder icke.
034:004 De svaga st„rkten I icke, det sjuka heladen I icke, det sargade
	f”rbunden I icke, det f”rdrivna f”rden I icke tillbaka, det
	f”rlorade upps”kten I icke, utan med f”rtryck och h†rdhet f”ren
	I fram mot dem.
034:005 S† blevo de f”rskingrade, d„rf”r att de icke hade n†gon herde,
	de blevo till mat †t alla markens djur, ja, de blevo
	f”rskingrade.
034:006 Mina f†r g† nu vilse p† alla berg och alla h”ga kullar; ”ver
	hela jorden „ro mina f†r f”rskingrade, utan att n†gon fr†gar
	efter dem eller upps”ker dem.
034:007 H”ren d„rf”r HERRENS ord, I herdar:
034:008 S† sant jag lever, s„ger Herren, HERREN, sannerligen, eftersom
	mina f†r hava l„mnats till rov, ja, eftersom mina f†r hava
	blivit till mat †t alla markens djur, d† de nu icke hava n†gon
	herde, och eftersom mina herdar icke fr†ga efter mina f†r ja,
	eftersom herdarna s”rja f”r sig sj„lva och icke s”rja f”r mina
	f†r,
034:009 d„rf”r, I herdar: H”ren HERRENS ord:
034:010 S† s„ger Herren, HERREN: Se, jag skall komma ”ver herdarna och
	utkr„va mina f†r ur deras hand och g”ra slut p† deras
	herdetj„nst; och herdarna skola d† icke mer kunna s”rja f”r sig
	sj„lva, ty jag skall r„dda mina f†r ur deras gap, s† att de icke
	bliva till mat †t dem.

034:011 Ty s† s„ger Herren, HERREN: Se, jag skall sj„lv taga mig an mina
	f†r och leta dem tillsammans.
034:012 Likasom en herde letar tillsammans sin hjord, n„r hans f†r „ro
	f”rstr”dda omkring honom, s† skall ock jag leta tillsammans mina
	f†r och r„dda dem fr†n alla de orter till vilka de f”rskingrades
	p† en dag av moln och t”cken.
034:013 Och jag skall f”ra dem ut ifr†n folken och f”rsamla dem ur
	l„nderna, och skall l†ta dem komma till sitt eget land och f”ra
	dem i bet p† Israels berg, vid b„ckarna och var man eljest kan
	bo i landet.
034:014 P† goda betesplatser skall jag f”ra dem i bet, p† Israels h”ga
	berg skola de f† sina betesmarker; d„r skola de l„gra sig p†
	goda betesmarker, och fett bete skola de hava p† Israels berg.
034:015 Jag skall sj„lv f”ra mina f†r i bet och sj„lv utse l„gerplatser
	†t dem, s„ger Herren, HERREN.
034:016 Det f”rlorade skall jag upps”ka, det f”rdrivna skall jag f”ra
	tillbaka, det sargade skall jag f”rbinda, och det svaga skall
	jag st„rka.  Men det feta och det starka skall jag f”rg”ra; ja,
	jag skall sk”ta det s†som r„tt „r.

034:017 Men I, mina f†r, s† s„ger Herren, HERREN: Se, jag vill d”ma
	mellan f†r och f†r, mellan v„durar och bockar.
034:018 Žr det eder icke nog att I f†n beta p† den b„sta betesplatsen,
	eftersom I med edra f”tter trampen ned vad som „r kvar p† eder
	betesplats?  Och „r det eder icke nog att I f†n dricka det
	klaraste vattnet, eftersom I med edra f”tter grumlen vad som har
	l„mnats kvar?
034:019 Skola mina f†r beta av det som edra f”tter hava trampat ned, och
	dricka vad edra f”tter hava grumlat?
034:020 Nej; d„rf”r s„ger Herren, HERREN s† till dem: Se, jag skall
	sj„lv d”ma mellan de feta f†ren och de magra f†ren.
034:021 Eftersom I med sida och bog st”ten undan alla de svaga och med
	edra horn st†ngen dem, till dess att I haven drivit dem ut och
	f”rskingrat dem,
034:022 d„rf”r skall jag fr„lsa mina f†r, s† att de icke mer bliva till
	rov, och skall d”ma mellan f†r och f†r.
034:023 Och jag skall l†ta en herde uppst†, gemensam f”r dem alla, och
	han skall f”ra dem i bet, n„mligen min tj„nare David; ja, han
	skall f”ra dem i bet, han skall vara deras herde.
034:024 Jag, HERREN, skall vara deras Gud, men min tj„nare David skall
	vara h”vding bland dem.  Jag, HERREN, har talat.
034:025 Och jag skall med dem sluta ett fridsf”rbund; jag skall g”ra
	„nde p† vilddjuren i landet, s† att man i trygghet kan bo mitt i
	”knen och sova i skogarna.
034:026 Och jag skall l†ta dem sj„lva och landet runt omkring min h”jd
	bliva till v„lsignelse.  Jag skall l†ta regn falla i r„tt tid;
	regnskurar till v„lsignelse skall det bliva.
034:027 Tr„den p† marken skola b„ra sin frukt, och jorden skall giva sin
	gr”da, och sj„lva skola de bo i sitt land i trygghet; och de
	skola f”rnimma att jag „r HERREN, n„r jag bryter s”nder deras ok
	och r„ddar dem fr†n de m„nniskors hand, som hava h†llit dem i
	tr„ldom.
034:028 De skola sedan icke mer bliva ett byte f”r folken, och markens
	djur skola ej „ta upp dem, utan de skola bo i trygghet, och
	ingen skall f”rskr„cka dem.
034:029 Och jag skall †t dem l†ta en plantering v„xa upp, som skall
	bliva dem till ber”mmelse; och de som bo i landet skola icke mer
	ryckas bort av hunger, ej heller skola de mer lida sm„lek av
	folken.
034:030 Och de skola f”rnimma att jag, HERREN, deras Gud, „r med dem,
	och att de, Israels hus, „ro mitt folk, s„ger Herren, HERREN.
034:031 Ja, I „ren mina f†r, I „ren f†r i min hjord, m„nniskor som I
	„ren, och jag „r eder Gud, s„ger Herren, HERREN.
035:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
035:002 Du m„nniskobarn, v„nd ditt ansikte mot Seirs berg och profetera
	mot det;
035:003 s„g till det: S† s„ger Herren, HERREN: Se, jag skall komma ”ver
	dig, du Seirs berg, och utr„cka min hand mot dig och g”ra dig
	”de och tomt.
035:004 Jag skall g”ra dina st„der till ruiner, och sj„lvt skall du
	bliva ”de; och du skall f”rnimma att jag „r HERREN.
035:005 Eftersom du har hyst en evig fiendskap mot Israels barn och
	givit dem till pris †t sv„rdet under deras of„rds tid, den tid
	d† missg„rningen hade n†tt sin gr„ns,
035:006 d„rf”r, s† sant jag lever, s„ger Herren, HERREN, skall jag
	f”rvandla dig till blod, och blod skall f”rf”lja dig; eftersom
	du icke har hatat blod, skall blod f”rf”lja dig.
035:007 Ja, jag skall g”ra Seirs berg tomt och ”de och utrota d„rifr†n
	envar som f„rdas d„r, fram eller tillbaka.
035:008 Och jag skall uppfylla dess berg med dess slagna m„n; ja, p†
	dina h”jder, i dina dalar och vid alla dina b„ckar skola
	sv„rdsslagna m„n falla.
035:009 Jag skall g”ra dig till en ”demark f”r ev„rdlig tid, och dina
	st„der skola icke mer bliva bebodda; och I skolen f”rnimma att
	jag „r HERREN.
035:010 Eftersom du sade: ˝De b†da folken och de b†da l„nderna skola
	bliva mina, vi skola taga dem i besittning˝ -- detta fast„n
	HERREN bodde d„r --
035:011 d„rf”r, s† sant jag lever, s„ger Herren, HERREN, skall jag
	utf”ra mitt verk med samma vrede och nit„lskan varmed du i din
	h„tskhet har utf”rt ditt verk mot dem; och jag skall g”ra mig
	k„nd bland dem, n„r jag d”mer dig.
035:012 Och du skall f”rnimma att jag „r HERREN.  Jag har h”rt alla de
	sm„delser som du har talat mot Israels berg, i det du har sagt:
	˝Det „r en ”demark; de „ro givna †t oss till mat.˝
035:013 Ja, I sp„rraden upp munnen mot mig och togen den full av ord mot
	mig; jag har v„l h”rt det.

035:014 S† s„ger Herren, HERREN: Till hela jordens gl„dje skall jag g”ra
	dig till en ”demark.
035:015 D„rf”r att du gladde dig †t att Israels hus' arvedel blev
	”delagd, d„rf”r skall jag g”ra likas† med dig.  Du skall bliva en
	”demark, du Seirs berg, du hela Edom, s† l†ngt du str„cker dig;
	och man skall f”rnimma att jag „r HERREN.
036:001 Och du, m„nniskobarn, profetera om Israels berg och s„g: I
	Israels berg, h”ren HERRENS ord.
036:002 S† s„ger Herren, HERREN: Eftersom fienden s„ger om eder: ˝R„tt
	s†, de urgamla offerh”jderna hava nu blivit v†r besittning˝,
036:003 d„rf”r m† du profetera och s„ga: S† s„ger Herren, HERREN:
	Eftersom, ja, eftersom man har f”r”tt eder och fikar efter eder
	fr†n alla sidor, f”r att I m†tten tillfalla de ”vriga folken
	s†som deras besittning och eftersom I „ren s† utsatta f”r onda
	tungors h†n och folks f”rtal,
036:004 d„rf”r, I Israels berg, m†n I nu h”ra Herrens, HERRENS ord: S†
	s„ger Herren, HERREN till bergen och h”jderna, till b„ckarna och
	dalarna, till de f”r”dda ruinerna och de ”vergivna st„derna, som
	hava l„mnats till rov och spott †t de ”vriga folken runt
	omkring,
036:005 ja, d„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Sannerligen, i brinnande
	nit„lskan talar jag mot de ”vriga folken och mot Edom, s† l†ngt
	det str„cker sig, ja, mot dessa som med hela sitt hj„rtas gl„dje
	och i sitt sinnes ”vermod hava till„gnat sig mitt land s†som
	besittning, f”r att driva ut dess inbyggare och g”ra det till
	sitt byte.
036:006 Profetera allts† om Israels land och s„g till bergen och
	h”jderna, till b„ckarna och dalarna: S† s„ger Herren, HERREN:
	Se, i nit„lskan och vrede „r det som jag talar, eftersom I liden
	s†dan sm„lek av folken.
036:007 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s† Jag upplyfter min hand och
	betygar: Sannerligen, folken runt omkring eder skola sj„lva f†
	lida sm„lek.
036:008 Men I, Israels berg, I skolen †ter gr”nska och b„ra frukt †t
	mitt folk Israel, ty snart skola de komma †ter.
036:009 Ty se, jag skall komma till eder, jag skall v„nda mig till eder,
	och I skolen bliva brukade och bes†dda.
036:010 Och jag skall f”rsamla p† eder m„nniskor i myckenhet, alla
	Israels barn, s† m†nga de „ro; och st„derna skola †nyo bliva
	bebodda och ruinerna †ter byggas upp.
036:011 Ja, jag skall f”rsamla p† eder m„nniskor och boskap i myckenhet,
	och de skola f”r”ka sig och bliva fruktsamma.  Jag skall l†ta
	eder bliva bebodda, alldeles s†som I fordom voren; ja, jag skall
	g”ra eder „nnu mer gott, „n I f”rut fingen r”na; och I skolen
	f”rnimma att jag „r HERREN.
036:012 Jag skall l†ta m„nniskor †ter vandra fram ”ver eder, n„mligen
	mitt folk Israel; de skola hava dig till besittning, och du
	skall vara deras arvedel; och du skall icke vidare d”da deras
	barn.
036:013 S† s„ger Herren, HERREN: Eftersom man s„ger till dig: ˝Du „r en
	m„nnisko„terska, du har d”dat ditt eget folks barn˝,
036:014 d„rf”r skall du nu icke mer f† „ta upp m„nniskor och icke mer f†
	d”da ditt folks barn, s„ger Herren, HERREN.
036:015 Jag skall icke mer l†ta dig h”ra sm„lek av folken, och du skall
	icke mer n”dgas b„ra folkslagens f”rakt; ej heller skall du mer
	bringa ditt folk p† fall, s„ger Herren, HERREN.

036:016 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
036:017 Du m„nniskobarn n„r Israels barn „nnu bodde i sitt land, d†
	orenade de det genom sitt v„sende och sina g„rningar; s†som en
	kvinnas orenhet var deras v„sende f”r mig.
036:018 D† utg”t jag min vrede ”ver dem, f”r det blods skull som de hade
	utgjutit ”ver landet, och d„rf”r att de hade orenat det med sina
	el„ndiga avgudar.
036:019 Jag f”rskingrade dem bland folken, och de blevo f”rstr”dda i
	l„nderna; efter deras v„sende och deras g„rningar d”mde jag dem.
036:020 Men till vilka folk de „n kommo van„rade de mitt heliga namn, i
	det att man sade om dem: ˝Detta „r HERRENS folk, och de hava
	likv„l m†st draga ut ur sitt land.
036:021 D† ville jag skona mitt heliga namn, som Israels barn van„rade
	bland de folk till vilka de kommo.
036:022 S„g d„rf”r till Israels barn: S† s„ger Herren, HERREN: Icke f”r
	eder skull g”r jag detta, I Israels barn, utan f”r mitt heliga
	namns skull, som I haven van„rat bland de folk till vilka I
	haven kommit.
036:023 Jag vill nu helga mitt stora namn, som har blivit van„rat bland
	folken, i det att I haven van„rat det bland dem; och folken
	skola f”rnimma att jag „r HERREN, s„ger Herren, HERREN, n„r jag
	bevisar mig helig p† eder inf”r deras ”gon.
036:024 Ty jag skall h„mta eder ifr†n folken och f”rsamla eder ifr†n
	alla l„nder och f”ra eder till edert land.
036:025 Och jag skall st„nka rent vatten p† eder, s† att I bliven rena;
	jag skall rena eder fr†n all eder orenhet och fr†n alla edra
	el„ndiga avgudar.
036:026 Och jag skall giva eder ett nytt hj„rta och l†ta en ny ande
	komma i edert br”st; jag skall taga bort stenhj„rtat ur eder
	kropp och giva eder ett hj„rta av k”tt.
036:027 Jag skall l†ta min Ande komma i edert br”st och s† g”ra, att I
	vandren efter mina stadgar och h†llen mina r„tter och g”ren
	efter dem.
036:028 S† skolen I f† bo i det land som jag gav †t edra f„der, och I
	skolen vara mitt folk, och jag skall vara eder Gud.
036:029 Och jag skall fr„lsa eder fr†n all eder orenhet.  Och jag skall
	kalla fram s„den och l†ta den bliva ymnig och skall icke mer
	l†ta n†gon hungersn”d komma ”ver eder.
036:030 Ja, ymnig skall jag l†ta tr„dens frukt och markens gr”da bliva,
	f”r att I icke mer skolen lida hungersn”dens sm„lek bland
	folken.
036:031 D† skolen I t„nka p† edra onda v„gar och p† edra g„rningar, som
	icke voro goda; och I skolen k„nna leda vid eder sj„lva f”r edra
	missg„rningars och styggelsers skull.
036:032 Men icke f”r eder skull g”r jag detta, s„ger Herren, HERREN; det
	vare eder kunnigt.  I m†n sk„mmas och blygas f”r edra v„gar, I
	Israels barn.

036:033 S† s„ger Herren, HERREN: N„r jag har renat eder fr†n alla edra
	missg„rningar, d† skall jag l†ta st„derna †nyo bliva bebodda,
	och d† skola ruinerna †ter byggas upp,
036:034 och det f”r”dda landet skall †ter bliva brukat, i st„llet f”r
	att det har legat s†som en ”demark inf”r var man som har g†tt
	d„r fram.
036:035 Och d† skall man s„ga: ˝Det landet som var s† f”r”tt har nu
	blivit s†som Edens lustg†rd, och st„derna som voro s† ”delagda,
	f”r”dda och f”rst”rda, de „ro nu bebodda och bef„sta.˝
036:036 D† skola de folk som „ro kvar runt omkring eder f”rnimma att
	jag, HERREN, nu †ter har byggt upp det som var f”rst”rt och †nyo
	planterat det som var f”r”tt.  Jag, HERREN, har talat det, och
	jag fullbordar det ocks†.

036:037 S† s„ger Herren, HERREN; Ocks† p† detta s„tt vill jag b”nh”ra
	Israels barn, s† vill jag handla med dem: jag skall d„r f”r”ka
	m„nniskorna, s† att de bliva s†som f†rhjordar.
036:038 S†som hjordar av offerdjur, s†som f†rhjordar i Jerusalem vid
	dess h”gtider, s† skola de hjordar av m„nniskor vara, som skola
	uppfylla de ”delagda st„derna.  Och man skall f”rnimma att jag „r
	HERREN.
037:001 HERRENS hand kom ”ver mig, och genom HERRENS Ande f”rdes jag
	†stad och sattes ned mitt p† sl„tten, som nu l†g full med ben.
037:002 Och han f”rde mig fram runt omkring dem, och jag s†g att de l†go
	d„r i stor myckenhet ut”ver dalen och jag s†g att de voro
	alldeles f”rtorkade.
037:003 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, kunna v„l dessa ben
	†ter bliva levande?˝  Jag svarade: ˝Herre, HERRE, du vet det.˝
037:004 D† sade han till mig: ˝Profetera ”ver dessa ben och s„g till
	dem: I f”rtorkade ben, h”ren HERRENS ord;
037:005 S† s„ger Herren, HERREN till dessa ben: Se, jag skall l†ta ande
	komma in i eder, s† att I †ter bliven levande.
037:006 Jag skall f„sta senor vid eder och l†ta k”tt v„xa p† eder och
	”vert„cka eder med hud och giva eder ande, s† att I †ter bliven
	levande; och I skolen f”rnimma att jag „r HERREN.˝

037:007 Och jag profeterade, s†som det hade blivit mig bjudet.  Och n„r
	jag nu profeterade, h”rdes ett rassel, och d„r blev ett gny, och
	benen kommo †ter tillhopa, s† att det ena benet fogades till det
	andra.
037:008 Och jag s†g huru senor och k”tt v„xte p† dem, och huru de
	”vert„cktes med hud d„rovanp†; men ingen ande var „nnu i dem.
037:009 D† sade han till mig: ˝Profetera och tala till anden, ja,
	profetera, du m„nniskobarn, och s„g till anden: S† s„ger Herren,
	HERREN: Kom, du ande, fr†n de fyra v„derstrecken och bl†s p†
	dessa dr„pta, s† att de †ter bliva levande.˝
037:010 Och jag profeterade, s†som han hade bjudit mig.  D† kom anden in
	i dem, och de blevo †ter levande och reste sig upp p† sina
	f”tter, en ”verm†ttan stor skara.
037:011 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, dessa ben, de „ro alla
	Israels barn.  Se, de s„ga: 'V†ra ben „ro f”rtorkade, v†rt hopp
	har blivit om intet, det „r ute med oss.'
037:012 Profetera d„rf”r och s„g till dem: S† s„ger Herren, HERREN: Se,
	jag vill ”ppna edra gravar och h„mta eder, mitt folk, upp ur
	edra gravar och l†ta eder komma till Israels land.
037:013 Och I skolen f”rnimma att jag „r HERREN, n„r jag ”ppnar edra
	gravar och h„mtar eder, mitt folk, upp ur edra gravar.
037:014 Och jag skall l†ta min ande komma in i eder, s† att I †ter
	bliven levande, och jag skall l†ta eder f† bo i edert land; och
	I skolen f”rnimma att jag, HERREN, har tala det, och att jag
	ocks† har fullborda det, s„ger HERREN.˝

037:015 Och HERRENS ord kom till mig han sade:
037:016 Du m„nniskobarn, tag dig en tr„stav och skriv p† den: ˝F”r Juda
	och hans fr„nder bland Israels barn.˝  Tag sedan en annan tr„stav
	och skriv p† den: ˝En stav f”r Josef, Efraim, och f”r hans
	fr„nder av hela Israels hus.˝
037:017 Foga dem sedan tillhopa med varandra till en enda stav, s† att
	de bliva f”renade till ett i din hand.
037:018 N„r d† dina landsm„n s„ga till dig: ˝F”rklara f”r oss vad du
	menar h„rmed˝,
037:019 s† svara dem: ˝S† s„ger Herren, HERREN: Se, jag vill taga Josefs
	stav, den som „r i Efraims hand, vilken stav ock g„ller f”r de
	stammar av Israel, som „ro hans fr„nder, och intill denna vill
	jag l„gga Judas stav, b†da tillhopa, och s† g”ra dem till en
	enda stav, s† att de bliva ett i min hand.˝
037:020 Och stavarna som du har skrivit p† skall du h†lla i din hand
	inf”r deras ”gon.
037:021 Och du skall tala till dem: S† s„ger Herren, HERREN: Se, jag
	skall h„mta Israels barn ut ifr†n de folk till vilka de hava
	m†st vandra bort; jag skall samla dem tillhopa fr†n alla h†ll
	och f”ra dem in i deras land.
037:022 Och jag skall g”ra dem till ett enda folk i landet, p† Israels
	berg; en och samma konung skola de alla hava; de skola icke mer
	vara tv† folk och icke mer vara delade i tv† riken.

037:023 Sedan skola de icke mer orena sig med sina el„ndiga avgudar och
	styggelser och med alla slags ”vertr„delser.  Och jag skall
	fr„lsa dem och h„mta dem fr†n alla orter d„r de hava syndat, och
	skall rena dem, s† att de bliva mitt folk, och jag skall vara
	deras Gud.
037:024 Och min tj„nare David skall vara konung ”ver dem, och de skola
	s† alla hava en och samma herde; och de skola vandra efter mina
	r„tter och h†lla mina stadgar och g”ra efter dem.
037:025 S† skola de f† bo i det land som jag gav †t min tj„nare Jakob,
	det vari edra f„der bodde.  De skola sj„lva f† bo d„r, s† ock
	deras barn och deras barnbarn till evig tid; och min tj„nare
	David skall vara deras h”vding evinnerligen.
037:026 Och jag skall med dem sluta ett fridsf”rbund; ett evigt f”rbund
	med dem skall det vara.  Jag skall ins„tta dem och f”r”ka dem och
	l†ta min helgedom st† bland dem evinnerligen.
037:027 Ja, min boning skall vara hos dem, och jag skall vara deras Gud,
	och de skola vara mitt folk.
037:028 S† skola folken f”rnimma att jag „r HERREN, som helgar Israel,
	d† nu min helgedom f”rbliver ibland dem evinnerligen.

038:001 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
038:002 Du m„nniskobarn, v„nd ditt ansikte mot Gog i Magogs land, mot
	h”vdingen ”ver Ros, Mesek och Tubal, och profetera mot honom
038:003 och s„g: S† s„ger Herren, HERREN: Se, jag skall komma ”ver dig,
	Gog, du h”vding ”ver Ros, Mesek och Tubal.
038:004 Jag skall locka dig †stad, jag skall s„tta krokar i dina k„ftar
	och f”ra dig ut med hela din h„r, h„star och ryttare,
	allasammans i pr„ktig rustning, en stor skara, v„pnad med
	sk„rmar och sk”ldar, och allasammans med sv„rd i hand.
038:005 Perser, etiopier och put‚er „r, med dem, allasammans med sk”ld
	och hj„lm,
038:006 Gomer och alla dess h„rskaror, Togarmas folk ifr†n den yttersta
	norden och alla dess h„rskaror; ja, m†nga folk har du med dig.
038:007 Rusta dig och g”r dig redo med alla de skaror som hava f”rsamlat
	sig till dig; och bliv du deras h”vitsman.
038:008 N„r l†ng tid har g†tt, skall du bliva uppb†dad; i kommande †r
	skall du f† t†ga in i ett land som d† har f†tt ro efter sv„rdet,
	och vart folk d† har blivit hopsamlat fr†n m†nga andra folk, ja,
	upp till Israels berg, som s† l„nge l†go ”de, men vilkas folk d†
	har blivit h„mtat fram ifr†n de andra folken, s† att alla nu bo
	d„r i trygghet.
038:009 Dit skall du draga upp, du skall komma s†som ett ov„der och vara
	s†som ett moln som ”vert„cker landet, du med alla dina h„rskaror
	och med m†nga folk som f”lja dig.

038:010 S† s„ger Herren, HERREN: P† den tiden skola planer uppst† i ditt
	hj„rta, och du skall t„nka ut onda anslag.
038:011 Du skall s„ga: ˝Jag vill draga upp mot det obef„sta landet, jag
	vill komma ”ver dessa s„kra, som bo d„r i trygghet, ja, som
	allasammans bo d„r utan murar och varken hava bommar eller
	portar.˝
038:012 Ty du vill taga rov och g”ra byte och v„nda din hand mot
	”demarker som nu †ter „ro bebyggda, och mot ett folk som har
	blivit hopsamlat fr†n hedningarna, och som nu f”rv„rvar sig
	boskap och gods, d„r det bor p† jordens mittelh”jd.
038:013 Saba och Dedan och Tarsis' k”pm„n och alla dess unga lejon skola
	d† utfr†ga dig: ˝Har du kommit f”r att taga rov, har du
	f”rsamlat dina skaror till att g”ra byte till att f”ra bort
	silver och guld, till att taga boskap och gods, ja, till att
	taga stort rov?˝

038:014 Profetera d„rf”r, du m„nniskobarn och s„g till Gog: S† s„ger
	Herren HERREN: Se, p† den tiden, n„r mitt folk Israel †ter bor i
	trygghet, d† skall du f”rnimma det.
038:015 Du skall d† komma fr†n ditt land l„ngst uppe i norr, du sj„lv
	och m†nga folk med dig, allasammans ridande p† h„star, en stor
	skara, en talrik h„r.
038:016 Du skall draga upp mot mitt folk Israel och komma s†som ett moln
	f”r att ”vert„cka landet.  I kommande dagar skall detta ske; jag
	skall d† l†ta dig komma ”ver mitt land, f”r att folken skola
	l„ra k„nna mig, n„r jag inf”r deras ”gon bevisar mig helig p†
	dig, du Gog.

038:017 S† s„ger Herren, HERREN: Du „r ju den om vilken jag i forna
	tider talade genom mina tj„nare, Israels profeter, som i de
	tiderna, †r efter †r, profeterade om att jag skulle l†ta dig
	komma ”ver dem.

038:018 Men p† den dagen, den dag d† Gog kommer ”ver Israels land, s„ger
	Herren, HERREN, d† skall jag giva luft †t min vrede.
038:019 Ja, i min nit„lskan och min vredes eld betygar jag det: p† den
	dagen skall det f”rvisso bliva en stor jordb„vning i Israels
	land.
038:020 D† skola de b„va f”r mig, b†de fiskarna i havet och f†glarna
	under himmelen och djuren p† marken och alla kr„ldjur som r”ra
	sig p† jorden och alla m„nniskor p† jordens yta.  Och bergen
	skola sl†s ned och klipporna st”rta omkull och alla murar falla
	till jorden.
038:021 Och jag skall b†da upp sv„rd mot honom p† alla mina berg, s„ger
	Herren, HERREN; den enes sv„rd skall vara v„nt mot den andres.
038:022 Och jag skall g† till r„tta med honom medelst pest och blod; och
	slagregn och hagelstenar, eld och svavel skall jag l†ta regna
	”ver honom och hans h„rskaror och ”ver de m†nga folk som f”lja
	honom.
038:023 S† skall jag bevisa mig stor och helig och g”ra mig k„nd inf”r
	m†nga folks ”gon; och de skola f”rnimma att jag „r HERREN.
039:001 Och du, m„nniskobarn, profetera mot Gog och s„g: S† s„ger
	Herren, HERREN: Se, jag skall komma ”ver dig, Gog, du h”vding
	”ver Ros, Mesek och Tubal.
039:002 Jag skall locka dig †stad och leda dig fram och f”ra dig fr†n
	landet l„ngst uppe i norr och l†ta dig komma till Israels berg.
039:003 D„r skall jag sl† b†gen ur din v„nstra hand och l†ta pilarna
	falla ur din h”gra hand.
039:004 P† Israels berg skall du falla, med alla dina h„rskaror och med
	de folk som f”lja dig; jag skall giva dig till mat †t rovf†glar
	av alla slag och †t markens djur.
039:005 Ute p† marken skall du falla.  Ty jag har talat, s„ger Herren,
	HERREN.
039:006 Och jag skall s„nda eld ”ver Magog och ”ver dem som bo trygga i
	havsl„nderna; och de skola f”rnimma att jag „r HERREN.
039:007 Och jag skall g”ra mitt heliga namn kunnigt bland mitt folk
	Israel, jag skall icke mer l†ta mitt heliga namn bliva ohelgat;
	och folken skola f”rnimma att jag „r HERREN, helig i Israel.
039:008 Se, det kommer, ja, det fullbordas!  s„ger Herren, HERREN.  Detta
	„r den dag om vilken jag har talat.
039:009 Sedan skola inv†narna i Israels st„der g† ditut och taga
	rustningar, sk”ldar och sk„rmar, b†gar och pilar, handp†kar och
	spjut s†som br„nsle till att elda med, och de skola elda d„rmed
	i sju †r.
039:010 De skola icke beh”va h„mta tr„ fr†n marken eller hugga ved i
	skogarna, ty de skola elda med rustningarna.  S† skola de taga
	rov av sina r”vare och plundra sina plundrare, s„ger Herren,
	HERREN.

039:011 P† den tiden skall jag d„r i Israel giva †t Gog en plats till
	grav, n„mligen ˝De framt†gandes dal˝ ”ster om havet, och den
	skall st„nga v„gen f”r andra som vilja t†ga d„r fram.  D„r skall
	man begrava Gog och hela hans larmande hop, och man skall kalla
	den ˝Gogs larmande hops dal˝.
039:012 Och i sju m†nader skola Israels barn h†lla p† med att begrava
	dem, f”r att rena landet.
039:013 Allt folket i landet skall h†lla p† med begravandet, och detta
	skall l„nda dem till ber”mmelse.  S† skall ske p† den tid d† jag
	f”rh„rligar mig, s„ger Herren, HERREN.
039:014 Och man skall avskilja m„n som best„ndigt skola genomvandra
	landet och begrava dem som t†gade d„r fram, och som „nnu ligga
	kvar ovan jord, och de skola s† rena landet; efter sju m†naders
	f”rlopp skola dessa begynna sitt letande.
039:015 N„r s† n†gon av dessa m„n, som genomvandra landet, p† sin f„rd
	f†r se m„nniskoben, d† skall han s„tta upp en v†rd d„rbredvid,
	till dess att d”dgr„varna hinna begrava dem i ˝Gogs larmande
	hops dal˝.
039:016 D„r skall ock finnas en stad med namnet Hamona.  P† detta s„tt
	skola de rena landet.

039:017 Du m„nniskobarn, s† s„ger Herren, HERREN: S„g till alla slags
	f†glar och till alla markens djur: F”rsamlen eder och kommen
	hit; samlen eder tillhopa fr†n alla h†ll till mitt slaktoffer,
	till ett stort slaktoffer som jag vill anst„lla †t eder p†
	Israels berg; I skolen f† „ta k”tt och dricka blod.
039:018 I skolen f† „ta k”tt av hj„ltar och dricka blod av jordens
	h”vdingar: av v„durar och lamm och bockar och tjurar,
	allasammans g”dda i Basan.
039:019 I skolen f† „ta eder m„tta av fett och dricka eder druckna av
	blod fr†n det slaktoffer som jag anst„ller †t eder.
039:020 Ja, m„tten eder vid mitt bord av ridh„star och vagnsh„star, av
	hj„ltar och allt slags krigsfolk, s„ger Herren, HERREN.

039:021 Och jag skall uppenbara min h„rlighet bland folken, s† att alla
	folk skola se den dom som jag har utf”rt, och se huru jag har
	l†tit min hand drabba dem.
039:022 Och Israels barn skola f”rnimma att jag, HERREN, „r deras Gud,
	fr†n den dagen och allt framgent.
039:023 Och folken skola f”rnimma att Israels barn blevo bortf”rda i
	f†ngenskap f”r sin missg„rnings skull, eftersom de voro trol”sa
	mot mig, s† att jag m†ste f”rd”lja mitt ansikte f”r dem; och jag
	gav dem d† i deras ov„nners hand, s† att de allasammans f”llo
	f”r sv„rd.
039:024 Efter deras orenhet och deras ”vertr„delser handlade jag med dem
	och f”rdolde mitt ansikte f”r dem.

039:025 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†: Nu skall jag †ter uppr„tta Jakob
	och f”rbarma mig ”ver hela Israels hus och nit„lska f”r mitt
	heliga namn.
039:026 Och de skola f”rg„ta sin skam och all den otrohet som de hava
	beg†tt mot mig, d† de nu f† bo i trygghet i sitt land, utan att
	n†gon f”rskr„cker dem.
039:027 Ja, n„r jag l†ter dem v„nda tillbaka ifr†n folkslagen och
	f”rsamlar dem fr†n deras fienders l„nder, d† skall jag bevisa
	mig helig p† dem inf”r m†nga folks ”gon.
039:028 Och de skola f”rnimma att jag „r HERREN, deras Gud, ty om jag „n
	drev dem bort i f†ngenskap bland folken, s† samlade jag dem
	sedan tillhopa till deras land och l„t ingen enda av dem bliva
	kvar d„rute;
039:029 och jag skall d„refter icke mer f”rd”lja mitt ansikte f”r dem,
	ty jag skall utgjuta min Ande ”ver Israels hus, s„ger Herren,
	HERREN'.

040:001 I det tjugufemte †ret sedan vi hade blivit bortf”rda i
	f†ngenskap, vid †rets begynnelse, p† tionde dagen i m†naden, i
	det fjortonde †ret sedan staden hade blivit intagen, p† just den
	dagen kom HERRENS hand ”ver mig, och han f”rde mig ditbort.
040:002 I en syn fr†n Gud f”rde han mig till Israels land och satte mig
	ned p† ett mycket h”gt berg, och p† detta var likasom en stad
	byggd s”derut.
040:003 Och dit f”rde han mig, och se, d„r stod en man vilkens utseende
	var s†som koppar; han hade ett linnesn”re i sin hand, s† ock en
	m„tst†ng; och han stod vid porten.
040:004 Och mannen talade till mig: ˝Du m„nniskobarn, se med dina ”gon
	och h”r med dina ”ron, och akta p† allt som jag kommer att visa
	dig, ty du har blivit f”rd hit, f”r att jag skall visa dig det;
	f”rkunna f”r Israels hus allt vad du f†r se.˝

040:005 Och jag s†g att en mur gick utomkring huset, runt omkring det.
	Och m„tst†ngen som mannen hade i sin hand var sex alnar l†ng,
	var aln en handsbredd l„ngre „n en vanlig aln.  Och han m„tte
	murbyggnadens bredd: den var en st†ng, och dess h”jd: den var en
	st†ng.
040:006 D„refter gick han till en port som l†g mot ”ster och steg uppf”r
	dess trappsteg; och han m„tte portens ena tr”skel: den var en
	st†ng bred och sedan den andra tr”skeln: den var en st†ng bred.
040:007 Och var vaktkammare var en st†ng l†ng och en st†ng bred, och
	avst†ndet mellan vaktkamrarna var fem alnar; och porttr”skeln
	invid portens f”rhus p† inre sidan m„tte en st†ng.
040:008 Och han m„tte upp portens f”rhus p† inre sidan: det m„tte en
	st†ng.
040:009 Han m„tte upp portens f”rhus det h”ll †tta alnar, och dess
	murpelare: de h”llo tv† alnar.  Och portens f”rhus l†g p† inre
	sidan.
040:010 Och vaktkamrarna i porten mot ”ster voro tre p† var sida, alla
	tre lika stora; och murpelarna p† b†da sidorna voro lika stora.
040:011 Och han m„tte port”ppningens bredd: den var tio alnar, och
	portens l„ngd: den var tretton alnar.
040:012 Och framf”r vaktkamrarna var en avskrankning, som h”ll en aln;
	en aln h”ll ock avskrankningen p† motsatta sidan; och var
	vaktkammare, p† vardera sidan, h”ll sex alnar.
040:013 Och han m„tte porten fr†n den ena vaktkammarens tak till den
	andras: den var tjugufem alnar bred; och d”rr l†g mot d”rr.
040:014 Och han tog upp murpelarna till sextio alnar; och intill
	f”rg†rdens murpelare str„ckte sig porten runt omkring.
040:015 Och avst†ndet mellan ing†ngsportens framsida och f”rhusets
	framsida vid den inre port”ppningen var femtio alnar.
040:016 Och slutna f”nster funnos till vaktkamrarna och till deras
	murpelare inv„ndigt i porten runt omkring, och likaledes i
	f”rhusen; f”nstren sutto runt omkring inv„ndigt, och murpelarna
	voro prydda med palmer.

040:017 Och han f”rde mig till den yttre f”rg†rden, och jag s†g att d„r
	voro tempelkamrar och ett stengolv, anlagt runt omkring
	f”rg†rden; trettio tempelkamrar voro uppbyggda p† stengolvet.
040:018 Och stengolvet gick utefter portarnas sidov„ggar, s† att det
	motsvarade portarnas l„ngd; detta var det nedre stengolvet.
040:019 Och han m„tte avst†ndet fr†n den nedre portens framsida till den
	inre f”rg†rdens yttre framsida: det var hundra alnar, b†de p†
	”stra sidan och p† norra.
040:020 Sedan m„tte han ock l„ngden och bredden p† den port som l†g mot
	norr p† den yttre f”rg†rden.
040:021 Ocks† den hade tre vaktkamrar p† var sida och likaledes
	murpelare och f”rhus, lika stora som den f”rra portens; den var
	femtio alnar l†ng och tjugufem alnar bred.
040:022 Och f”nstren, f”rhuset och palmerna d„ri voro lika stora som i
	den port som l†g mot ”ster; och man steg upp till den p† sju
	trappsteg, och dess f”rhus l†g framf”r dessa.
040:023 Och en port till den inre f”rg†rden fanns mitt emot denna port,
	det var i norr s†som i ”ster; och han m„tte avst†ndet fr†n den
	ena porten till den andra: det var hundra alnar.
040:024 D„refter l„t han mig g† till s”dra sidan, och jag s†g att ocks†
	p† s”dra sidan fanns en port.  Och han m„tte dess murpelare och
	f”rhus; de voro lika stora som de andra.
040:025 Och f”nster funnos p† den och p† dess f”rhus runt omkring,
	likadana som de andra f”nstren.  Den var femtio alnar l†ng och
	tjugufem alnar bred.
040:026 Och trappan ditupp utgjordes av sju trappsteg, och dess f”rhus
	l†g framf”r dessa; och den var prydd med palmer p† sina
	murpelare, p† b†da sidor.
040:027 Och en port till den inre f”rg†rden fanns ock p† s”dra sidan;
	och han m„tte avst†ndet fr†n den ena porten till den andra p†
	s”dra sidan: det var hundra alnar.

040:028 D„refter f”rde han mig till den inre f”rg†rden genom s”dra
	porten.  Och han m„tte den s”dra porten den var lika stor som de
	andra
040:029 Och dess vaktkamrar, murpelare och f”rhus voro lika stora som de
	andra, och f”nster funnos p† den och p† dess f”rhus runt
	omkring.  Den var femtio alnar l†ng och tjugu fem alnar bred.
040:030 Och f”rhus funnos runt omkring tjugufem alnar l†nga och fem
	alnar breda.
040:031 Och dess f”rhus l†g ut†t den yttre f”rg†rden, och dess murpelare
	voro prydda med palmer; och uppg†ngen d„rtill utgjordes av †tta
	trappsteg.

040:032 Sedan f”rde han mig till den inre f”rg†rdens ”stra sida och
	m„tte porten d„r; den var lika stor som de andra.
040:033 Och dess vaktkamrar, murpelare och f”rhus voro lika stora som de
	andra, och f”nster funnos p† den och p† dess f”rhus runt
	omkring.  Den var femtio alnar l†ng och tjugufem alnar bred.
040:034 Och dess f”rhus l†g mot den yttre f”rg†rden, och dess murpelare
	voro prydda med palmer p† b†da sidor; och uppg†ngen d„rtill
	utgjordes av †tta trappsteg.

040:035 D„refter f”rde han mig till den norra porten och m„tte den; den
	var lika stor som de andra.
040:036 S† ock dess vaktkamrar, murpelare och f”rhus, och f”nster funnos
	p† den runt omkring.  Den var femtio alnar l†ng och tjugufem
	alnar bred.
040:037 Och dess murpelare stodo vid den yttre f”rg†rden, och dess
	murpelare voro prydda med palmer p† b†da sidor; och uppg†ngen
	d„rtill utgjordes av †tta trappsteg.

040:038 Och en tempelkammare med sin ing†ng fanns vid murpelarna, i
	portarna; d„r skulle man sk”lja br„nnoffren.
040:039 Och i portens f”rhus stodo tv† bord p† var sida, och p† dem
	skulle man slakta br„nnoffers-, syndoffers- och
	skuldoffersdjuren.
040:040 Och vid den yttre sidov„gg som l†g norrut, n„r man steg upp till
	portens ing†ng, stodo tv† bord; och vid den andra sidov„ggen p†
	porten f”rhus stodo ock tv† bord.
040:041 Allts† stodo vid portens sidov„ggar fyra bord p† var sida, eller
	tillsammans †tta bord, p† vilka man skulle slakta.
040:042 Och f”r br„nnoffret stodo d„r fyra bord av huggna stenar, en och
	en halv aln l†nga, en och en halv aln breda och en aln h”ga; p†
	dessa skulle man l„gga de redskap som man slaktade br„nnoffers-
	och slaktoffersdjuren med.
040:043 Och dubbelkrokar, en handsbredd l†nga, voro f„sta innantill runt
	om kring; och p† borden skulle offerk”ttet l„ggas.

040:044 Och utanf”r den inre porten funnos f”r s†ngarna, p† den inre
	g†rden, tempelkamrar, som l†go vid den norra portens sidov„gg,
	med sin framsida †t s”der; och en annan l†g vid den ”stra
	portens sidov„gg med sin framsida †t norr.
040:045 Och han talade till mig: ˝Denna tempelkammare, vars framsida
	ligger mot s”der, „r f”r de pr„ster som f”rr„tta tj„nsten inne i
	huset.
040:046 Och den tempelkammare vars framsida ligger mot norr „r f”r de
	pr„ster som f”rr„tta tj„nsten vid altaret, allts† f”r Sadoks
	s”ner, vilka „ro de av Levi barn, som f† tr„da fram till HERREN
	f”r att g”ra tj„nst inf”r honom.˝
040:047 Och han m„tte f”rg†rden; den var hundra alnar l†ng och hundra
	alnar bred, en liksidig fyrkant; och altaret stod framf”r huset.

041:048 Sedan f”rde han mig till huset f”rhus.  Och han m„tte f”r
	husets murpelare: de h”llo fem alnar var p† sin sida, s† ock
	porten bredd: den var p† var sida tre alnar.
041:049 F”rhuset var tjugu alnar l†ng och elva alnar brett, n„mligen vid
	trappstegen p† vilka man steg ditupp.  Och vid murpelarna stodo
	pelare, en p† var sida.
041:001 D„refter f”rde han mig till tempelsalen.  Och han m„tte
	murpelarna de voro sex alnar breda, var p† sin sida --
	tabernaklets bredd.
041:002 Och ing†ngen var tio alnar bred, och sidov„ggarna vid ing†ngen
	voro p† var sida fem alnar.  Sedan m„tte han salens l„ngd: den
	var fyrtio alnar, och dess bredd: den var tjugu alnar.

041:003 D„refter gick han in i det innersta rummet.  Och han m„tte
	murpelarna vid ing†ngen: de h”llo tv† alnar, och ing†ngen: den
	h”ll sex alnar, och ing†ngens bredd: den var sju alnar.
041:004 Och han m„tte dess l„ngd: den var tjugu alnar, och dess bredd:
	den var tjugu alnar, framf”r tempelsalen.  Och han sade till mig:
	˝Detta „r det allraheligaste.˝

041:005 D„refter m„tte han husets mur: den h”ll sex alnar, och
	sidokamrarnas bredd: den var fyra alnar, runt omkring hela
	huset.
041:006 Och sidokamrarna l†go den ena ovanf”r den andra, i trettiotre
	omg†ngar; och p† den mur som str„ckte sig innanf”r sidokamrarna
	runt omkring funnos avsatser, p† vilka de skulle hava sitt
	f„ste; ty i sj„lva husv„ggen skulle de icke vara inf„sta.
041:007 H„rigenom blevo sidokamrarna, d„r de l†go kring huset, bredare
	alltefter som de l†go h”gre upp.  Ty husets kringbyggnad
	str„ckte sig med ”verv†ning ovanp† ”verv†ning runt omkring
	huset.  D„rf”r v„xte bredden in†t, alltefter som v†ningen l†g
	h”gre upp.  Och fr†n den nedersta v†ningen steg man s† upp i den
	”versta genom den mellersta.
041:008 Och jag s†g att huset l†g p† en upph”jd fot, som str„ckte sig
	runt d„romkring; sidokamrarnas grundvalar voro n„mligen en hel
	st†ng h”ga, sex alnar till kanten.
041:009 Sidokamrarnas yttermur var fem alnar tjock; och den plats som
	blev fri tillh”rde husets sidokamrar.
041:010 Och mellanrummet bort till tempelkamrarna var tjugu alnar brett
	runt omkring hela huset.
041:011 Och ing†ngarna till sidokamrarna l†go ut†t den fria platsen, en
	ing†ng mot norr och en ing†ng †t s”der; den fria platsen var fem
	alnar bred, runt omkring.

041:012 Och den byggnad som l†g invid den avs”ndrade platsen p† v„stra
	sidan var sjuttio alnar bred, och byggnadens mur var fem alnar
	tjock runt omkring och nittio alnar l†ng.

041:013 Och han m„tte huset: det var hundra alnar l†ngt.  Och den
	avs”ndrade platsen j„mte byggnaden med dess murar utgjorde en
	l„ngd av hundra alnar.
041:014 Och bredden p† husets framsida j„mte den avs”ndrade platsen †t
	”ster utgjorde en l„ngd av hundra alnar.
041:015 Och han m„tte l„ngden p† den byggnad som l†g invid den
	avs”ndrade platsen, p† dennas baksida, och m„tte avsatserna p†
	dess framv„gg †t b†da sidor -- de h”llo hundra alnar -- vidare
	det inre tempelrummet och f”rg†rdsf”rhusen,
041:016 tr”sklarna och de slutna f”nstren, avsatserna p† framv„ggen runt
	omkring, i deras tre v†ningar, platsen invid tr”skeln -- som var
	av polerat tr„ -- runt omkring,
041:017 s† ock avst†ndet fr†n marken upp till f”nstren.  Och f”nstren
	voro t„ckta.  Men ovanf”r d”rren, b†de in emot det inre rummet
	och ut†t, och eljest utefter hela v„ggen runt omkring, innantill
	och utantill, funnos avm„tta f„lt,
041:018 p† vilka framst„lldes keruber och palmer, var palm mellan tv†
	keruber.  Och var kerub hade tv† ansikten:
041:019 ett m„nniskoansikte †t palmen p† ena sidan, och ett lejonansikte
	†t palmen p† andra sidan; s† var gjort p† hela huset runt
	omkring.
041:020 Fr†n marken „nda upp ”ver ing†ngen funnos keruber och palmer
	framst„llda, s† ock p† tempelsalens v„ggar.
041:021 Tempelsalens d”rr”ppning var fyrkantig, och framsidan av det
	heligaste hade sitt givna utseende.
041:022 Altaret var av tr„, tre alnar h”gt och tv† alnar l†ngt, och det
	hade h”rn; och dess l†ngsidor och v„ggar voro av tr„.  Och han
	talade till mig: ˝Detta „r det bord som skall st† inf”r HERRENS
	ansikte.˝

041:023 Och b†de tempelsalen och det heligaste hade dubbeld”rrar.
041:024 Och var d”rr hade tv† d”rrskivor, tv† vridbara d”rrskivor: den
	ena d”rren hade tv† d”rrskivor, och likaledes den andra tv†.
041:025 Och p† dem, p† d”rrarna till tempelsalen, funnos framst„llda
	keruber och palmer, likasom p† v„ggarna; och p† f”rhusets
	framsida, utantill, var ett trapphus av tr„.
041:026 Och slutna f”nster och palmer funnos p† f”rhusets sidov„ggar, p†
	b†da sidor, s† ock i husets sidokamrar och i
	trapphusen.
042:001 Och han l„t mig g† ut p† den yttre f”rg†rden den v„g som gick †t
	norr, och f”rde mig d„refter till den byggnad med tempelkamrar,
	som l†g invid den avs”ndrade platsen och tillika invid
	murbyggnaden norrut,
042:002 till l†ngsidan, som m„tte hundra alnar, med sin ing†ng i norr;
	men bredden var femtio alnar.
042:003 Ut emot den tjugu alnar breda platsen p† den inre f”rg†rden och
	ut emot stengolvet p† den yttre f”rg†rden l†go avsatserna p† det
	ena husets framv„gg mitt emot avsatserna p† det andra husets
	framv„gg, i tre v†ningar.
042:004 Och framf”r tempelkamrarna gick en tio alnar bred g†ng till den
	inre f”rg†rden, en alnsbred v„g; och ing†ngarna l†go mot norr.
042:005 Men de ”versta tempelkamrarna voro mindre „n de andra, ty
	avsatserna p† framv„ggen togo bort mer rum fr†n dem „n fr†n de
	nedersta och mellersta kamrarna i byggnaden.
042:006 Ty kamrarna l†go i tre v†ningar och hade inga pelare, s†som
	f”rg†rdarna hade; d„rf”r blevo de ”versta v†ningens kamrar mer
	indragna „n den nedersta och den mellersta v†ningens.
042:007 Och en yttre skiljemur gick utmed tempelkamrarna †t den yttre
	f”rg†rden till, framf”r tempelkamrarna, och den var femtio alnar
	l†ng.
042:008 Ty l„ngden p† tempelkammarbyggnaden ut†t den yttre f”rg†rden var
	femtio alnar, men †t templet till hundra alnar.
042:009 Och nedanf”r dessa tempelkamrar var ing†ngen fr†n ”ster, n„r man
	ville komma till dem fr†n den yttre f”rg†rden.

042:010 D„r f”rg†rdens skiljemur var som tjockast, l†go ock p† ”stra
	sidan tempelkamrar invid den avs”ndrade platsen och tillika
	invid murbyggnaden.
042:011 Och en v„g gick framf”r dem, likadan som v„gen framf”r
	tempelkamrarna p† norra sidan; och de hade samma l„ngd och
	bredd.  Och alla utg†ngar h„r voro s†som d„r, b†de i fr†ga om
	”vriga anordningar och i fr†ga om sj„lva d”rr”ppningarna.
042:012 Och s†som det var med d”rr”ppningarna p† tempelkamrarna vid
	s”dra sidan, s† fanns ocks† har en d”rr”ppning, vid vilken en
	v„g begynte, en v„g som gick utefter den beh”riga skiljemuren,
	och som l†g ”sterut, n„r man gick in i tempelkamrarna.

042:013 Och han sade till mig: ˝De norra och s”dra tempelkamrarna invid
	den avs”ndrade platsen skola vara de heliga tempelkamrar i vilka
	pr„sterna, som f† tr„da fram inf”r HERREN, skola „ta det
	h”gheliga; d„r skola de f”rvara det h”gheliga, s†v„l spisoffer
	som syndoffer och skuldoffer ty det „r en helig plats.
042:014 N„r pr„sterna -- som fr†n helgedomen icke strax f† begiva sig
	till den yttre f”rg†rden -- hava kommit ditin, skola de d„r
	l„mna kvar de kl„der i vilka de hava gjort tj„nst, ty dessa „ro
	heliga; f”rst n„r de hava ikl„tt sig andra kl„der, f† de tr„da
	ut p† den plats som „r f”r folket.˝

042:015 N„r han nu hade slutat uppm„tningen av det inre huset, l„t han
	mig g† ut till den port som l†g mot ”ster.  Och han m„tte platsen
	runt omkring.
042:016 Han m„tte med sin m„tst†ng †t ”stra sidan: den h”ll efter
	m„tst†ngen fem hundra st„nger runt omkring.
042:017 Han m„tte †t norra sidan: den h”ll efter m„tst†ngen fem hundra
	st„nger runt omkring.
042:018 Han m„tte ock †t s”dra sidan: den h”ll efter m„tst†ngen fem
	hundra st„nger.
042:019 Han v„nde sig mot v„stra sidan och m„tte med m„tst†ngen fem
	hundra st„nger.
042:020 Źt alla fyra sidorna m„tte han platsen.  Den var omgiven av en
	mur, som utefter platsens l„ngd h”ll fem hundra st„nger och
	utefter dess bredd fem hundra st„nger.  Och den skulle skilja det
	heliga fr†n det som icke var heligt.
043:001 Och han l„t mig g† †stad till porten, den port som vette †t
	”ster.
043:002 D† s†g jag Israels Guds h„rlighet komma ”sterifr†n, och d†net
	d„rvid var s†som d†net av stora vatten, och jorden lyste av hans
	h„rlighet.
043:003 Och den syn som jag d† s†g var likadan som den jag s†g, n„r jag
	kom f”r att f”rd„rva staden; det var en syn likadan som den jag
	s†g vid str”mmen Kebar.  Och jag f”ll ned p† mitt ansikte.
043:004 Och HERRENS h„rlighet kom in i huset genom den port som l†g mot
	”ster.
043:005 Och en andekraft lyfte upp mig och f”rde mig in p† den inre
	f”rg†rden, och jag s†g att HERRENS h„rlighet uppfyllde huset.
043:006 D† h”rde jag en r”st tala till mig fr†n huset, under det att en
	man stod bredvid mig.
043:007 Den sade till mig: Du m„nniskobarn, detta „r den plats d„r min
	tron „r, den plats d„r mina f”tter skola st†, d„r jag vill bo
	ibland Israels barn evinnerligen.  Och Israels hus skall icke mer
	orena mitt eviga namn, varken de sj„lva eller deras konungar,
	med sin trol”sa avf„llighet, med sina konungars d”da kroppar och
	med sina offerh”jder:
043:008 de som satte sin tr”skel invid min tr”skel, och sin d”rrpost vid
	sidan av min d”rrpost, s† att allenast muren var mellan mig och
	dem, och som s† orenade mitt heliga namn med de styggelser de
	bedrevo, varf”r jag ock f”rgjorde dem i min vrede.
043:009 Men nu skola de skaffa sin trol”sa avf„llighet och sina
	konungars d”da kroppar l†ngt bort ifr†n mig, s† att jag kan bo
	ibland dem evinnerligen.

043:010 Men du, m„nniskobarn, f”rkunna nu f”r Israels barn om detta hus,
	p† det att de m† blygas f”r sina missg„rningar.  M† de m„ta det
	h„rliga byggnadsverket.
043:011 Om de d† blygas f”r allt vad de hava gjort, s† kung”r f”r dem
	och teckna f”r deras ”gon upp husets form och inredning, dess
	utg†ngar och ing†ngar, alla dess former och alla stadgar d„rom,
	alla dess former och alla lagar d„rom, s† att de akta p† hela
	dess form och alla stadgar d„rom och g”ra efter dem.
043:012 Detta „r lagen om huset: p† toppen av berget skall hela dess
	omr†de runt omkring vara h”gheligt.  Ja, detta „r lagen om
	huset.

043:013 Men dessa voro m†tten p† altaret i alnar, var aln en handsbredd
	l„ngre an en vanlig aln: Dess bottenram var en aln h”g och en
	aln bred, och kanten p† ramen, runt omkring utmed randen, var
	ett kvarter h”g; detta var altarets underlag.
043:014 Avst†ndet fr†n bottenramen vid marken upp till den nedre
	avsatsen var tv† alnar, och bredden var en aln.  Avst†ndet fr†n
	den mindre avsatsen upp till den st”rre var fyra alnar, och
	bredden var en aln.
043:015 Altarh„rden h”ll fyra alnar; och fr†n altarh„rden stodo de fyra
	hornen upp†t.
043:016 Och altarh„rden var tolv alnar l†ng och tolv alnar bred, s† att
	dess fyra sidor bildade en liksidig fyrkant.
043:017 Och avsatsen var fjorton alnar l†ng och fjorton alnar bred,
	utefter sina fyra sidor.  Kanten runt omkring den h”ll en halv
	aln, och dess bottenram str„ckte sig en aln runt omkring.  Och
	altarets trappsteg vette †t ”ster.

043:018 Och han sade till mig: ˝Du m„nniskobarn, s† s„ger Herren,
	HERREN: Dessa „ro stadgarna om altaret f”r den dag d† det bliver
	f„rdigt, s† att man kan offra br„nnoffer och st„nka blod d„rp†.
043:019 D† skall du †t de levitiska pr„sterna giva en ungtjur till
	syndoffer, †t dem som „ro av Sadoks s„d, och som f† tr„da fram
	till mig, s„ger Herren, HERREN, f”r att g”ra tj„nst inf”r mig.
043:020 Och du skall taga n†got av dess blod och stryka p† altarets fyra
	h”rn och p† avsatsens fyra h”rn och p† kanten runt omkring; s†
	skall du rena det och bringa f”rsoning f”r det.
043:021 Sedan skall du taga syndofferstjuren, och utanf”r helgedomen
	skall den br„nnas upp p† en d„rtill best„md plats, som h”r till
	huset.
043:022 Och n„sta dag skall du f”ra fram en felfri bock till syndoffer;
	och man skall rena altaret med den, p† samma s„tt som man renade
	det med tjuren.
043:023 N„r du s† har fullbordat reningen, skall du f”ra fram en felfri
	ungtjur och en felfri v„dur av sm†boskapen.
043:024 Dem skall du f”ra fram inf”r HERREN, och pr„sterna skola str”
	salt p† dem och offra dem s†som br„nnoffer †t HERREN.
043:025 Under sju dagar skall du dagligen offra en syndoffersbock; och
	en ungtjur och en v„dur av sm†boskapen, b†da felfria, skall man
	likaledes offra.
043:026 Under sju dagar skall man s†lunda bringa f”rsoning f”r altaret
	och rena det och inviga det.
043:027 Men sedan dessa dagar hava g†tt till „nda, skola pr„sterna p†
	†ttonde dagen och allt framgent offra p† altaret edra br„nnoffer
	och tackoffer; och jag skall d† hava behag till eder, s„ger
	Herren, HERREN˝.
044:001 D„refter f”rde han mig tillbaka mot helgedomens yttre port, den
	kom vette †t ”ster; den var nu st„ngd.
044:002 Och HERREN sade till mig: ˝Denna port skall f”rbliva st„ngd och
	icke mer ”ppnas, och ingen skall g† in genom den, ty HERREN,
	Israels Gud, har g†tt in genom den; d„rf”r skall den vara
	st„ngd.
044:003 Dock skall fursten, eftersom han „r furste, f† sitta d„r och
	h†lla m†ltid inf”r HERRENS ansikte; han skall d† g† in genom
	portens f”rhus, och samma v„g skall han g† ut igen.˝

044:004 D„refter f”rde han mig genom norra porten till platsen framf”r
	huset; och jag fick se huru HERRENS h„rlighet uppfyllde HERRENS
	hus.  D† f”ll jag ned p† mitt ansikte.
044:005 och HERREN sade till mig: Du m„nniskobarn, akta p† och se med
	dina ”gon, och h”r med dina ”ron allt vad jag nu talar med dig
	om alla stadgar ang†ende HERRENS hus och om alla lagar som r”ra
	det; och giv akt p† huru man g†r in i huset genom alla
	helgedomens utg†ngar.
044:006 Och s„g till Israels hus, det genstr„viga: S† s„ger Herren,
	HERREN: Nu m† det vara nog med alla de styggelser I haven
	bedrivit, I av Israels hus,
044:007 I som haven l†tit fr„mlingar med oomskuret hj„rta och oomskuret
	k”tt komma in i min helgedom och vara d„r, s† att mitt hus har
	blivit ohelgat, under det att I framburen min spis, fett och
	blod.  S† har mitt f”rbund blivit brutet, f”r att icke n„mna alla
	edra andra styggelser.
044:008 I haven icke sj„lva f”rr„ttat tj„nsten vid mina heliga f”rem†l,
	utan haven satt andra till att †t eder f”rr„tta tj„nsten i min
	helgedom.
044:009 S† s„ger Herren, HERREN: Ingen fr„mling med oomskuret hj„rta och
	oomskuret k”tt f†r komma in i min helgedom, ingen av de
	fr„mlingar som finnas bland Israels barn.
044:010 Utan de leviter som gingo bort ifr†n mig, n„r Israel for vilse
	de som d† sj„lva foro vilse och gingo bort ifr†n mig och f”ljde
	sina el„ndiga avgudar, de skola b„ra p† sin missg„rning
044:011 och skola i min helgedom bestrida vakttj„nstg”ringen vid husets
	portar och annan tj„nstg”ring i huset; de skola slakta
	br„nnoffer och slaktoffer †t folket, och skola st† inf”r dem
	till att betj„na dem.
044:012 Eftersom de betj„nade dem inf”r deras el„ndiga avgudar och s†
	blevo f”r Israels hus en st”testen till missg„rning, d„rf”r
	betygar jag om dem med upplyft hand, s„ger Herren, HERREN, att
	de skola f† b„ra p† sin missg„rning.
044:013 De skola icke f† nalkas mig, till att f”rr„tta pr„sterlig tj„nst
	inf”r mig, eller till att nalkas n†got av mina heliga f”rem†l,
	n„mligen de h”gheliga, utan de skola b„ra p† sin skam och p† de
	styggeliga synder som de hava bedrivit.
044:014 Och jag skall s„tta dem till att f”rr„tta tj„nsten i huset vid
	allt tj„nararbete d„r, allt som d„r skall utf”ras.

044:015 Men de levitiska pr„ster, n„mligen Sadoks s”ner, som f”rr„ttade
	tj„nsten vid min helgedom, n„r de ”vriga israeliterna foro vilse
	och gingo bort ifr†n mig, de skola f† tr„da fram till mig f”r
	att g”ra tj„nst inf”r mig; de skola st† inf”r mitt ansikte f”r
	att offra †t mig fett och blod, s„ger Herren, HERREN.
044:016 De skola g† in i min helgedom, och de skola tr„da fram till mitt
	bord f”r att g”ra tj„nst inf”r mig och f”rr„tta vad som „r att
	f”rr„tta †t mig.
044:017 Och n„r de komma in i den inre f”rg†rdens portar, skola de
	ikl„da sig linnekl„der; de f† icke hava p† sig n†got av ylle,
	n„r de g”ra tj„nst i den inre f”rg†rdens portar och inne i
	huset.
044:018 De skola hava huvudbonader av linne p† sina huvuden, och
	benkl„der av linne omkring sina l„nder; de skola icke omgjorda
	sig med n†got som framkallar svett.
044:019 Och n„r de sedan g† ut p† den yttre f”rg†rden, till folket p†
	den yttre f”rg†rden, skola de taga av sig de kl„der i vilka de
	hava gjort tj„nst, och skola l„mna dem kvar i helgedomens
	tempelkamrar och ikl„da sig andra kl„der, f”r att de icke m†
	g”ra folket heligt med sina kl„der.
044:020 De skola icke raka huvudet, men skola icke heller l†ta h†ret
	v„xa fritt, utan skola klippa sitt huvudh†r kort.
044:021 Och vin f†r ingen pr„st dricka, n„r han har kommit in p† den
	inre f”rg†rden.
044:022 En „nka eller en fr†nskild kvinna f†r han icke taga till hustru
	†t sig, utan allenast en jungfru av Israels barns sl„kt; dock
	f†r han taga en „nka, om hon „r „nka efter en pr„st.
044:023 Och de skola l„ra mitt folk att skilja mellan heligt och oheligt
	och undervisa dem om skillnaden mellan orent och rent.
044:024 Och i r„ttssaker skola de upptr„da s†som domare och skola avd”ma
	dem efter mina r„tter.  Och mina lagar och stadgar skola de
	iakttaga vid alla mina h”gtider, och mina sabbater skola de
	h†lla heliga.
044:025 Ingen av dem f†r orena sig genom att g† in till n†gon d”d
	m„nniska; allenast genom fader eller moder eller son eller
	dotter eller broder, eller genom en syster som icke har tillh”rt
	n†gon man m† han †draga sig orenhet.
044:026 Men n„r han d„refter har blivit ren, skall man r„kna f”r honom
	ytterligare sju dagar;
044:027 och p† den dag d† han g†r in i- helgedomen, p† den inre
	f”rg†rden, f”r att g”ra tj„nst i helgedomen, d† skall han b„ra
	fram ett syndoffer f”r sig, s„ger Herren, HERREN.
044:028 Och deras arvedel skall best† d„ri att jag sj„lv skall vara
	deras arvedel.  Och I skolen icke giva dem n†gon besittning i
	Israel, ty jag sj„lv „r deras besittning.
044:029 Spisoffret och syndoffret och skuldoffret f† de „ta, och allt
	tillspillogivet i Israel skall h”ra dem till.
044:030 Och det f”rsta av alla f”rstlingsfrukter av alla slag, och alla
	offerg„rder av alla slag, vadhelst I framb„ren s†som offerg„rd,
	detta skall h”ra pr„sterna till; och f”rstlingen av edert mj”l
	skolen I giva †t pr„sten, f”r att du m† bringa v„lsignelse ”ver
	ditt hus.
044:031 Intet sj„lvd”tt eller ihj„lrivet djur, vare sig f†gel eller
	boskapsdjur, f† pr„sterna „ta.
045:001 Och n„r I genom lottkastning f”rdelen landet till arvedel, d†
	skolen I †t HERREN giva en offerg„rd, en helig del av landet, i
	l„ngd tjugufem tusen alnar och i bredd tio tusen; detta stycke
	skall vara heligt till hela sitt omf†ng runt omkring.
045:002 H„rav skall tagas till helgedomen en liksidig fyrkant, fem
	hundra alnar i l„ngd och fem hundra i bredd, runt omkring, och
	till utmark d„r runt omkring femtio alnar.
045:003 Av det tillm„tta stycket skall du allts† avm„ta ett omr†de,
	tjugufem tusen alnar i l„ngd och tio tusen i bredd; d„r skall
	helgedomen, det h”gheliga, ligga.
045:004 Detta skall vara en helig del av landet, och det skall tillh”ra
	pr„sterna, som g”ra tj„nst i helgedomen, dem som f† tr„da fram
	till att g”ra tj„nst inf”r HERREN; detta skall vara en plats †t
	dem f”r deras hus, s† ock en helig plats f”r helgedomen.
045:005 Och ett stycke, tjugufem tusen alnar i l„ngd och tio tusen i
	bredd, skall tillh”ra leviterna, som g”ra tj„nst i huset, s†som
	deras besittning, med tjugu tempelkamrar.
045:006 Och †t staden skolen I giva till besittning ett omr†de, fem
	tusen alnar i bredd och tjugufem tusen i l„ngd, motsvarande det
	heliga offerg„rdsomr†det; det skall h”ra hela Israels hus till.
045:007 Och fursten skall p† b†da sidor om det heliga offerg„rdsomr†det
	och stadens besittning f† ett omr†de, bel„get invid det heliga
	offerg„rdsomr†det och stadens besittning, dels p† v„stra sidan,
	v„sterut, dels ock p† ”stra sidan, ”sterut, och I l„ngd
	motsvarande en stamlotts utstr„ckning fr†n v„stra gr„nsen till
	”stra.
045:008 Detta skall han hava till sitt land, till besittning i
	Israel.  Och mina furstar skola d† icke mer f”rtrycka mitt folk,
	utan skola l†ta Israels hus f† beh†lla sitt land efter sina
	stammar.

045:009 S† s„ger Herren, HERREN: Nu m† det vara nog, I Israels furstar.
	Skaffen bort v†ld och f”rtryck, och ”ven r„tt och r„ttf„rdighet;
	h”ren upp att driva mitt folk ifr†n hus och hem, s„ger Herren,
	HERREN.
045:010 Riktig v†g, riktig efa, riktigt bat-m†tt skolen I hava.
045:011 Efan och bat-m†ttet skola h†lla samma m†tt, s† att bat-m†ttet
	rymmer tiondedelen av en homer, och likaledes efan tiondedelen
	av en homer; ty efter homern skall man best„mma m†tten.
045:012 Sikeln skall inneh†lla tjugu gera; tjugu siklar, tjugufem
	siklar, femton siklar skall minan inneh†lla hos eder.

045:013 Detta „r den offerg„rd I skolen giva: en sj„ttedels efa av var
	homer vete och en sj„ttedels efa av var homer korn;
045:014 vidare den stadgade g„rden av olja, r„knat efter bat av olja: en
	tiondedels bat av var kor (som „r ett m†tt p† tio bat och lika
	med en homer, ty tio bat utg”ra en homer);
045:015 vidare av sm†boskapen fr†n Israels betesmarker ett djur p† vart
	tv†hundratal, till spisoffer, br„nnoffer och tackoffer, f”r att
	bringa f”rsoning f”r folket, s„ger Herren, HERREN.
045:016 Allt folket i landet skall vara f”rpliktat till denna offerg„rd
	†t fursten i Israel.
045:017 Men fursten skall det †ligga att framb„ra br„nnoffer, spisoffer
	och drickoffer p† festerna, nym†naderna och sabbaterna, vid alla
	Israels hus' h”gtider.  Han skall anskaffa syndoffer, spisoffer,
	br„nnoffer och tackoffer till att bringa f”rsoning f”r Israels
	hus.

045:018 S† s„ger Herren, HERREN: P† f”rsta dagen i f”rsta m†naden skall
	du taga en felfri ungtjur och rena helgedomen.
045:019 Och pr„sten skall taga n†got av syndoffrets blod och stryka p†
	husets d”rrpost och p† altaravsatsens fyra h”rn och p†
	d”rrposten till den inre f”rg†rdens port.
045:020 S† skall du ock g”ra p† sjunde dagen i m†naden, om s† „r, att
	n†gon har syndat oupps†tligen och av f†kunnighet; p† detta s„tt
	skolen I bringa f”rsoning f”r huset.
045:021 P† fjortonde dagen i f”rsta m†naden skolen I fira p†skh”gtid; i
	sju dagar skolen I h†lla h”gtid, och man skall d† „ta osyrat
	br”d.
045:022 P† den dagen skall fursten f”r sig sj„lv och f”r allt folket i
	landet offra en tjur till syndoffer.
045:023 Men sedan, under h”gtidens sju dagar, skall han dagligen under
	de sju dagarna offra s†som br„nnoffer †t HERREN sju tjurar och
	sju v„durar, alla felfria, och s†som syndoffer en bock dagligen.
045:024 Och s†som spisoffer skall han offra en efa till var tjur och en
	efa till var v„dur, j„mte en hin olja till var efa.
045:025 P† femtonde dagen i sjunde m†naden skall han vid h”gtiden
	framb„ra likadana offer under de sju dagarna, likadana
	syndoffer, br„nnoffer och spisoffer och lika mycket olja.
046:001 S† s„ger Herren, HERREN: Den inre f”rg†rdens port, den som
	vetter †t ”ster, skall vara st„ngd under de sex arbetsdagarna,
	men p† sabbatsdagen skall den ”ppnas; likaledes skall den ”ppnas
	p† nym†nadsdagen.
046:002 Och d† skall fursten utifr†n g† in genom portens f”rhus och
	st„lla sig vid portens d”rrpost; och n„r pr„sterna offra hans
	br„nnoffer och hans tackoffer, skall han tillbedja p† portens
	tr”skel och d„refter g† ut.  Men porten skall icke st„ngas f”rren
	om aftonen.
046:003 Och folket i landet skall p† sabbater och nym†nader tillbedja
	inf”r HERREN vid ing†ngen till samma port.
046:004 Och br„nnoffret som fursten skall framb„ra †t HERREN skall p†
	sabbatsdagen utg”ras av sex felfria lamm och en felfri v„dur.
046:005 Och s†som spisoffer skall han framb„ra en efa till v„duren, men
	till lammen s†som spisoffer s† mycket han vill giva, j„mte en
	hin olja till var efa.
046:006 Men p† nym†nadsdagen skall han framb„ra en felfri ungtjur, sex
	lamm och en v„dur, allasammans felfria.
046:007 Och s†som spisoffer skall han offra en efa till tjuren och en
	efa till v„duren, och till lammen s† mycket han vill anskaffa,
	j„mte en hin olja till var efa.
046:008 Och n„r fursten vill g† in, skall han g† in genom portens
	f”rhus, och samma v„g skall han g† ut igen.
046:009 Men n„r folket i landet kommer inf”r HERRENS ansikte vid
	h”gtiderna, d† skall den som har g†tt in genom norra porten f”r
	att tillbedja g† ut genom s”dra porten, och den som har g†tt in
	genom s”dra porten skall g† ut genom norra porten; ingen skall
	g† tillbaka genom samma port som han har kommit in igenom, utan
	man skall g† ut genom den motsatta.
046:010 Och fursten skall g† in tillsammans med de andra, n„r de g† in;
	och n„r de g† ut, skola de g† ut tillsammans.
046:011 Men vid fester och h”gtider skall spisoffret utg”ras av en efa
	till var tjur och en efa till var v„dur, och till lammen av s†
	mycket han vill giva, j„mte en hin olja till var efa.
046:012 Och n„r fursten vill offra ett frivilligt offer, vare sig ett
	br„nnoffer eller ett tackoffer s†som frivilligt offer †t HERREN,
	d† skall man ”ppna †t honom den port som vetter †t ”ster, och
	han skall offra sitt br„nnoffer och sitt tackoffer alldeles s†,
	som han pl„gar offra p† sabbatsdagen; och d„refter skall han g†
	ut och sedan han har g†tt ut, skall man st„nga porten.

046:013 Du skall dagligen offra s†som br„nnoffer †t HERREN ett felfritt
	†rsgammalt lamm; var morgon skall du offra ett s†dant.
046:014 Och s†som spisoffer skall du d„rtill offra var morgon en
	sj„ttedels efa, s† ock en tredjedels hin olja f”r att fukta
	mj”let -- detta s†som spisoffer †t HERREN, s†som ev„rdlig r„tt
	f”r best„ndigt.
046:015 I skolen offra lammet och spisoffret och oljan var morgon s†som
	dagligt br„nnoffer.

046:016 S† s„ger Herren, HERREN: Om fursten giver n†gon av sina s”ner en
	g†va, s† bliver det dennes arvedel, det skall h”ra hans s”ner
	till; de skola besitta det s†som arv.
046:017 Men om han av sin arvedel giver n†got s†som g†va †t n†gon av
	sina tj„nare, s† skall detta tillh”ra denne intill fri†ret; d†
	skall det †terg† till fursten.  Hans arvedel „r det ju, och hans
	s”ner skall det tillfalla.
046:018 Fursten m† icke taga n†got av folkets arvedel och s† kr„nka den
	i deras besittningsr„tt; allenast av sin egen besittning m† han
	giva arvedelar †t sina s”ner, f”r att ingen av mitt folk skall
	bliva undantr„ngd fr†n sin s„rskilda besittning.
046:019 Och han f”rde mig genom den ing†ng som l†g vid sidan av porten
	till de heliga tempelkamrar som voro best„mda f”r pr„sterna, och
	som vette †t norr; och jag s†g att d„r var en plats l„ngst uppe
	i v„ster.
046:020 Och han sade till mig: ˝Detta „r den plats d„r pr„sterna skola
	koka skuldoffret och syndoffret, och d„r de skola baka
	spisoffret, f”r att icke beh”va b„ra ut det p† den yttre
	f”rg†rden och s† g”ra folket heligt.˝
046:021 D„refter l„t han mig g† ut p† den yttre f”rg†rden och f”rde mig
	omkring till f”rg†rdens fyra h”rn; och jag s†g d† att i vart och
	ett av f”rg†rdens h”rn fanns en g†rd.
046:022 I f”rg†rdens fyra h”rn funnos kringst„ngda g†rdar, fyrtio alnar
	l†nga och trettio alnar breda; dessa fyra h”rng†rdar voro lika
	stora.
046:023 Och runt omkring inuti dem gick en mur, runt omkring i alla
	fyra; och nedtill vid muren runt omkring hade man inr„ttat
	eldst„der till kokning.
046:024 Och han sade till mig: ˝Detta „r de k”k i vilka husets tj„nare
	skola koka folkets slaktoffer.˝
047:001 D„refter f”rde han mig tillbaka till husets ing†ng, och d„r fick
	jag se vatten rinna fram under husets tr”skel p† ”stra sidan, ty
	husets framsida l†g mot ”ster; och vattnet fl”t ned under husets
	s”dra sidov„gg, s”der om altaret.
047:002 Sedan l„t han mig g† ut genom norra porten och f”rde mig omkring
	p† en yttre v„g till den yttre porten, den som vette †t
	”ster.  D„r fick jag se vatten v„lla fram p† s”dra sidan.
047:003 Sedan gick mannen, med ett m„tsn”re i handen, ett stycke mot
	”ster och m„tte d„rvid upp tusen alnar och l„t mig s† g† ”ver
	vattnet, och vattnet r„ckte mig d„r till fotkn”larna.
047:004 Źter m„tte han upp tusen alnar och l„t mig s† g† ”ver vattnet,
	och vattnet r„ckte mig d„r till kn„na.  Źter m„tte han upp tusen
	alnar och l„t mig s† g† ”ver vattnet, som d„r r„ckte mig upp
	till l„nderna.
047:005 Žnnu en g†ng m„tte han upp tusen alnar, och nu var det en str”m
	som jag icke kunde g† ”ver.  Ty vattnet gick s† h”gt att man
	m†ste simma; det var en str”m som man icke kunde g† ”ver.
047:006 Och han sade till mig: ˝Nu har du ju sett det, du m„nniskobarn?˝
	Sedan f”rde han mig tillbaka upp p† str”mmens strand.
047:007 Och n„r han hade f”rt mig dit tillbaka, fick jag se tr„d i stor
	myckenhet st† p† str”mmens strand, p† b†da sidor.
047:008 Och han sade till mig: ˝Detta vatten rinner fram mot ™stra
	kretsen och flyter ned p† Hedmarken och faller d„refter ut i
	havet.  Vattnet som fick bryta fram g†r allts† till havet, och s†
	bliver vattnet d„r sunt.
047:009 Och ”verallt dit den dubbla str”mmen kommer, d„r upplivas alla
	levande varelser som r”ra sig i stim, och fiskarna bliva d„r
	mycket talrika; ty n„r detta vatten kommer dit, bliver
	havsvattnet sunt, och allt f†r liv, d„r str”mmen kommer.
047:010 Och fiskare skola st† utmed den fr†n En-Gedi „nda till
	En-Eglaim, och s†som ett enda fiskel„ge skall den str„ckan
	vara.  D„r skola finnas fiskar av olika slag i stor myckenhet,
	alldeles s†som i Stora havet.
047:011 Men g”lar och dammar d„r skola icke bliva sunda, utan skola
	tj„na till saltberedning.
047:012 Och vid str”mmen, p† dess b†da str„nder, skola allahanda
	frukttr„d v„xa upp, vilkas l”v icke skola vissna, och vilkas
	frukt icke skall taga slut, utan var m†nad skola tr„den bara ny
	frukt, ty deras vatten kommer fr†n helgedomen.  Och deras frukter
	skola tj„na till f”da och deras l”v till l„kedom.˝

047:013 S† s„ger Herren, HERREN: Dessa „ro de gr„nser efter vilka I
	skolen utskifta landet s†som arvedel †t Israels tolv stammar
	(varvid Josef f†r mer „n en lott).
047:014 I skolen f† det till arvedel, den ene s†v„l som den andre,
	d„rf”r att jag med upplyft hand har lovat att giva det †t edra
	fader; s† skall nu detta land tillfalla eder s†som arvsegendom.
047:015 Detta skall vara landets gr„ns p† norra sidan: fr†n Stora havet
	l„ngs Hetlonsv„gen, dit fram d„r v„gen g†r till Sedad,
047:016 Hamat, Berota, Sibraim, som ligger mellan Damaskus' och Hamat
	omr†den, det mellersta Haser, som ligger invid Haurans omr†de.
047:017 S† skall gr„nsen g† fr†n havet till Hasar-Enon vid Damaskus'
	omr†de och vidare allt l„ngre norrut och upp mot Hamats
	omr†de.  Detta „r norra sidan.
047:018 Och p† ”stra sidan skall gr„nsen begynna mellan Hauran och
	Damaskus och g† mellan Gilead och Israels land och utg”ras av
	Jordan; fr†n nordgr„nsen ned†t, utmed ™stra havet, skolen I m„ta
	ut den.  Detta „r ”stra sidan.
047:019 Och p† sydsidan, s”derut, skall gr„nsen g† fr†n Tamar till
	Meribots vatten vid Kades, till b„cken, fram till Stora
	havet.  Detta „r sydsidan, s”derut.
047:020 Och p† v„stra sidan skall gr„nsen utg”ras av Stora havet och g†
	fr†n sydgr„nsen till en punkt mitt emot det st„lle d„r v„gen g†r
	till Hamat.  Detta „r v„stra sidan.
047:021 Och I skolen utskifta detta land †t eder efter Israels stammar.
047:022 I skolen utdela det genom lottkastning till arvedel †t eder
	sj„lva och †t fr„mlingarna som bo ibland eder och hava f”tt barn
	ibland eder.  Ty de skola av eder h†llas lika med inf”dda
	israeliter; de skola tillfalla eder s†som en arvedel bland
	Israels stammar.
047:023 I den stam d„r fr„mlingen bor, d„r skolen I giva honom hans
	arvedel, s„ger Herren, HERREN.
048:001 Och dessa „ro namnen p† stammarna.  Vid norra gr„nsen l„ngs efter
	Hetlonsv„gen, dit fram d„r v„gen g†r till Hamat, vidare bort mot
	Hasar-Enan -- med Damaskus' omr†de j„mte Hamat i norr -- d„r
	skall Dan hava en lott, s† att hela str„ckan fr†n ”stra sidan
	till v„stra tillh”r honom.
048:002 Och n„rmast Dans omr†de skall Aser hava en lott, fr†n ”stra
	sidan till v„stra.
048:003 Och n„rmast Asers omr†de skall Naftali hava en lott, fr†n ”stra
	sidan till v„stra.
048:004 Och n„rmast Naftalis omr†de skall Manasse hava en lott, fr†n
	”stra sidan till v„stra.
048:005 Och n„rmast Manasses omr†de skall Efraim hava en lott, fr†n
	”stra sidan till v„stra.
048:006 Och n„rmast Efraims omr†de skall Ruben hava en lott, fr†n ”stra
	sidan till v„stra.
048:007 Och n„rmast Rubens omr†de skall Juda hava en lott, fr†n ”stra
	sidan till v„stra.

048:008 Och n„rmast Juda omr†de skall fr†n ”stra sidan till v„stra
	str„cka sig det offerg„rdsomr†de som I skolen giva s†som g„rd,
	tjugufem tusen alnar i bredd, och i l„ngd lika med en stamlotts
	l„ngd fr†n ”stra sidan till v„stra; och helgedomen skall ligga
	d„r i mitten.
048:009 Det offerg„rdsomr†de som I skolen giva s†som g„rd †t HERREN
	skall vara i l„ngd tjugufem tusen alnar och i bredd tio tusen.
048:010 Och av detta heliga offerg„rdsomr†de skall ett stycke tillh”ra
	pr„sterna, i norr tjugufem tusen alnar, i v„ster tio tusen i
	bredd, i ”ster likaledes tio tusen i bredd och i s”der tjugufem
	tusen i l„ngd; och HERRENS helgedom skall ligga d„r i mitten.
048:011 Det skall tillh”ra pr„sterna, dem som hava blivit helgade bland
	Sadoks s”ner, dem som hava f”rr„ttat tj„nsten †t mig, och som
	icke, s†som leviterna gjorde, foro vilse, n„r de ”vriga
	israeliterna foro vilse.
048:012 D„rf”r skall en s„rskild offerg„rdsdel av den fr†n landet
	avtagna offerg„rden tillh”ra dem s†som ett h”gheligt omr†de
	invid leviternas.
048:013 Men leviterna skola f† ett omr†de motsvarande pr„sternas, i
	l„ngd tjugufem tusen alnar och i bredd tiotusen -- l„ngden
	”verallt tjugufem tusen och bredden tio tusen.
048:014 Och de f† icke s„lja n†got d„rav; det b„sta landet m† man icke
	byta bort eller eljest ”verl†ta †t n†gon annan, ty det „r helgat
	†t HERREN.
048:015 Men de fem tusen alnar som bliva ”ver p† bredden invid de
	tjugufem tusen skola utg”ra ett icke heligt omr†de f”r staden,
	dels till att bo p†, dels s†som utmark; och staden skall ligga
	d„r i mitten.
048:016 Och detta „r m†ttet p† den: norra sidan fyra tusen fem hundra
	alnar, s”dra sidan fyra tusen fem hundra, p† ”stra sidan fyra
	tusen fem hundra, och v„stra sidan fyra tusen fem hundra.
048:017 Och staden skall hava en utmark, som norrut „r tv† hundra femtio
	alnar, s”derut tv† hundra femtio, ”sterut tv† hundra femtio och
	v„sterut tv† hundra femtio.
048:018 Och vad som bliver ”ver p† l†ngsidan utmed det heliga
	offerg„rdsomr†det, n„mligen tio tusen alnar ”sterut och tio
	tusen v„sterut -- ty det skall str„cka sig utmed det heliga
	offerg„rdsomr†det -- av detta skall avkastningen tj„na till f”da
	†t stadens bebyggare.
048:019 Alla stadens bebyggare fr†n alla Israels stammar skola bruka
	det.
048:020 Hela offerg„rdsomr†det skall allts† vara tjugufem tusen alnar i
	l„ngd och tjugufem tusen i bredd; det heliga offerg„rdsomr†de
	som I given s†som g„rd skall bilda en fyrkant, stadens
	besittning inber„knad.
048:021 Och fursten skall f† vad som bliver ”ver p† b†da sidor om det
	heliga offerg„rdsomr†det och stadens besittning, n„mligen landet
	invid det tjugufem tusen alnar breda offerg„rdsomr†det, „nda
	till ”stra gr„nsen, och likaledes v„sterut landet utefter det
	tjugufem tusen alnar breda omr†det, „nda till v„stra
	gr„nsen.  Dessa omr†den, motsvarande stamlotterna, skola tillh”ra
	fursten.  Och det heliga offerg„rdsomr†det med det heliga huset
	skall ligga mitt emellan dem.
048:022 Med sin gr„ns † ena sidan mot leviternas besittning, † andra
	sidan mot stadens, skall detta omr†de ligga mitt emellan
	furstens besittningar.  Och furstens besittningar skola ligga
	mellan Juda omr†de och Benjamins omr†de.

048:023 D„refter skola de †terst†ende stammarna komma.  F”rst skall
	Benjamin hava en lott fr†n ”stra sidan till v„stra.
048:024 Och n„rmast Benjamins omr†de skall Simeon hava en lott, fr†n
	”stra sidan till v„stra.
048:025 Och n„rmast Simeons omr†de skall Isaskar hava en lott, fr†n
	”stra sidan till v„stra.
048:026 Och n„rmast Isaskars omr†de skall Sebulon hava en lott, fr†n
	”stra sidan till v„stra.
048:027 Och n„rmast Sebulons omr†de skall Gad hava en lott, fr†n ”stra
	sida till v„stra.
048:028 Och n„rmast Gads omr†de, p† dess sydsida, s”derut, skall gr„nser
	g† fr†n Tamar ”ver Meribas vatten vid Kades till b„cken, fram
	emot Stora havet.
048:029 Detta „r det land som I genom lottkastning skolen utdela †t
	Israels stammar till arvedel; och detta skall vara deras
	stamlotter, s„ger Herren, HERREN.

048:030 Och f”ljande utg†ngar skall staden hava: P† norra sidan skall
	den h†lla ett m†tt av fyra tusen fem hundra alnar,
048:031 och av stadens portar, uppkallade efter Israels stammars namn,
	skola tre ligga i norr: den f”rsta Rubens port, den andra Juda
	port, den tredje Levi port.
048:032 Och p† ”stra sidan skall den ock.  h†lla fyra tusen fem hundra
	alnar och hava tre portar: den f”rsta Josefs port, den andra
	Benjamins port, den tredje Dans port.
048:033 Sammalunda skall ock s”dra sidan h†lla ett m†tt av fyra tusen
	fem hundra alnar och hava tre portar: den f”rsta Simeons port,
	den andra Isaskars port, den tredje Sebulons port.
048:034 V„stra sidan skall h†lla fyra tusen fem hundra alnar och hava
	tre portar: den f”rsta Gads port, den andra Asers port, den
	tredje Naftali port.
048:035 Runt omkring skall den h†lla aderton tusen alnar.  Och stadens
	namn skall allt framgent vara: H„r „r HERREN.



Book 27 Daniel


001:001 I Jojakims, Juda konungs, tredje regerings†r kom Nebukadnessar,
	konungen i Babel, mot Jerusalem och bel„grade det.
001:002 Och Herren gav Jojakim, Juda konung, i hans hand, s† ock en del
	av k„rlen i Guds hus; och han f”rde dem till Sinears land, in i
	sin guds hus.  Och k„rlen f”rde han in i sin guds skattkammare.

001:003 Och konungen befallde Aspenas, sin ”verste hovman, att han
	skulle av Israels barn taga till sig ynglingar av konungslig
	sl„kt eller av f”rn„m b”rd,
001:004 s†dana som icke hade n†got lyte, utan voro fagra att sk†da och
	utrustade med f”rst†nd till att inh„mta allt slags visdom, kloka
	och l„raktiga ynglingar, som kunde bliva dugliga att tj„na i
	konungens palats; dem skulle han l†ta undervisa i kald‚ernas
	skrift och tungom†l.
001:005 Och konungen best„mde †t dem ett visst underh†ll f”r var dag, av
	konungens egen mat och av det vin han sj„lv drack, och befallde
	att man skulle uppfostra dem i tre †r; n„r den tiden vore
	f”rliden, skulle de f† g”ra tj„nst hos konungen.

001:006 Bland dessa voro nu Daniel, Hananja, Misael och Asarja, av Juda
	barn.
001:007 Men ”verste hovmannen gav dem andra namn: Daniel kallade han
	Beltesassar, Hananja Sadrak, Misael Mesak och Asarja Abed-Nego.

001:008 Men Daniel l„t sig angel„get vara att icke orena sig med
	konungens mat eller med vinet som denne drack av; och han bad
	”verste hovmannen att han icke skulle n”dgas orena sig.
001:009 Och Gud l„t Daniel finna n†d och barmh„rtighet inf”r ”verste
	hovmannen.
001:010 Men ”verste hovmannen sade till Daniel: ˝Jag fruktar att min
	herre, konungen, som har best„llt om eder mat och dryck, d†
	skall finna edra ansikten magrare „n de ynglingars som „ro
	j„mn†riga med eder, och att I s† skolen draga skuld ”ver mitt
	huvud inf”r konungen.˝

001:011 D† sade Daniel till hovm„staren som av ”verste hovmannen hade
	blivit satt till att hava uppsikt ”ver Daniel, Hananja, Misael
	och Asarja:
001:012 ˝G”r ett f”rs”k med dina tj„nare i tio dagar, och l†t giva oss
	gr”nsaker att „ta och vatten att dricka.
001:013 Sedan m† du j„mf”ra v†rt utseende med de ynglingars som hava
	„tit av konungens mat; och efter vad du d† anser m† du g”ra med
	dina tj„nare.˝

001:014 Och han lyssnade till denna deras beg„ran och gjorde ett f”rs”k
	med dem i tio dagar.
001:015 Och efter de tio dagarnas f”rlopp befunnos de vara fagrare att
	sk†da och stadda vid b„ttre hull „n alla de ynglingar som hade
	„tit av konungens mat.
001:016 D† l„t hovm„staren dem allt fortfarande slippa den mat som hade
	varit best„md f”r dem och det vin som de skulle hava druckit,
	och gav dem gr”nsaker.

001:017 Źt dessa fyra ynglingar gav nu Gud kunskap och insikt i allt
	slags skrift och visdom; och Daniel fick f”rst†nd p† alla slags
	syner och dr”mmar.
001:018 Och n„r den tid var f”rliden, efter vilken de, enligt konungens
	befallning, skulle f”ras fram f”r honom, blevo de av ”verste
	hovmannen f”rda inf”r Nebukadnessar
001:019 N„r d† konungen talade med dem, fanns bland dem alla ingen som
	kunde f”rliknas med Daniel, Hananja, Misael och Asarja; och de
	fingo s† g”ra tj„nst hos konungen.
001:020 Och n„rhelst konungen tillfr†gade dem i en sak som fordrade
	vishet i f”rst†ndet, fann han dem vara tio g†nger klokare „n
	n†gon av de sp†m„n och besv„rjare som funnos i hela hans rike.
001:021 Och Daniel fortfor s† intill konung Kores' f”rsta regerings†r.
002:001 I sitt andra regerings†r hade Nebukadnessar dr”mmar av vilka han
	blev orolig till sinnes, och s”mnen vek bort ifr†n honom.
002:002 D† l„t konungen tillkalla sina sp†m„n, besv„rjare, trollkarlar
	och kald‚er, f”r att de skulle giva konungen till k„nna vad
	han hade dr”mt, och de kommo och tr„dde fram f”r konungen.

002:003 Och konungen sade till dem: ˝Jag har haft en dr”m, och jag „r
	orolig till sinnes och ville veta vad jag har dr”mt.˝
002:004 D† talade kald‚erna till konungen p† arameiska: ˝M† du leva
	evinnerligen, o konung!  F”rt„lj dr”mmen f”r dina tj„nare, s†
	skola vi meddela uttydningen.˝
002:005 Konungen svarade och sade till kald‚erna: ˝Nej, mitt oryggliga
	beslut „r, att om I icke s„gen mig dr”mmen och dess uttydning,
	skolen I huggas i stycken, och edra hus skola g”ras till platser
	f”r orenlighet.
002:006 Men om I meddelen dr”mmen och dess uttydning, s† skolen I f†
	g†vor och sk„nker och stor „ra av mig.  Meddelen mig allts† nu
	dr”mmen och dess uttydning.˝
002:007 De svarade f”r andra g†ngen och sade: ˝Konungen m† f”rt„lja
	dr”mmen f”r sina tj„nare, s† skola vi meddela uttydningen.˝
002:008 Konungen svarade och sade: ˝Jag m„rker nogsamt att I viljen
	vinna tid, eftersom I sen att mitt beslut „r oryggligt,
002:009 att om I icke s„gen mig dr”mmen, domen ”ver eder icke kan bliva
	annat „n en.  Ja, I haven kommit ”verens om att inf”r mig f”ra
	l”gnaktigt och bedr„gligt tal, i hopp att tiderna skola f”r„ndra
	sig.  S„gen mig allts† nu vad jag har dr”mt, s† m„rker jag att I
	ock kunnen meddela mig uttydningen d„rp†.˝
002:010 D† svarade kald‚erna konungen och sade: ˝Det finnes ingen
	m„nniska p† jorden, som f”rm†r meddela konungen det som han vill
	veta; aldrig har ju heller n†gon konung, huru stor och m„ktig
	han „n var, beg„rt s†dant som detta av n†gon sp†man eller
	besv„rjare eller kald‚.
002:011 Ty det som konungen beg„r „r alltf”r sv†rt, och ingen finnes,
	som kan meddela konungen det, f”rutom gudarna; och de hava icke
	sin boning ibland de d”dliga.

002:012 D† blev konungen vred och mycket f”rt”rnad och befallde att man
	skulle f”rg”ra alla de vise i Babel.
002:013 N„r allts† p†budet h„rom hade blivit utf„rdat och man skulle
	d”da de vise, s”kte man ock efter Daniel och hans medbr”der f”r
	att d”da dem.
002:014 D† v„nde sig Daniel med kloka och f”rst†ndiga ord till Arjok,
	”versten f”r konungens drabanter, vilken hade dragit ut f”r att
	d”da de vise i Babel.
002:015 Han tog till orda och fr†gade Arjok, konungens h”vitsman:
	˝Varf”r har detta str„nga p†bud blivit utf„rdat av konungen?˝  D†
	omtalade Arjok f”r Daniel vad som var p† f„rde.
002:016 Och Daniel gick in och bad konungen att tid m†tte beviljas
	honom, s† skulle han meddela konungen uttydningen.
002:017 D„refter gick Daniel hem och omtalade f”r Hananja, Misael och
	Asarja, sina medbr”der, vad som var p† f„rde,
002:018 och han uppmanade dem att bedja himmelens Gud om f”rbarmande, s†
	att denna hemlighet bleve uppenbarad, p† det att icke Daniel och
	hans medbr”der m†tte f”rg”ras tillika med de ”vriga vise Babel.

002:019 D† blev hemligheten uppenbarad f”r Daniel i en syn om
	natten.  Och Daniel lovade himmelens Gud d„rf”r;
002:020 Daniel hov upp sin r”st och sade: ˝Lovat vare Guds namn fr†n
	evighet till evighet!  Ty vishet och makt h”ra honom till.
002:021 Han l†ter tider och stunder omskifta, han avs„tter konungar och
	tills„tter konungar, han giver †t de visa deras vishet och †t de
	f”rst†ndiga deras f”rst†nd.
002:022 Han uppenbarar det som „r djupt och f”rborgat, han vet vad i
	m”rkret „r, och hos honom bor ljuset.
002:023 Dig, mina f„ders Gud, tackar och prisar jag f”r att du har givit
	mig vishet och f”rm†ga, och f”r att du nu har uppenbarat f”r mig
	det vi b†do dig om; ty det som konungen ville veta har du
	uppenbarat f”r oss.˝

002:024 I f”ljd h„rav gick Daniel in till Arjok, som av konungen hade
	f†tt befallning att f”rg”ra de vise i Babel; han gick †stad och
	sade till honom s†: ˝De vise i Babel m† du icke f”rg”ra.  F”r mig
	in till konungen, s† skall jag meddela konungen uttydningen.˝
002:025 D† f”rde Arjok med hast Daniel inf”r konungen och sade till
	honom s†: ˝Jag har bland de judiska f†ngarna funnit en man som
	kan s„ga konungen uttydningen.˝
002:026 Konungen svarade och sade till Daniel, som hade f†tt namnet
	Beltesassar: ˝F”rm†r du s„ga mig den dr”m som jag har haft och
	dess uttydning?˝
002:027 Daniel svarade konungen och sade:

	˝Den hemlighet som konungen beg„r att f† veta kunna inga vise,
	besv„rjare, sp†m„n eller stj„rntydare meddela konungen.
002:028 Men det finnes en Gud i himmelen, som kan uppenbara hemligheter,
	och han har l†tit konung Nebukadnessar veta vad som skall ske i
	kommande dagar.  Detta var din dr”m och den syn du hade p† ditt
	l„ger:

002:029 N„r du, o konung, l†g p† ditt l„ger, uppstego hos dig tankar p†
	vad som skall ske i framtiden; och han som uppenbarar
	hemligheter l„t dig veta vad som skall ske.
002:030 Och f”r mig har denna hemlighet blivit uppenbarad, icke i kraft
	av n†gon vishet som jag „ger framf”r alla andra levande
	varelser, utan p† det att uttydningen m† bliva kungjord f”r
	konungen, s† att du f”rst†r ditt hj„rtas tankar.

002:031 Du, o konung, s†g i din syn en stor bildstod st† framf”r dig,
	och den stoden var h”g och dess glans ”verm†ttan stor, och den
	var f”rskr„cklig att sk†da.
002:032 Bildstodens huvud var av b„sta guld, dess br”st och armar voro
	av silver, dess buk och l„nder av koppar; dess ben voro av j„rn,
002:033 dess f”tter delvis av j„rn och delvis av lera.
002:034 Medan du nu betraktade den, blev en sten l”sriven, dock icke
	genom m„nniskoh„nder, och den tr„ffade bildstoden p† f”tterna,
	som voro av j„rn och lera, och krossade dem.
002:035 D† blev p† en g†ng alltsammans krossat, j„rnet, leran, kopparen,
	silvret och guldet, och det blev s†som agnar p† en tr”skloge om
	sommaren, och vinden f”rde bort det, s† att man icke mer kunde
	finna n†got sp†r d„rav.  Men av stenen som hade tr„ffat
	bildstoden blev ett stort berg, som uppfyllde hela jorden.

002:036 Detta var dr”mmen; och vi vilja nu s„ga konungen uttydningen:
002:037 Du, o konung, konungarnas konung, †t vilken himmelens Gud har
	givit rike, v„ldighet, makt och „ra,
002:038 och i vilkens hand han har givit m„nniskors barn och djuren p†
	marken och f†glarna under himmelen, varhelst varelser bo, och
	som han har satt till herre ”ver allasammans, du „r det gyllene
	huvudet.
002:039 Men efter dig skall uppst† ett annat rike, ringare „n ditt, och
	d„refter „nnu ett tredje rike, ett som „r av koppar, och det
	skall r†da ”ver hela jorden.
002:040 Ett fj„rde rike skall ock uppst† och vara starkt s†som j„rn, ty
	j„rnet krossar och s”ndersl†r ju allt; och s†som j„rnet f”rst”r
	allt annat, s† skall ock detta krossa och f”rst”ra.
002:041 Men att du s†g f”tterna och t†rna vara delvis av krukmakarlera
	och delvis av j„rn, det betyder att det skall vara ett s”ndrat
	rike, dock s† att det har n†got av j„rnets fasthet, ty du s†g ju
	j„rn vara d„r, blandat med lerjord.
002:042 Och att t†rna p† f”tterna voro delvis av j„rn och delvis av
	lera, det betyder att riket skall vara delvis starkt och delvis
	svagt.
002:043 Och att du s†g j„rnet vara blandat med lerjord, det betyder att
	v„l en beblandning d„r skall „ga rum genom m„nniskos„d, men att
	delarna likv„l icke skola h†lla ihop med varandra, lika litet
	som j„rn kan f”rbinda sig med lera.

002:044 Men i de konungarnas dagar skall himmelens Gud uppr„tta ett rike
	som aldrig i evighet skall f”rst”ras och vars makt icke skall
	bliva ”verl„mnad †t n†got annat folk.  Det skall krossa och g”ra
	en „nde p† alla dessa andra riken, men sj„lvt skall det best†
	evinnerligen;
002:045 ty du s†g ju att en sten blev l”sriven fr†n berget, dock icke
	genom m„nniskoh„nder, och att den krossade j„rnet, kopparen,
	leran, silvret och guldet.

	S† har en stor Gud uppenbarat f”r konungen vad som skall ske i
	framtiden, och dr”mmen „r viss, och dess uttydning „r
	tillf”rlitlig.˝

002:046 D† f”ll konung Nebukadnessar p† sitt ansikte och tillbad inf”r
	Daniel, och befallde att man skulle offra †t honom spisoffer och
	r”koffer.
002:047 Och konungen svarade Daniel och sade: ˝I sanning, eder Gud „r en
	Gud ”ver andra gudar och en herre ”ver konungar och en
	uppenbarare av hemligheter, eftersom du har kunnat uppenbara
	denna hemlighet.˝

002:048 D„refter upph”jde konungen Daniel och gav honom m†nga stora
	sk„nker och satte honom till herre ”ver hela Babels h”vdingd”me
	och till h”gste f”rest†ndare f”r alla de vise i Babel.
002:049 Och p† Daniels b”n f”rordnade konungen Sadrak, Mesak och
	Abed-Nego att f”rvalta Babels h”vdingd”me; men Daniel sj„lv
	stannade vid konungens hov.

003:001 Konung Nebukadnessar l„t g”ra en gyllene bildstod, sextio alnar
	h”g och sex alnar bred; den l„t han st„lla upp p† Durasl„tten i
	Babels h”vdingd”me.
003:002 Och konung Nebukadnessar s„nde †stad och l„t f”rsamla satraper,
	landsh”vdingar och st†th†llare, fogdar, skattm„stare, domare,
	lagtolkare och alla andra makthavande i h”vdingd”mena, f”r att
	de skulle komma till invigningen av den bildstod som konung
	Nebukadnessar hade l†tit st„lla upp.
003:003 D† f”rsamlade sig satraperna, landsh”vdingarna och st†th†llarna,
	fogdarna, skattm„starna, domarna, lagtolkarna och alla andra
	makthavande i h”vdingd”mena till invigningen av den bildstod som
	konung Nebukadnessar hade l†tit st„lla upp och n„r de s† stodo
	framf”r den bildstod som Nebukadnessar hade l†tit st„lla upp,
003:004 utropade en h„rold med h”g r”st: ˝Detta vare eder befallt, I folk
	och stammar och tungom†l:
003:005 N„r I h”ren ljudet av horn, pipor, cittror, sambukor, psaltare,
	s„ckpipor och allahanda andra instrumenter, skolen I falla ned
	och tillbedja den gyllene bildstod som konung Nebukadnessar har
	l†tit st„lla upp.
003:006 Men den som icke faller ned och tillbeder, han skall i samma
	stund kastas i den brinnande ugnen.˝

003:007 S† snart nu allt folket h”rde ljudet av horn, pipor, cittror,
	sambukor, psaltare och allahanda andra instrumenter, f”llo de
	allts† ned, alla folk och stammar och tungom†l, och tillb†do den
	gyllene bildstod som konung Nebukadnessar hade l†tit st„lla upp.

003:008 Men strax d„refter kommo n†gra kaldeiska m„n fram och anklagade
	judarna.
003:009 De togo till orda och sade till konung Nebukadnessar: M† du leva
	evinnerligen, o konung!
003:010 Du, o konung, har givit befallning att alla m„nniskor, n„r de
	h”rde ljudet av horn, pipor, cittror, sambukor, psaltare,
	s„ckpipor och allahanda andra instrumenter, skulle falla ned och
	tillbedja den gyllene bildstoden,
003:011 och att var och en som icke f”lle ned och tillb†de skulle kastas
	i den brinnande ugnen.
003:012 Men nu „ro h„r n†gra judiska m„n, Sadrak, Mesak och Abed-Nego,
	vilka du har f”rordnat att f”rvalta Babels h”vdingd”me.  Dessa
	m„n hava icke aktat p† dig, o konung.  De dyrka icke dina gudar;
	och den gyllene bildstod som du har l†tit st„lla upp tillbedja
	de icke.˝

003:013 D† befallde Nebukadnessar i vrede och f”rbittring att man skulle
	f”ra fram Sadrak, Mesak och Abed-Nego.  Och n„r man hade f”rt
	fram m„nnen inf”r konungen,
003:014 talade Nebukadnessar till dem och sade: ˝Žr det av f”rakt som I,
	Sadrak, Mesak och Abed-Nego, icke dyrken mina gudar och icke
	tillbedjen den gyllene bildstod som jag har l†tit st„lla upp?
003:015 V„lan, allt m† vara gott, om I „ren redo, att n„r I h”ren ljudet
	av horn, pipor, cittror, sambukor, psaltare, s„ckpipor och
	allahanda andra instrumenter, falla ned och tillbedja den
	bildstod som jag har l†tit g”ra.  Men om I icke tillbedjen, d†
	skolen I i samma stund bliva kastade i den brinnande ugnen; och
	vilken „r v„l den gud som d† kan r„dda eder ur min hand?˝
003:016 D† svarade Sadrak, Mesak och Abed-Nego och sade till konungen:
	˝O Nebukadnessar, vi beh”va icke giva dig n†got svar p† detta.
003:017 Om v†r Gud, den som vi dyrka, f”rm†r r„dda oss, s† skall han ock
	r„dda oss ur den brinnande ugnen och ur din hand, o konung.
003:018 Men om han icke vill det, s† m† du veta, o konung, att vi „nd†
	icke dyrka dina gudar, och att vi icke vilja tillbedja den
	gyllene bildstod som du har l†tit st„lla upp.˝

003:019 D† uppfylldes Nebukadnessar av vrede mot Sadrak, Mesak och
	Abed-Nego, s† att hans ansikte f”rvandlades.  Och han hov upp sin
	r”st och befallde att man skulle g”ra ugnen sju g†nger hetare,
	„n man n†gonsin hade sett den vara.
003:020 Och n†gra handfasta m„n i hans h„r fingo befallning att binda
	Sadrak, Mesak och Abed-Nego och kasta dem i den brinnande ugnen.
003:021 S† blevo dessa med sina underkl„der, livrockar, m”ssor och andra
	kl„der bundna och kastade i den brinnande ugnen.
003:022 Men eftersom konungens befallning hade varit s† str„ng, och
	ugnen d„rf”r hade blivit s† ”verm†ttan starkt upphettad, blevo
	de m„n som f”rde Sadrak, Mesak och Abed-Nego ditupp sj„lva
	d”dade av eldsl†gorna,
003:023 vid det att de tre m„nnen Sadrak, Mesak och Abed-Nego bundna
	kastades ned i den brinnande ugnen.

003:024 D† blev konung Nebukadnessar f”rskr„ckt och stod upp med hast
	och fr†gade sina r†dsherrar och sade: ˝Var det icke tre m„n som
	vi l„to kasta bundna i elden?  De svarade och sade till konungen:
	˝Jo f”rvisso, o konung.˝
003:025 Han fortfor och sade: ˝Och „nd† ser jag nu fyra m„n, som g† l”sa
	och lediga inne i elden, och ingen skada har skett dem; och den
	fj„rde ser s† ut, som vore han en gudason.˝
003:026 D„refter tr„dde Nebukadnessar fram till ”ppningen p† den
	brinnande ugnen och hov upp sin r”st och sade: ˝Sadrak, Mesak
	och Abed-Nego, I den h”gste Gudens tj„nare kommen hitut.˝  D†
	gingo Sadrak, Mesak och Abed-Nego ut ur elden.
003:027 Och satraperna, landsh”vdingarna och st†th†llarna och konungens
	r†dsherrar f”rsamlade sig d„r, och fingo d† se att elden icke
	hade haft n†gon makt ”ver m„nnens kroppar, och att h†ret p†
	deras huvuden icke var svett, och att deras kl„der icke hade
	blivit skadade; ja, man kunde icke ens k„nna lukten av n†got
	br„nt p† dem.

003:028 D† hov Nebukadnessar upp sin r”st och sade: ˝Lovad vare Sadraks,
	Mesaks och Abed-Negos Gud, som s„nde sin „ngel och r„ddade sina
	tj„nare, vilka s† f”rtr”stade p† honom, att de ”vertr„dde
	konungens befallning och v†gade sina liv f”r att icke n”dgas
	dyrka eller tillbedja n†gon annan gud „n sin egen Gud!
003:029 Och h„rmed giver jag nu befallning att vilken som helst av alla
	folk och stammar och tungom†l, som s„ger n†got otillb”rligt om
	Sadraks, Mesaks och Abed-Negos Gud, han skall huggas i stycken,
	och hans hus skall g”ras till en plats f”r orenlighet; ty ingen
	gud finnes, som s† kan hj„lpa som denne.

003:030 D„refter l„t konungen Sadrak, Mesak och Abed-Nego komma till
	stor „ra och makt i Babels h”vdingd”me.

004:031 Konung Nebukadnessar till alla folk och stammar och tungom†l som
	finnas p† hela jorden.  Mycken frid vare med eder!

004:032 Jag har funnit f”r gott att h„rmed kung”ra de tecken och under
	som den h”gste Guden har gjort med mig.
004:033 Ty stora „ro f”rvisso hans tecken, och m„ktiga „ro hans
	under.  Hans rike „r ett evigt rike, och hans v„lde varar fr†n
	sl„kte till sl„kte.
004:001 Jag, Nebukadnessar, satt i god ro i mitt hus och levde lycklig i
	mitt palats.
004:002 D† hade jag en dr”m som f”rskr„ckte mig; jag „ngslades genom
	dr”mbilder p† mitt l„ger och genom en syn som jag s†g.
004:003 D„rf”r gav jag befallning att man skulle h„mta alla de vise i
	Babel till mig, f”r att de skulle s„ga mig dr”mmens uttydning.
004:004 S† kommo nu sp†m„nnen, besv„rjarna, kald‚erna och stj„rntydarna,
	och jag f”rt„ljde dr”mmen f”r dem, men de kunde icke s„ga mig
	dess uttydning.
004:005 Slutligen kom ock Daniel inf”r mig, han som hade f†tt namnet
	Beltesassar efter min guds namn, och i vilken heliga gudars ande
	„r; och jag f”rt„ljde dr”mmen f”r honom s†lunda:

004:006 ˝Beltesassar, du som „r den ”verste bland sp†m„nnen, du om
	vilken jag vet att heliga gudars ande „r i dig, och att ingen
	hemlighet „r dig f”r sv†r, s„g mig vad jag s†g i min dr”m, och
	vad den betyder.

004:007 Detta var den syn jag hade p† mitt l„ger: Jag s†g i min syn ett
	tr„d st† mitt p† jorden, och det var mycket h”gt.
004:008 Ja, stort och v„ldigt var tr„det, och s† h”gt att det r„ckte upp
	till himmelen och syntes allt intill jordens „nda.
004:009 Dess l”vverk var sk”nt, och de bar mycken frukt, s† att det hade
	f”da †t alla.  Markens djur funno skugga d„runder, och himmelens
	f†glar bodde p† dess grenar, och allt k”tt hade sin f”da d„rav.
004:010 Vidare s†g jag, i den syn jag hade p† mitt l„ger, huru en helig
	„ngel steg ned fr†n himmelen.
004:011 Han ropade med h”g r”st och sade: 'Huggen ned tr„det och sk„ren
	av dess grenar, riven bort dess l”vverk och f”rstr”n dess frukt,
	s† att djuren som ligga d„runder fara sin v„g och f†glarna flyga
	bort ifr†n dess grenar.
004:012 Dock m† stubben med r”tterna l„mnas kvar i jorden, bunden med
	kedjor av j„rn och koppar, bland markens gr„s; av himmelens dagg
	skall han v„tas och hava sin lott med djuren bland markens
	”rter.
004:013 Hans hj„rta skall f”rvandlas, s† att det icke mer „r en
	m„nniskas, och ett djurs hj„rta skall givas †t honom, och sju
	tider skola s† g† fram ”ver honom.
004:014 S† „r det f”rordnat genom „nglarnas r†dslut, och s† „r det
	befallt om denna sak av de heliga, f”r att de levande skola
	besinna att den H”gste r†der ”ver m„nniskors riken och giver dem
	†t vem han vill, ja, upph”jer den l„gste bland m„nniskor till
	att h„rska ”ver dem.'

004:015 S†dan var den dr”m som jag, konung Nebukadnessar, hade.  Och du,
	Beltesassar, m† nu s„ga uttydningen; ty ingen av de vise i mitt
	rike kan s„ga mig uttydningen, men du kan det v„l, ty heliga
	gudars ande „r i dig.˝

004:016 D† stod Daniel, som ocks† hade namnet Beltesassar, en stund
	h„pen, uppfylld av oroliga tankar.  Men konungen tog †ter till
	orda och sade: ˝Beltesassar, l†t icke dr”mmen och vad den
	betyder f”rskr„cka dig.  Beltesassar svarade och sade:
	˝Min herre, o att dr”mmen g„llde dem som hata dig, och dess
	betydelse dina fiender!
004:017 Tr„det som du s†g, vilket var s† stort och v„ldigt och s† h”gt
	att det r„ckte upp till himmelen och syntes ”ver hela jorden,
004:018 och som hade ett s† sk”nt l”vverk och bar mycken frukt, s† att
	det hade f”da †t alla, tr„det under vilket markens djur bodde,
	och p† vars grenar himmelens f†glar hade sina n„sten,
004:019 det „r du sj„lv, o konung, du som har blivit s† stor och v„ldig,
	du vilkens storhet har vuxit, till dess att den har n†tt upp
	till himmelen, och vilkens v„lde str„cker sig till jordens „nda.
004:020 Men att konungen s†g en helig „ngel stiga ned fr†n himmelen,
	vilken sade: 'Huggen ned tr„det och f”rst”ren det; dock m†
	stubben med r”tterna l„mnas kvar i jorden, bunden med kedjor av
	j„rn och koppar, bland markens gr„s; av himmelens dagg skall han
	v„tas och hava sin lott med markens djur, till dess att sju
	tider hava g†tt fram ”ver honom',
004:021 detta betyder f”ljande, o konung, och detta „r den H”gstes
	r†dslut, som har drabbat min herre konungen:
004:022 Du skall bliva utst”tt fr†n m„nniskorna och n”dgas bo ibland
	markens djur och „ta gr„s s†som en oxe och v„tas av himmelens
	dagg; och sju tider skola s† g† fram ”ver dig, till dess du
	besinnar att den H”gste r†der ”ver m„nniskors riken och giver
	dem †t vem han vill.
004:023 Men att det befalldes att tr„dets stubbe med r”tterna skulle
	l„mnas kvar, det betyder att du skall †terf† ditt rike, n„r du
	har besinnat att det „r himmelen som har makten.

004:024 D„rf”r, o konung, m† du l†ta mitt r†d t„ckas dig: g”r dig fri
	ifr†n dina synder genom att g”ra gott, och ifr†n dina
	missg„rningar genom att ”va barmh„rtighet mot de fattiga, om
	till „ventyrs din lycka s† kunde bliva best†ndande.˝

004:025 Allt detta drabbade ocks† konung Nebukadnessar.
004:026 Tolv m†nader d„refter, n„r konungen en g†ng gick omkring p†
	taket av det kungliga palatset i Babel,
004:027 hov han upp sin r”st och sade: ˝Se, detta „r det stora Babel,
	som jag har byggt upp till ett konungas„te genom min v„ldiga
	makt, min h„rlighet till „ra!˝
004:028 Medan ordet „nnu var i konungens mun, kom en r”st fr†n himmelen:
	˝Dig, konung Nebukadnessar, vare det sagt: Ditt rike har blivit
	taget ifr†n dig;
004:029 du skall bliva utst”tt fr†n m„nniskorna och n”dgas bo ibland
	markens djur och „ta gr„s s†som en oxe; och sju tider skola s†
	g† fram ”ver dig, till dess du besinnar att den H”gste r†der
	”ver m„nniskors riken och giver dem †t vem han vill.˝
004:030 I samma stund gick det ordet i fullbordan p† Nebukadnessar; han
	blev utst”tt fr†n m„nniskorna och m†ste „ta gr„s s†som en oxe,
	och av himmelens dagg v„ttes hans kropp, till dess att hans h†r
	v„xte och blev s†som ”rnfj„drar, och till dess att hans naglar
	blevo s†som f†gelklor.

004:031 Men n„r tiden var f”rliden, upplyfte jag, Nebukadnessar, mina
	”gon till himmelen och fick †ter mitt f”rst†nd.  D† lovade jag
	den H”gste, jag prisade och „rade honom som lever evinnerligen,
	honom vilkens v„lde „r ett evigt v„lde, och vilkens rike varar
	fr†n sl„kte till sl„kte,
004:032 honom mot vilken alla som bo p† jorden „ro att akta s†som intet,
	ty han g”r vad han vill b†de med himmelens h„r och med dem som
	bo p† jorden, och ingen kan st† emot hans hand eller s„ga till
	honom: ˝Vad g”r du?˝

004:033 S† fick jag d† p† den tiden †ter mitt f”rst†nd, och jag fick
	tillbaka min h„rlighet och glans, mitt rike till „ra; och mina
	r†dsherrar och storm„n s”kte upp mig.  Och jag blev †ter insatt i
	mitt rike, och „nnu st”rre makt blev mig given.
004:034 D„rf”r prisar nu jag, Nebukadnessar, och upph”jer och „rar
	himmelens konung, ty alla hans g„rningar „ro sanning, och hans
	v„gar „ro r„tta, och dem som vandra i h”gmod kan han ”dmjuka.
005:001 Konung Belsassar gjorde ett stort g„stabud f”r sina tusen
	storm„n och h”ll dryckeslag med de tusen.
005:002 Medan nu Belsassar var under vinets v„lde, befallde han att man
	skulle b„ra fram de k„rl av guld och silver, som hans fader
	Nebukadnessar hade tagit ur templet i Jerusalem; ur dem skulle
	s† konungen och hans storm„n, hans gem†ler och bihustrur dricka.
005:003 D† bar man fram de gyllene k„rl som hade blivit tagna ur
	tempelsalen i Guds hus i Jerusalem; och konungen och hans
	storm„n, hans gem†ler och bihustrur drucko ur dem.
005:004 Medan de s† drucko vin, prisade de sina gudar av guld och
	silver, av koppar, j„rn, tr„ och sten.

005:005 D† visade sig i samma stund fingrar s†som av en m„nniskohand,
	vilka mitt emot den stora ljusstaken skrevo p† den vitmenade
	v„ggen i konungens palats; och konungen s†g handen som skrev.
005:006 D† vek f„rgen bort ifr†n konungens ansikte, och han uppfylldes
	av oroliga tankar, s† att hans l„nder sk„lvde och hans kn„n
	slogo emot varandra.
005:007 Och konungen ropade med h”g r”st och befallde att man skulle
	h„mta besv„rjarna, kald‚erna ock stj„rntydarna.  Och konungen l„t
	s„ga s† till de vise i Babel: ˝Vemhelst som kan l„sa denna
	skrift och meddela mig dess uttydning, han skall bliva kl„dd i
	purpur, och den gyllene kedjan skall h„ngas om hans hals, och
	han skall bliva den tredje herren i riket.˝

005:008 D† kommo alla konungens vise tillst„des, men de kunde icke l„sa
	skriften eller s„ga konungen dess uttydning.
005:009 D† blev konung Belsassar „nnu mer f”rskr„ckt, och f„rgen vek
	bort ifr†n hans ansikte, och hans storm„n stodo best”rta.
005:010 Men n„r konungens och hans storm„ns tal kom f”r konungamodern,
	begav hon sig till g„stabudssalen; d„r tog hon till orda och
	sade: ˝M† du leva evinnerligen, o konung!  L†t icke oroliga
	tankar uppfylla dig, och m† f„rgen icke vika bort ifr†n ditt
	ansikte.
005:011 I ditt rike finnes en man i vilken heliga gudars ande „r.  I din
	faders dagar befanns han hava insikt och f”rst†nd och vishet,
	lik gudars vishet; och din fader, konung Nebukadnessar, satte
	honom till den ”verste bland sp†m„nnen, besv„rjarna, kald‚erna
	och stj„rntydarna; ja, detta gjorde din fader konungen,
005:012 eftersom en ”verm†ttan h”g ande och klokhet och f”rst†nd och
	skicklighet att uttyda dr”mmar och l”sa g†tor och reda ut
	invecklade ting fanns hos denne Daniel, †t vilken konungen hade
	givit namnet Beltesassar.  L†t d„rf”r nu tillkalla Daniel; han
	skall meddela uttydningen.˝

005:013 N„r s† Daniel hade blivit h„mtad till konungen, talade denne
	till Daniel och sade: ˝Du „r ju Daniel, en av de judiska f†ngar
	som min fader konungen f”rde hit fr†n Juda?
005:014 Jag har h”rt s„gas om dig att gudars ande „r i dig, och att du
	har befunnits hava insikt och f”rst†nd och ”verm†ttan stor
	vishet.
005:015 Nu „r det s†, att de vise och besv„rjarna hava blivit h„mtade
	hit till mig f”r att l„sa denna skrift och s„ga mig dess
	uttydning; men de kunna icke meddela mig n†gon uttydning d„rp†.
005:016 Men om dig har jag h”rt att du kan giva uttydningar och reda ut
	invecklade ting.  Om du allts† nu kan l„sa skriften och s„ga mig
	dess uttydning, s† skall du bliva kl„dd i purpur, och den
	gyllene kedjan skall h„ngas om din hals, och du skall bliva den
	tredje herren i riket.˝

005:017 D† svarade Daniel och sade till konungen:

	˝Dina g†vor m† du sj„lv beh†lla, och dina sk„nker m† du giva †t
	en annan; dem f”rutan skall jag l„sa skriften f”r konungen och
	s„ga honom uttydningen:

005:018 Źt din fader Nebukadnessar, o konung, gav den h”gste Guden rike,
	storhet, „ra och h„rlighet;
005:019 och f”r den storhets skull som han hade givit honom darrade alla
	folk och stammar och tungom†l, i f”rskr„ckelse f”r honom.  Vem
	han ville d”dade han, och vem han ville l„t han leva; vem han
	ville upph”jde han, och vem han ville ”dmjukade han.
005:020 Men n„r hans hj„rta f”rh„vde sig och hans ande blev stolt och
	”vermodig, d† st”rtades han fr†n sin konungatron, och hans „ra
	togs ifr†n honom.
005:021 Han blev utst”tt fr†n m„nniskors barn, och hans hj„rta blev likt
	ett djurs, och han m†ste bo ibland vild†snor och „ta gr„s s†som
	en oxe, och av himmelens dagg v„ttes hans kropp -- detta till
	dess han besinnade att den h”gste Guden r†der ”ver m„nniskors
	riken och upph”jer vem han vill till att h„rska ”ver dem.
005:022 Men du, Belsassar, hans son, som har vetat allt detta, har „nd†
	icke ”dmjukat ditt hj„rta,
005:023 utan f”rh„vt dig mot himmelens Herre och l†tit b„ra fram inf”r
	dig k„rlen fr†n hans hus; och du och dina storm„n, dina gem†ler
	och bihustrur haven druckit vin ur dem och du har d„runder
	prisat dina gudar av silver och guld, av koppar, j„rn, tr„ och
	sten, som varken se eller h”ra eller veta n†got.  Men den Gud som
	har i sitt v†ld din ande och alla dina v„gar, honom har du icke
	„rat.

005:024 D„rf”r har nu av honom denna hand blivit s„nd och denna skrift
	blivit tecknad.
005:025 Och s† lyder den skrift som h„r „r tecknad: Mene mene tekel
	u-farsin.
005:026 Och detta „r uttydningen d„rp†: Mene, det betyder: Gud har
	r„knat ditt rikes dagar och gjort „nde p† det
005:027 Tekel, det betyder: du „r v„gd p† en v†g och befunnen f”r
	l„tt.
005:028 Peres, det betyder: ditt rike har blivit styckat och givet †t
	meder och perser.˝

005:029 D† befallde Belsassar att man skulle kl„da Daniel i purpur, och
	att den gyllene kedjan skulle h„ngas om hans hals, och att man
	skulle utropa om honom att han skulle vara den tredje herren i
	riket.

005:030 Samma natt blev Belsassar, kald‚ernas konung, d”dad.

006:031 Och Darejaves av Medien mottog riket, n„r han var sextiotv† †r
	gammal.

006:001 Darejaves fann f”r gott att s„tta ”ver riket ett hundra tjugu
	satraper, f”r att s†dana skulle finnas ”verallt i riket.
006:002 Och ”ver dem satte han tre furstar, av vilka Daniel var en;
	inf”r dessa skulle satraperna avl„gga r„kenskap, s† att konungen
	icke lede n†got men.
006:003 Men Daniel gjorde sig bem„rkt framf”r de andra furstarna och
	satraperna, ty en ”verm†ttan h”g ande var i honom, och konungen
	var bet„nkt p† att s„tta honom ”ver hela riket.

006:004 D† s”kte de andra furstarna och satraperna att finna n†gon sak
	mot Daniel i det som angick riket.  Men de kunde icke finna n†gon
	s†dan sak eller n†got som var or„tt, eftersom han var trogen i
	sin tj„nst; ingen f”rsummelse och intet or„tt var att finna hos
	honom.
006:005 D† sade m„nnen: ˝Vi l„ra icke finna n†gon sak mot denne Daniel,
	om vi icke till „ventyrs kunna finna en s†dan i hans
	gudsdyrkan.˝

006:006 D„refter skyndade furstarna och satraperna in till konungen och
	sade till honom s†: ˝M† du leva evinnerligen, konung Darejaves!
006:007 Alla rikets furstar, landsh”vdingarna och satraperna,
	r†dsherrarna och st†th†llarna hava r†dslagit om att en kunglig
	f”rordning borde utf„rdas och ett f”rbud stadgas, av det
	inneh†ll att vilken som helst som under trettio dagar v„nder sig
	med b”n till n†gon annan, vare sig gud eller m„nniska, „n till
	dig, o konung, han skall kastas i lejongropen.
006:008 S† l†t nu, o konung, h„rom utf„rda ett f”rbud och s„tta upp en
	skrivelse, som efter Mediens och Persiens oryggliga lag icke kan
	†terkallas.˝
006:009 I ”verensst„mmelse h„rmed l„t d† konung Darejaves s„tta upp en
	skrivelse och utf„rda ett f”rbud.

006:010 Men s† snart Daniel hade f†tt veta att skrivelsen var uppsatt,
	gick han in i sitt hus, varest han i sin ”vre sal hade f”nster
	som voro ”ppna i riktning mot Jerusalem.  D„r f”ll han tre g†nger
	om dagen ned p† sina kn„n och bad och tackade sin Gud, s†som han
	f”rut hade pl„gat g”ra.
006:011 N„r m„nnen nu skyndade till, funno de Daniel bedjande och
	†kallande sin Gud.
006:012 D„refter gingo de till konungen och fr†gade honom ang†ende det
	kungliga f”rbudet: ˝Har du icke l†tit s„tta upp ett f”rbud, av
	det inneh†ll att vilken som helst som under trettio dagar v„nder
	sig med b”n till n†gon annan, vare sig gud eller m„nniska, „n
	till dig, o konung, han skall kastas i lejongropen?˝  Konungen
	svarade och sade: ˝Jo, och det p†budet st†r fast efter Mediens
	och Persiens oryggliga lag.˝
006:013 D† svarade de och sade till konungen: ˝Daniel, en av de judiska
	f†ngarna, aktar varken p† dig eller p† det f”rbud som du har
	l†tit s„tta upp, utan f”rr„ttar sin b”n tre g†nger om dagen.˝
006:014 N„r konungen h”rde detta, blev han mycket bedr”vad och gjorde
	sig bekymmer ”ver huru han skulle kunna r„dda Daniel; „nda till
	solnedg†ngen m”dade han sig med att s”ka en utv„g att hj„lpa
	honom.
006:015 D† skyndade m„nnen till konungen och sade till honom: ˝Vet, o
	konung, att det „r en Mediens och Persiens lag att intet f”rbud
	och ingen f”rordning som konungen utf„rdar kan †terkallas.˝
006:016 D† l„t konungen h„mta Daniel och kasta honom i lejongropen och
	konungen talade till Daniel och sade: ˝Din Gud, den som du s†
	oavl†tligen dyrkar, han m† r„dda dig.˝
006:017 Och man f”rde fram en sten och lade den ”ver gropens ”ppning,
	och konungen f”rseglade den med sitt eget och med sina storm„ns
	signet, f”r att ingen f”r„ndring skulle kunna g”ras i det som nu
	hade skett med Daniel.

006:018 D„refter gick konungen hem till sitt palats och tillbragte hela
	natten under fasta och l„t inga kvinnor komma inf”r sig; och
	s”mnen flydde honom.
006:019 Sedan om morgonen, n„r det dagades, stod konungen upp och gick
	med hast till lejongropen.
006:020 Och n„r han hade kommit n„ra intill gropen, ropade han p† Daniel
	med „ngslig r”st; konungen talade till Daniel och sade: ˝Daniel,
	du den levande Gudens tj„nare, har v„l din Gud, den som du s†
	oavl†tligen dyrkar, kunnat r„dda dig fr†n lejonen?˝
006:021 D† svarade Daniel konungen: ˝M† du leva evinnerligen, o konung!
006:022 Min Gud har s„nt sin „ngel och tillslutit lejonens gap, s† att
	de icke hava gjort mig n†gon skada.  Ty jag har inf”r honom
	befunnits oskyldig; ej heller har jag f”rbrutit mig mot dig, o
	konung.

006:023 D† blev konungen mycket glad, och befallde att man skulle taga
	Daniel upp ur gropen.  Och n„r Daniel hade blivit tagen upp ur
	gropen, kunde man icke uppt„cka n†gon skada p† honom; ty han
	hade trott p† sin Gud.
006:024 Sedan l„t konungen h„mta de m„n som hade anklagat Daniel, och
	han l„t kasta dem i lejongropen, med deras barn och hustrur; och
	innan de „nnu hade hunnit till bottnen i gropen, f”llo lejonen
	”ver dem och krossade alla deras ben.

006:025 D„refter l„t konung Darejaves skriva till alla folk och stammar
	och tungom†l som funnos p† hela jorden: ˝Mycken frid vare med
	eder!
006:026 H„rmed giver jag befallning att man inom mitt rikes hela omr†de
	skall b„va och frukta f”r Daniels Gud.  Ty han „r den levande
	Guden, som f”rbliver evinnerligen; och hans rike „r s†dant att
	det icke kan f”rst”ras, och hans v„lde best†r intill „nden.
006:027 Han „r en r„ddare och hj„lpare, och han g”r tecken och under i
	himmelen och p† jorden, han som har r„ddat Daniel ur lejonens
	v†ld.˝

006:028 Och denne Daniel steg i „ra och makt under Darejaves' och under
	persern Kores' regeringar.
007:001 I den babyloniske konungen Belsassars f”rsta regerings†r hade
	Daniel en dr”m och s†g en syn p† sitt l„ger.  Sedan tecknade han
	upp dr”mmen och meddelade huvudsumman av dess inneh†ll.
007:002 Detta „r Daniels ber„ttelse:

	Jag hade en syn om natten, och s†g i den huru himmelens fyra
	vindar stormade fram mot det stora havet.
007:003 Och fyra stora djur stego upp ur havet, det ena icke likt det
	andra.

007:004 Det f”rsta liknade ett lejon, men det hade vingar s†som en
	”rn.  Medan jag „nnu s†g h„rp†, rycktes vingarna av djuret, och
	det restes upp fr†n jorden, s† att det blev st„llt p† tv† f”tter
	s†som en m„nniska, och ett m„nskligt hj„rta blev givet †t det.

007:005 Sedan fick jag se „nnu ett djur, det andra i ordningen; det var
	likt en bj”rn, och det reste upp sin ena sida, och det hade tre
	revben i sitt gap, mellan t„nderna.  Och till det djuret blev s†
	sagt: ˝St† upp och sluka mycket k”tt.˝

007:006 D„refter fick jag se ett annat djur, som liknade en panter, men
	p† sina sidor hade det fyra f†gelvingar; och djuret hade fyra
	huvuden, och v„lde blev givet †t det.

007:007 D„refter fick jag i min syn om natten se ett fj„rde djur,
	”verm†ttan f”rskr„ckligt, fruktansv„rt och starkt; det hade
	stora t„nder av j„rn, det uppslukade och krossade, och vad som
	blev kvar trampade det under f”tterna; det var olikt alla de
	f”rra djuren och hade tio horn.
007:008 Men under det att jag betraktade hornen, fick jag se huru mellan
	dem ett annat horn sk”t upp, ett litet, f”r vilket tre av de
	f”rra hornen blevo bortst”tta; och se, det hornet hade ”gon lika
	m„nnisko”gon, och en mun som talade stora ord.

007:009 Medan jag „nnu s†g h„rp†, blevo troner framsatta, och en som var
	gammal satte sig ned.  Hans kl„dnad var sn”vit, och h†ret p† hans
	huvud var s†som ren ull; hans tron var av eldsl†gor, och hjulen
	d„rp† voro av flammande eld.
007:010 En flod av eld str”mmade ut fr†n honom, tusen g†nger tusen voro
	hans tj„nare, och tio tusen g†nger tio tusen stodo d„r till hans
	tj„nst.  S† satte man sig ned till doms, och b”cker blevo
	uppl†tna.
007:011 Medan jag nu s†g h„rp†, skedde det att, f”r de stora ords skull
	som hornet talade -- medan jag „nnu s†g h„rp† -- djuret d”dades
	och dess kropp f”rst”rdes och kastades i elden f”r att br„nnas
	upp.
007:012 Fr†n de ”vriga djuren togs ock deras v„lde, ty deras livsl„ngd
	var best„md till tid och stund.

007:013 Sedan fick jag, i min syn om natten, se huru en som liknade en
	m„nniskoson kom med himmelens skyar; och han nalkades den gamle
	och f”rdes fram inf”r honom.
007:014 Źt denne gavs v„lde och „ra och rike, och alla folk och stammar
	och tungom†l m†ste tj„na honom.  Hans v„lde „r ett evigt v„lde,
	som icke skall tagas ifr†n honom, och hans rike skall icke
	f”rst”ras.

007:015 D† k„nde jag, Daniel, min ande oroas i sin boning, och den syn
	som jag hade haft f”rskr„ckte mig.
007:016 Jag gick fram till en av dem som stodo d„r och bad honom om en
	tillf”rlitlig f”rklaring p† allt detta Och han svarade mig och
	sade mig uttydningen d„rp†:
007:017 ˝De fyra stora djuren betyda att fyra konungar skola uppst† p†
	jorden.
007:018 Men sedan skola den H”gstes heliga undf† riket och taga det i
	besittning f”r evig tid, ja, f”r evigheters evighet.˝

007:019 D„refter ville jag hava tillf”rlitlig f”rklaring ang†ende det
	fj„rde djuret, som var olikt alla de andra, det som var s†
	”verm†ttan f”rskr„ckligt och hade t„nder av j„rn och klor av
	koppar, det som uppslukade och krossade och sedan trampade under
	f”tterna vad som blev kvar;
007:020 s† ock ang†ende de tio hornen p† dess huvud, och ang†ende det
	nya hornet, det som sedan sk”t upp, och f”r vilket tre andra
	f”llo av, det hornet som hade ™gon, och en mun som talade stora
	ord, det som var st”rre att sk†da „n de ”vriga,
007:021 det hornet som jag ock hade sett; f”ra krig mot de heliga och
	bliva dem ”verm„ktigt,
007:022 till dess att den gamle kom och r„tt blev skipad †t den H”gstes
	heliga och tiden var inne, d† de heliga fingo taga riket i
	besittning.

007:023 D† svarade han s†: ˝Det fj„rde djuret betyder att ett fj„rde
	rike skall uppst† p† jorden, ett som „r olikt alla de andra
	rikena.  Det skall uppsluka hela jorden och f”rtrampa och krossa
	den.
007:024 Och de tio hornen betyda att tio konungar skola uppst† i det
	riket; och efter dem skall uppst† en annan, som skall vara olik
	de f”rra, och som skall sl† ned tre konungar.
007:025 Och denne skall upph„va sitt tal mot den H”gste och f”r”da den
	H”gstes heliga; han skall s„tta sig i sinnet att f”r„ndra heliga
	tider och lagar; och de skola givas i hans hand under en tid,
	och tider, och en halv tid.
007:026 Men dom skall bliva h†llen, och hans v„lde skall tagas ifr†n
	honom och f”rd„rvas och f”rg”ras i grund.
007:027 Men rike och v„lde och storhet, ut”ver alla riken under
	himmelen, skall givas †t den H”gstes heligas folk.  Dess rike
	skall vara ett evigt rike, och alla v„lden skola tj„na och lyda
	det.˝

007:028 H„r slutar ber„ttelsen.  Men jag, Daniel, uppfylldes av m†nga
	oroliga tankar, och f„rgen vek bort ifr†n mitt ansikte; men jag
	bevarade i mitt hj„rta vad som hade h„nt.
008:001 I konung Belsassars tredje regerings†r s†g jag, Daniel, en syn,
	en som kom efter den jag f”rut hade sett.
008:002 D† jag nu i denna syn s†g till, tyckte jag mig vara i Susans
	borg i h”vdingd”met Elam; och d† jag vidare s†g till i synen,
	fann jag mig vara vid floden Ulai.
008:003 Och n„r jag lyfte upp mina ”gon, fick jag se en v„dur st†
	framf”r floden, och han hade tv† horn; och b†da hornen voro
	h”ga, men det ena var h”gre „n det andra, och detta som var
	h”gre sk”t sist upp.
008:004 Jag s†g v„duren st”ta med hornen v„sterut och norrut och
	s”derut, och intet djur kunde st† honom emot, och ingen kunde
	r„dda ur hans v†ld; han for fram s†som han ville och f”retog sig
	stora ting.

008:005 Och n„r jag vidare gav akt, fick jag se en bock komma
	v„sterifr†n och g† fram ”ver hela jorden, dock utan att r”ra vid
	jorden; och bocken hade ett ansenligt horn i pannan.
008:006 Och han nalkades v„duren med de b†da hornen, den som jag hade
	sett st† framf”r floden, och sprang emot honom i v„ldig vrede.
008:007 Jag s†g honom komma „nda inp† v„duren och st”rta ”ver honom i
	f”rbittring, och han st”tte till v„duren och krossade hans b†da
	horn, s† att v„duren icke hade n†gon kraft att st† emot
	honom.  Sedan slog han honom till jorden och trampade p† honom;
	och ingen fanns, som kunde r„dda v„duren ur hans v†ld.

008:008 Och bocken f”retog sig mycket stora ting.  Men n„r han hade
	blivit som starkast, brast det stora hornet s”nder, och fyra
	andra ansenliga horn sk”to upp i dess st„lle, †t himmelens fyra
	v„derstreck.
008:009 Och fr†n ett av dem gick ut ett nytt horn, i begynnelsen litet,
	och det v„xte ”verm†ttan s”derut och ”sterut och †t ˝det h„rliga
	landet˝ till.
008:010 Och det v„xte „nda upp till himmelens h„rskara och kastade n†gra
	av denna h„rskara, av stj„rnorna, ned till jorden och trampade
	p† dem.
008:011 Ja, till och med mot h„rskarornas furste f”retog han sig stora
	ting: han tog bort ifr†n honom det dagliga offret, och hans
	helgedoms boning slogs ned.
008:012 J„mte det dagliga offret bliver ock en h„rskara prisgiven, f”r
	”vertr„delses skull.  Och det sl†r sanningen ned till jorden och
	lyckas v„l i vad det f”retager sig.

008:013 Sedan h”rde jag en av de heliga tala, och en annan helig fr†gade
	denne som talade: ˝Huru l†ng tid avser synen om det dagliga
	offret, och om ”vertr„delsen som kommer †stad f”r”delse, och om
	f”rtrampandet av b†de helgedom och h„rskara?˝
008:014 D† svarade han mig: ˝Tv† tusen tre hundra aftnar och morgnar;
	d„refter skall helgedomen komma till sin r„tt igen.˝

008:015 N„r nu jag, Daniel, hade sett denna syn och s”kte att f”rst†
	den, fick jag se en som s†g ut s†som en man st† framf”r mig.
008:016 Och mitt ”ver Ulai h”rde jag r”sten av en m„nniska som ropade
	och sade: ˝Gabriel, uttyd synen f”r denne.˝
008:017 D† kom han intill platsen d„r jag stod, men jag blev f”rskr„ckt,
	n„r han kom, och f”ll ned p† mitt ansikte.  Och han sade till
	mig: ˝Giv akt h„rp†, du m„nniskobarn; ty synen syftar p† „ndens
	tid.˝
008:018 Medan han s† talade med mig, l†g jag i vanmakt, med mitt ansikte
	mot jorden; men han r”rde vid mig och reste upp mig igen.

008:019 D„refter sade han: ˝Se, jag vill kung”ra f”r dig vad som skall
	ske, n„r det lider mot slutet med vreden ty p† „ndens tid syftar
	detta.
008:020 V„duren som du s†g, han med de tv† hornen, betyder Mediens och
	Persiens konungar.
008:021 Men bocken „r Javans konung, och det stora hornet i hans panna
	„r den f”rste konungen.
008:022 Men att det brast s”nder, och att fyra andra uppstodo i dess
	st„lle, det betyder att fyra riken skola uppst† av hans folk,
	dock icke j„mlika med honom i kraft.
008:023 Och vid slutet av deras v„lde, n„r ”vertr„darna hava fyllt sitt
	m†tt, skall en fr„ck och arglistig konung uppst†;
008:024 han skall bliva stor i kraft, dock icke j„mlik med den f”rre i
	kraft och han skall komma †stad s† stort f”rd„rv att man m†ste
	f”rundra sig; och han skall lyckas v„l och f† fullborda sitt
	upps†t.  Ja, han skall f”rd„rva m†nga, och j„mv„l de heligas
	folk.
008:025 D„rigenom att han „r s† klok, skall han lyckas s† v„l med sitt
	svek, han skall f”res„tta sig stora ting, of”rt„nkt skall han
	f”rd„rva m†nga.  Ja, mot furstarnas furste skall han s„tta sig
	upp; men utan m„nniskohand skall han d† varda krossad.
008:026 Och synen ang†ende aftnarna och morgnarna, varom nu „r talat, „r
	sanning.  Men g”m du den synen, ty den syftar p† en avl„gsen
	framtid.˝
008:027 Men jag, Daniel, blev maktl”s och l†g sjuk en tid.  Sedan stod
	jag upp och f”rr„ttade min tj„nst hos konungen; och jag var
	h„pen ”ver synen, men ingen f”rstod den.
009:001 I Darejaves', Ahasveros' sons, f”rsta regerings†r -- hans som
	var av medisk sl„kt, men som hade blivit upph”jd till konung
	”ver kald‚ernas rike --
009:002 i dennes f”rsta regerings†r kom jag, Daniel, att i skrifterna
	l„gga m„rke till det antal †r, som HERREN hade angivit f”r
	profeten Jeremia, n„r han sade att han ville l†ta sjuttio †r g†
	till „nda, medan Jerusalem l†g ”de.
009:003 D† v„nde jag mitt ansikte till Herren Gud med ivrig b”n och
	†kallan, och fastade d„rvid i s„ck och aska.
009:004 Jag bad till HERREN, min Gud, och bek„nde och sade:
	˝Ack Herre, du store och fruktansv„rde Gud, du som h†ller
	f”rbund och bevarar n†d mot dem som „lska dig och h†lla dina
	bud!
009:005 Vi hava syndat och gjort illa och varit ogudaktiga och
	avf„lliga; vi hava vikit av ifr†n dina bud och r„tter.
009:006 Vi hava icke h”rsammat dina tj„nare profeterna, som talade i
	ditt namn till v†ra konungar, furstar och fader och till allt
	folket i landet.
009:007 Du, Herre, „r r„ttf„rdig, men vi m†ste blygas, s†som vi ock nu
	g”ra, vi Juda man och Jerusalems inv†nare, ja, hela Israel, b†de
	de som bo n„ra och de som bo fj„rran i alla andra l„nder dit du
	har f”rdrivit dem, d„rf”r att de voro otrogna mot dig.
009:008 Ja, Herre, vi med v†ra konungar, furstar och f„der m†ste blygas,
	d„rf”r att vi hava syndat mot dig.
009:009 Men hos Herren, v†r Gud, „r barmh„rtighet och f”rl†telse.  Ty vi
	voro avf„lliga fr†n
009:010 och h”rde icke HERRENS, v†r Guds, r”st, s† att vi vandrade efter
	hans lagar, dem som han f”relade oss genom sina tj„nare
	profeterna.
009:011 Nej, hela Israel ”vertr„dde din lag och vek av, utan att h”ra
	din r”st.  D„rf”r utg”t sig ock ”ver oss den f”rbannelse som han
	hade svurit att s„nda, och som st†r skriven i Moses, Guds
	tj„nares, lag; ty vi hade ju syndat mot honom.
009:012 Han h”ll sina ord, vad han hade talat mot oss, och mot domarna
	som d”mde oss; och han l„t en s† stor olycka komma ”ver oss, att
	ingenst„des under himmelen n†got s†dant har skett, som det som
	nu har skett i Jerusalem.
009:013 I enlighet med vad som st†r skrivet i Moses lag kom all denna
	olycka ”ver oss, men „nd† s”kte vi icke att blidka HERREN, v†r
	Gud, genom att omv„nda oss fr†n v†ra missg„rningar och akta p†
	din sanning.
009:014 D„rf”r vakade ock HERREN ”ver att olyckan drabbade oss; ty
	HERREN, v†r Gud, „r r„ttf„rdig i alla de g„rningar som han g”r,
	men h”rde icke hans r”st.

009:015 Och nu, Herre, v†r Gud, du som f”rde ditt folk ut ur Egyptens
	land med stark hand, och s† gjorde dig ett namn, som „r detsamma
	„n i dag!  Vi hava syndat, vi hava varit ogudaktiga.
009:016 Men Herre, l†t, f”r all din r„ttf„rdighets skull, din vrede och
	f”rt”rnelse v„nda sig ifr†n din stad Jerusalem, ditt heliga
	berg; ty genom v†ra synder och genom v†ra faders missg„rningar
	hava Jerusalem och ditt folk blivit till sm„lek f”r alla som bo
	omkring oss.
009:017 Och h”r nu, du v†r Gud, din tj„nares b”n och †kallan, och l†t
	ditt ansikte lysa ”ver din ”delagda helgedom, f”r Herrens skull.
009:018 B”j, min Gud, ditt ”ra h„rtill och h”r; ”ppna dina ”gon och se
	vilken f”r”delse som har ”verg†tt oss, och se till staden som „r
	uppkallad efter ditt namn.  Ty icke i f”rlitande p† vad
	r„ttf„rdigt vi hava gjort b”nfalla vi inf”r dig, utan i
	f”rlitande p† din stora barmh„rtighet.
009:019 O Herre, h”r, o Herre, f”rl†t; o Herre, akta h„rp†, och utf”r
	ditt verk utan att dr”ja -- f”r din egen skull, min Gud, ty din
	stad och ditt folk „ro uppkallade efter ditt namn.˝

009:020 Medan jag „nnu s† talade och bad och bek„nde min egen och mitt
	folk Israels synd och inf”r HERREN, min Gud, frambar min f”rb”n
	f”r min Guds heliga berg --
009:021 medan jag allts† „nnu s† talade i min b”n, kom Gabriel till mig
	i flygande hast, den man som jag f”rut hade sett i min syn; och
	det var vid tiden f”r aftonoffret.
009:022 Han undervisade mig och talade till mig och sade:

	˝Daniel, jag har nu begivit mig hit f”r att l„ra dig f”rst†nd.
009:023 Redan n„r du begynte din b”n, utgick befallning, och jag har
	kommit f”r att giva dig besked, ty du „r h”gt ben†dad.  S† giv nu
	akt p† ordet, och akta p† synen.

009:024 Sjuttio veckor „ro best„mda ”ver ditt folk och ”ver din heliga
	stad, innan en gr„ns s„ttes f”r ”vertr„delsen och synderna f† en
	„nde och missg„rningen varder f”rsonad och en evig r„ttf„rdighet
	framhavd, och innan syn och profetia beseglas och en h”ghelig
	helgedom bliver smord.
009:025 S† vet nu och f”rst†: Fr†n den tid d† ordet om att Jerusalem
	†ter skulle byggas upp utgick, till dess en smord, en furste,
	kommer, skola sju veckor f”rg†; och under sextiotv† veckor skall
	det †ter byggas upp med sina gator och sina vallgravar, om ock i
	tider av tr†ngm†l.
009:026 Men efter de sextiotv† veckorna skall en som „r smord f”rg”ras,
	utan att n†gon efterf”ljer honom.  Och staden och helgedomen
	skall en anryckande furstes folk f”rst”ra; men sj„lv skall denne
	f† sin „nde i st”rtfloden.  Och intill „nden skall strid vara;
	f”r”delse „r oryggligt besluten.
009:027 Och han skall med m†nga sluta ett starkt f”rbund f”r en vecka,
	och f”r en halv vecka skola genom honom slaktoffer och spisoffer
	vara avskaffade; och p† styggelsens vinge skall f”r”daren
	komma.  Detta skall fortg†, till dess att f”rst”ring och
	oryggligt besluten straffdom utgjuter sig ”ver f”r”daren.˝
010:001 I den persiske konungen Kores' tredje regerings†r fick Daniel,
	som ock kallades Beltesassar, en uppenbarelse; den uppenbarelsen
	„r sanning och b†dar stor vederm”da.  Och han aktade p†
	uppenbarelsen och lade m„rke till synen.

010:002 Jag, Daniel, hade d† g†tt s”rjande tre veckors tid.
010:003 Jag †t ingen smaklig mat, k”tt och vin kommo icke i min mun, ej
	heller smorde jag min kropp med olja, f”rr„n de tre veckorna
	hade g†tt till „nda.
010:004 P† tjugufj„rde dagen i f”rsta m†naden, n„r jag var vid stranden
	av den stora floden, n„mligen Hiddekel,
010:005 fick jag, d† jag lyfte upp mina ”gon, se en man st† d„r, kl„dd i
	linnekl„der och omgjordad kring sina l„nder med ett b„lte av
	guld fr†n Ufas.
010:006 Hans kropp var s†som av krysolit hans ansikte liknade en
	ljungeld hans ”gon voro s†som eldbloss, han armar och f”tter
	s†som gl„nsande koppar; och ljudet av hans tal var s†som ett
	v„ldigt d†n.
010:007 Och jag, Daniel, var den ende som s†g synen; de m„n som voro med
	mig s†go den icke, men en stor f”rskr„ckelse f”ll ”ver dem, s†
	att de flydde bort och g”mde sig.
010:008 S† blev jag allena kvar, och n„r jag s†g den stora synen,
	f”rgick all min kraft; f„rgen vek bort ifr†n mitt ansikte, s†
	att det blev d”dsblekt, och jag hade ingen kraft mer kvar.

010:009 D† h”rde jag ljudet av hans tal; och p† samma g†ng jag h”rde
	ljudet av hans tal, d„r jag l†g i vanmakt p† mitt ansikte, med
	ansiktet mot jorden,
010:010 r”rde en hand vid mig och hj„lpte mig, s† att jag sk„lvande
	kunde resa mig p† mina kn„n och h„nder.
010:011 Sedan sade han till mig: ˝Daniel, du h”gt ben†dade man, giv akt
	p† de ord som jag vill tala till dig, och res dig upp p† dina
	f”tter; ty jag har nu blivit s„nd till dig.˝  N„r han s† talade
	till mig, reste jag mig b„vande upp.
010:012 Och han sade till mig: ˝Frukta icke, Daniel, ty redan ifr†n
	f”rsta dagen, d† n„r du v„nde ditt hj„rta till att s”ka f”rst†nd
	och till att ”dmjuka dig inf”r din Gud, hava dina ord varit
	h”rda; och jag har nu kommit f”r dina ords skull.
010:013 Fursten f”r Persiens rike stod mig emot under tjuguen dagar; men
	d† kom Mikael, en av de f”rn„msta furstarna, mig till hj„lp,
	under det att jag f”rut hade st†tt d„r allena mot Persiens
	konungar.
010:014 Och nu har jag kommit f”r att undervisa dig om vad som skall
	h„nda ditt folk i kommande dagar; ty ocks† detta „r en syn som
	syftar p† framtiden.˝

010:015 Under det han s† talade till mig, b”jde jag mitt ansikte mot
	jorden och var stum.
010:016 Men se, han som var lik en m„nniska r”rde vid mina l„ppar.  D†
	uppl„t jag min mun och talade och sade till honom som stod
	framf”r mig: ˝Min herre, vid den syn jag s†g har jag k„nt mig
	gripen av v†nda, och jag har ingen kraft mer kvar.
010:017 Huru skulle ocks† min herres tj„nare, en s†dan som jag, kunna
	tala med en s†dan som min herre „r?  Jag har nu ingen kraft mer i
	mig och f”rm†r icke mer att andas.˝
010:018 D† r”rde han som s†g ut s†som en m„nniska †ter vid mig och
	styrkte mig.
010:019 Han sade: ˝Frukta icke, du h”gt ben†dade man; frid vare med dig,
	var stark, ja, var stark.˝  N„r han s† talade med mig, k„nde jag
	mig styrkt och sade: ˝Tala, min herre, ty du har nu styrkt mig.˝
010:020 D† sade han: ˝Kan du nu f”rst† varf”r jag har kommit till dig?
	Men jag m†ste strax v„nda tillbaka f”r att strida mot fursten
	f”r Persien, och n„r jag „r fri ifr†n honom, kommer fursten f”r
	Javan.
010:021 Dock vill jag f”rkunna f”r dig vad som „r upptecknat i
	sanningens bok.  Och ingen enda st†r mig bi mot dessa, f”rutom
	Mikael, eder furste.

010:001 Och jag stod vid hans sida s†som hans st”d och v„rn i medern
	Darejaves' f”rsta regerings†r.

011:002 Och nu skall jag f”rkunna f”r dig vad visst „r.

	Se, „nnu tre konungar skola uppst† i Persien, och den fj„rde
	skall f”rv„rva sig st”rre rikedomar „n n†gon av de andra, och
	n„r han har blivit som starkast genom sina rikedomar, skall han
	uppbjuda all sin makt mot Javans rike.
011:003 Sedan skall en v„ldig konung uppst†, och han skall h„rska med
	stor makt och g”ra vad han vill.
011:004 Men knappt har han uppst†tt, s† skall hans rike brista s”nder
	och bliva delat efter himmelens f”rra v„derstreck; och det skall
	icke tillfalla hans avkomlingar eller f”rbliva lika m„ktigt som
	n„r han hade makten; ty hans rike skall omst”rtas och tillfalla
	andra „n dem.

011:005 Och konungen i S”derlandet skall bliva m„ktig, s† ock en av hans
	furstar; ja, denne skall bliva en „nnu m„ktigare h„rskare „n han
	sj„lv, och hans herrad”me skall bliva stort.
011:006 Och efter n†gra †r skola de f”rbinda sig med varandra, och
	S”derlandskonungens dotter skall draga till konungen i
	Nordlandet f”r att komma †stad f”rlikning.  Men hon skall icke
	kunna beh†lla den makt hon vinner, ej heller skall han och hans
	makt bliva best†ndande; utan hon skall bliva given till pris,
	hon j„mte dem som l„to henne draga dit, b†de hennes fader och
	den man som i sin tid tog henne till sig.

011:007 Men av telningarna fr†n hennes rot skall en stiga upp p† hans
	plats; denne skall draga mot Nordlandskonungens h„r och tr„nga
	in i hans f„ste och g”ra med folket vad han vill och beh†lla
	”vermakten.
011:008 Deras gudar och bel„ten och deras dyrbara h†vor, b†de silver och
	guld, skall han ock f”ra s†som byte till Egypten.  Sedan skall
	han i n†gra †r l„mna Nordlandskonungen i ro.
011:009 D„remot skall denne tr„nga in i S”derlandskonungens rike, men
	han skall f† v„nda tillbaka till sitt land igen.

011:010 Och hans s”ner skola rusta sig till strid och samla en v„ldig
	krigs h„r; och den skall rycka fram och sv„mma ”ver och utbreda
	sig; och den skall komma igen, och striden skall f”ras „nda fram
	till hans f„ste.
011:011 D† skall konungen i S”derlandet resa sig i f”rbittring och draga
	ut och strida mot konungen i Nordlandet; och denne skall st„lla
	upp en stor h„rskara, men den h„rskaran skall varda given i den
	andres hand.
011:012 N„r d† h„rskaran „r sin kos, v„xer hans ”vermod; men om han „n
	han slagit ned tiotusenden, f†r han dock icke makten.
011:013 Konungen i Nordlandet skall st„lla upp en ny h„rskara, st”rre „n
	den f”rra; och efter en tid av n†gra †r skall han komma med en
	stor krigsh„r och stora f”rr†d.
011:014 Vid samma tid skola m†nga andra resa sig mot konungen i
	S”derlandet; v†ldsm„n av ditt eget folk skola ock upph„va sig,
	f”r att synen skall fullbordas; men dessa skola falla.
011:015 Och konungen i Nordlandet skall rycka an och kasta upp vallar
	och intaga en v„lbef„st stad; och S”derlandets makt skall icke
	kunna h†lla st†nd, dess utvalda krigsfolk skall icke hava n†gon
	kraft till motst†nd.
011:016 Och han som rycker emot honom skall g”ra vad han vill, och ingen
	skall kunna st† emot honom; han skall s„tta sig fast i ˝det
	h„rliga landet˝, och f”rst”ring skall komma genom hans hand.
011:017 Han skall rycka an med hela sitt rikes makt; dock „r han h†gad
	f”r f”rlikning, och en s†dan skall han komma †stad.  En av sina
	d”ttrar skall han giva †t honom till hustru, henne till
	f”rd„rv.  Men detta skall icke hava n†got best†nd och icke vara
	honom till gagn.
011:018 D„refter skall han v„nda sig mot ”l„nderna och intaga m†nga; men
	en h„rf”rare skall g”ra slut p† hans sm„delser, ja, l†ta hans
	sm„delser v„nda tillbaka ”ver honom sj„lv.
011:019 D† skall han v„nda sig till sitt eget lands f„sten; men han
	skall vackla och falla och sedan icke mer finnas till.
011:020 Och p† hans plats skall uppst† en annan, en som l†ter en fogde
	draga igenom det land som „r hans rikes prydnad; men efter n†gra
	dagar skall han st”rtas, dock icke genom vrede, ej heller i
	krig.

011:021 Och p† hans plats skall uppst† en f”raktlig man, †t vilken
	konungav„rdighet icke var „mnad; of”rt„nkt skall han komma och
	bem„ktiga sig riket genom r„nker.
011:022 Och ”versv„mmande h„rar skola sv„mmas bort f”r honom och
	krossas, s† ock f”rbundets furste.
011:023 Fr†n den stund d† man f”rbinder sig med honom skall han bedriva
	svek.  Han skall draga †stad och f† ”vermakten, med allenast
	litet folk.
011:024 Of”rt„nkt skall han falla in i landets b”rdigaste trakter, och
	skall g”ra ting som hans f„der och hans f„ders f„der icke hade
	gjort; byte och rov och gods skall han str” ut †t sitt folk; och
	mot f„stena skall han f”rehava anslag, intill en viss tid.

011:025 Och han skall uppbjuda sin kraft; och sitt mod emot konungen i
	S”derlandet och komma med en stor h„r, men konungen i
	S”derlandet skall ock rusta sig till strid, med en mycket stor
	och talrik h„r; dock skall han icke kunna h†lla st†nd, f”r de
	anslags skull som g”ras mot honom.
011:026 De som „ta hans br”d skola st”rta honom.  Och hans h„r skall
	sv„mma ”ver, och m†nga skola bliva slagna och falla.
011:027 B†da konungarna skola hava ont i sinnet, d„r de sitta tillhopa
	vid samma bord, skola de tala l”gn, men det skall icke hava
	n†gon framg†ng; ty „nnu dr”jer „nden, intill den best„mda tiden.
011:028 Han skall v„nda tillbaka till sitt land med stora f”rr†d, och
	han skall l„gga planer mot det heliga f”rbundet; och n„r han har
	fullbordat dem, skall han v„nda tillbaka till sitt land.

011:029 P† best„md tid skall han sedan †ter draga †stad mot S”derlandet,
	men denna senare g†ng skall det ej g† s†som den f”rra.
011:030 Ty skepp fr†n Kittim skola komma emot honom, och han skall
	f”rlora modet.  D† skall han v„nda om och rikta sin vrede mot det
	heliga f”rbundet och giva den fritt lopp.  Och n„r han har kommit
	hem, skall han lyssna till dem som hava ”vergivit det heliga
	f”rbundet.
011:031 Och h„rar, uts„nda av honom, skola komma och osk„ra helgedomens
	f„ste och avskaffa det dagliga offret och st„lla upp f”r”delsens
	styggelse.
011:032 Och dem som hava kr„nkt f”rbundet skall han med hala ord locka
	till helt avfall; men de av folket, som k„nna sin Gud, skola st†
	fasta och h†lla ut.
011:033 Och de f”rst†ndiga bland folket skola l„ra m†nga insikt; men de
	skola bliva hems”kta med sv„rd och eld, med f†ngenskap och
	plundring, till en tid;
011:034 dock skall under hems”kelsen en liten seger besk„ras dem, och
	m†nga skola d† av skrymteri sluta sig till dem.
011:035 Hems”kelsen skall tr„ffa somliga av de f”rst†ndiga, f”r att en
	luttring skall ske bland dem, s† att de varda renade och tvagna
	till „ndens tid; ty „nnu dr”jer denna, intill den best„mda
	tiden.

011:036 Och konungen skall g”ra vad han vill och skall f”rh„va sig och
	upptr„da stormodigt mot allt vad gud heter; ja, mot gudars Gud
	skall han tala s†dant att man m†ste f”rundra sig.  Och allt skall
	lyckas honom v„l, till dess att vredens tid „r ute, d† n„r det
	har skett, som „r oryggligt beslutet.
011:037 P† sina f„ders gudar skall han icke akta, ej heller skall han
	akta p† den som „r kvinnors lust eller p† n†gon annan Gud, utan
	han skall upptr„da stormodigt mot dem alla.
011:038 Men f„stenas gud skall han i st„llet „ra; en gud som hans f„der
	icke hava k„nt skall han „ra med guld och silver och „dla stenar
	och andra dyrbara ting.
011:039 Och mot starka f„sten skall han med en fr„mmande guds hj„lp g”ra
	vad honom lyster; dem som erk„nna denne skall han bevisa stor
	„ra, han skall s„tta dem att r†da ”ver m†nga, och han skall
	utskifta jord †t dem till bel”ning.

011:040 Men p† „ndens tid skall konungen i S”derlandet drabba samman med
	honom; och konungen i Nordlandet skall storma fram mot denne med
	vagnar och ryttare och m†nga skepp, och skall falla in i
	fr„mmande l„nder och sv„mma ”ver och utbreda sig.
011:041 Han skall ock falla in i ˝det h„rliga landet˝, och m†nga andra
	l„nder skola bliva hems”kta; men dessa skola komma undan hans
	hand: Edom och Moab och huvuddelen av Ammons
	barn.
011:042 Ja, han skall utr„cka sin hand mot fr„mmande l„nder, och
	Egyptens land skall icke slippa undan;
011:043 han skall bem„ktiga sig skatter av guld och silver och allahanda
	dyrbara ting i Egypten; och libyer och etiopier skola f”lja
	honom †t.
011:044 D† skall han fr†n ”ster och norr f† h”ra rykten som f”rskr„cka
	honom; och kan skall draga ut i stor vrede f”r att f”rg”ra m†nga
	och giva dem till spillo.
011:045 Och sina palatst„lt skall han sl† upp mellan havet och
	helgedomens h„rliga berg.  Men han g†r till sin underg†ng, och
	ingen skall finnas, som hj„lper honom.˝

012:001 P† den tiden skall Mikael tr„da upp, den store fursten som st†r
	s†som f”rsvarare f”r dina landsm„n; och d† kommer en tid av n”d,
	vars like icke har funnits, allt ifr†n den dag d† m„nniskor
	blevo till och „nda till den tiden.  Men p† den tiden skola av
	ditt folk alla de varda fr„lsta, som finnas skrivna i boken.
012:002 Och m†nga av dem som sova i mullen skola uppvakna, somliga till
	evigt liv, och somliga till sm„lek och evig blygd.
012:003 De f”rst†ndiga skola d† lysa, s†som f„stet lyser, och de som
	hava f”rt de m†nga till r„ttf„rdighet s†som stj„rnor, alltid och
	evinnerligen.

012:004 Men du, Daniel, m† g”mma dessa ord och f”rsegla denna skrift
	intill „ndens tid; m†nga komma att rannsaka den, och insikten
	skall s† v„xa till.˝

012:005 N„r nu jag, Daniel, s†g till, fick jag se tv† andra st† d„r, en
	p† flodens ena strand, och en p† dess andra strand.
012:006 Och en av dem sade till mannen som var kl„dd i linnekl„der, och
	som stod ovanf”r flodens vatten: ˝Huru l„nge dr”jer det, innan
	„nden kommer med dessa f”runderliga ting?˝
012:007 Och jag h”rde p† mannen som var kl„dd i linnekl„der, och som
	stod ovanf”r flodens vatten, och han lyfte sin h”gra hand och
	sin v„nstra hand upp mot himmelen och svor vid honom som lever
	evinnerligen att efter en tid, och tider, och en halv tid, och
	n„r det heliga folkets makt hade blivit krossad i grund, d†
	skulle allt detta varda fullbordat.
012:008 Och jag h”rde detta, men f”rstod det icke; och jag fr†gade: ˝Min
	herre, vad bliver slutet p† allt detta?˝
012:009 D† sade han: ˝G†, Daniel, ty dessa ord skola f”rbliva g”mda och
	f”rseglade intill „ndens tid.
012:010 M†nga skola varda renade och tvagna och luttrade, men de
	ogudaktiga skola ”va sin ogudaktighet, och ingen ogudaktig skall
	f”rst† detta; men de f”rst†ndiga skola f”rst† det.
012:011 Och fr†n den tid d† det dagliga offret bliver avskaffat och
	f”r”delsens styggelse uppst„lld skola ett tusen tv† hundra
	nittio dagar f”rg†.
012:012 S„ll „r den som f”rbidar och hinner fram till ett tusen tre
	hundra trettiofem dagar.
012:013 Men g† du †stad mot „ndens tid; sedan du har vilat, skall du
	uppst† till din del, vid dagarnas „nde.˝



Book 28 Hosea


001:001 Detta „r HERRENS ord som kom till Hosea, Beeris son, i Ussias,
	Jotams, Ahas' och Hiskias, Juda konungars, tid, och i Jerobeams,
	Joas' sons, Israels konungs, tid.

001:002 N„r HERREN f”rst begynte tala genom Hosea, sade HERREN till
	honom: ˝G† †stad och skaffa dig en trol”s hustru och barn -- av
	en trol”s moder; ty i trol”s avf„llighet l”per landet bort ifr†n
	HERREN.

001:003 D† gick han †stad och tog Gomer, Diblaims dotter; och hon blev
	havande och f”dde honom en son.
001:004 Och HERREN sade till honom: ˝Giv denne namnet Jisreel; ty n„r
	„nnu en liten tid har f”rg†tt, skall jag hems”ka Jisreels
	blodskulder p† Jehus hus och g”ra slut p† konungad”met i
	Israels hus.
001:005 Och det skall ske p† den dagen att jag skall bryta s”nder
	Israels b†ge i Jisreels dal.˝

001:006 Och hon blev †ter havande och f”dde en dotter.  D† sade han till
	honom: ˝Giv denna namnet Lo-Ruhama; ty jag vill icke vidare
	f”rbarma mig ”ver Israels hus, s† att jag f”rl†ter dem.
001:007 Men ”ver Juda hus vill jag f”rbarma mig, och jag skall giva dem
	fr„lsning genom HERREN, deras Gud; icke genom b†ge och sv„rd och
	vad till kriget h”r skall jag fr„lsa dem, icke genom h„star och
	ryttare.

001:008 Och n„r hon hade avvant Lo-Ruhama, blev hon †ter havande och
	f”dde en son.
001:009 D† sade han: ˝Giv denne namnet Lo-Ammi; ty I „ren icke mitt
	folk, ej heller vill jag h”ra eder till.˝

001:010   Men antalet av Israels barn skall bliva
	      s†som havets sand,
	  som man icke kan m„ta,
	      ej heller r„kna;
	  och det skall ske, att i st„llet f”r att det sades till dem:
	      ˝I „ren icke mitt folk˝,
	  skola de kallas ˝den levande Gudens barn˝.
001:011   Och Juda barn och Israels barn
	      skola samla sig tillhopa,
	  och skola s„tta ”ver sig
	      ett gemensamt huvud,
	  och skola draga upp ur landet;
	      ty stor skall Jisreels dag vara.

001:001 Kallen d† edra br”der Ammi och edra systrar Ruhama.

002:002   G†n till r„tta med eder moder, g†n till r„tta;
	  ty hon „r icke min hustru,
	  och jag „r icke hennes man.
	  M† hon skaffa bort det l”saktiga v„sendet fr†n sitt ansikte
	  och otuktsv„sendet fr†n sin barm.
002:003   Varom icke, skall jag kl„da av henne, s† att hon ligger naken,
	  jag skall l†ta henne st† d„r s†dan hon var den dag d† hon f”ddes.
	  Jag skall g”ra henne lik en ”ken
	  och l†ta henne bliva s†som ett torrt land
	  och l†ta henne d” av t”rst.
002:004   Och mot hennes barn skall jag icke visa n†got f”rbarmande,
	  eftersom de „ro barn av en trol”s moder;
002:005   ty deras moder var en trol”s kvinna,
	  ja, hon som f”dde dem bedrev skamliga ting.
	  Hon sade ju: ˝Jag vill f”lja efter mina „lskare,
	  som giva mig min mat och min dryck,
	      min ull och mitt lin,
	      min olja och mitt vin.˝

002:006   Se, d„rf”r skall jag nu ock
	      st„nga din v„g med t”rnen.
	  Ja, en mur skall jag resa framf”r henne,
	      s† att hon ej skall finna n†gon stig.
002:007   N„r hon d† l”per efter sina „lskare,
	      skall hon icke f† dem fatt;
	  n„r hon s”ker dem,
	      skall hon ej finna dem.
	  D† skall hon s„ga:
	  ˝Jag vill g† tillbaka till min f”rste man
	  ty b„ttre var mig d† „n nu.˝

002:008   Men hon har icke f”rst†tt
	  att det var jag som sk„nkte †t henne
	  b†de s„den och vinet och oljan,
	  och att det var jag som gav henne s† mycket silver,
	  s† ock guld, varav de gjorde sin Baalsbild.
002:009   D„rf”r skall jag taga tillbaka
	      min s„d, n„r tiden „r inne,
	      och mitt vin, n„r stunden kommer;
	  jag skall taga bort min ull och mitt lin,
	  det varmed hon skulle skyla sin blygd.
002:010   Ja, nu skall jag blotta hennes skam
	  inf”r hennes „lskares ”gon,
	  och ingen skall r„dda henne ur min hand.
002:011   Och jag skall g”ra slut p† all hennes fr”jd,
	  p† hennes fester, nym†nader och sabbater
	  och p† alla hennes h”gtider.
002:012   Jag skall f”r”da hennes vintr„d och fikontr„d,
	  dem om vilka hon sade: ˝De „ro en l”n
	  som mina „lskare hava givit mig.˝
	  och jag skall g”ra d„rav en vildmark,
	  och markens djur skola „ta d„rav.
002:013   S† skall jag hems”ka henne f”r hennes Baalsdagar,
	  d† hon t„nde offereld †t Baalerna
	  och prydde sig med ring och br”stsp„nne
	  och f”ljde efter sina „lskare,
	  men gl”mde mig, s„ger HERREN.

002:014   Se, f”rdenskull vill jag
	      locka henne bort
	  och f”ra henne ut i ”knen
	      och tala ljuvligt till henne.
002:015   D„refter skall jag
	      giva henne tillbaka hennes ving†rdar
	  och g”ra Akors dal
	      till en hoppets port.
	  D† skall hon sjunga
	      s†som i sin ungdoms dagar,
	  och s†som p† den dag d† hon drog upp
	      ur Egyptens land.
002:016   Och det skall ske p† den dagen, s„ger HERREN,
	  att du skall ropa: ˝Min man!˝,
	      och icke mer ropa till mig: ˝Min Baal!˝
002:017   Ja, Baalernas namn
	      skall jag skaffa bort ur hennes mun,
	  s† att de icke mer
	      skola n„mnas vid namn.
002:018   Och jag skall p† den dagen
	      f”r deras r„kning sluta ett f”rbund
	  med djuren p† marken
	      och med f†glarna under himmelen
	      och med kr„ldjuren p† jorden.

	  Och b†ge och sv„rd och vad till kriget h”r
	  skall jag bryta s”nder och skaffa bort ur landet
	  och l†ta dem bo d„r i trygghet.
002:019   Och jag skall trolova mig med dig f”r evig tid;
	  jag skall trolova mig med dig r„ttf„rdighet och r„tt,
	  i n†d och barmh„rtighet.
002:020   Ja, i trofasthet skall jag trolova mig med dig,
	  och du skall s† l„ra k„nna HERREN.

002:021   Och det skall ske p† den dagen
	  att jag skall b”nh”ra, s„ger HERREN,
	  jag skall b”nh”ra himmelen,
	  och den skall b”nh”ra jorden,
002:022   och jorden skall b”nh”ra s„den,
	  s† ock vinet och oljan,
	  och de skola b”nh”ra Jisreel.
002:023   Och jag skall plantera henne †t mig i landet
	  och f”rbarma mig ”ver Lo-Ruhama
	  och s„ga till Lo-Ammi: ˝Du „r mitt folk.˝
	  Och det skall svara: ˝Du „r min Gud.˝

003:001 Och HERREN sade till mig: ˝G† „nnu en g†ng †stad och giv din
	k„rlek †t en kvinna som har en „lskare och „r en
	„ktenskapsbryterska; likasom HERREN „lskar Israels barn, fast„n
	de v„nda sig till andra gudar och „lska druvkakor.˝

003:002 Och jag k”pte henne †t mig och gav f”r henne femton siklar
	silver och en homer korn, och d„rut”ver en letek korn.
003:003 Sedan sade jag till henne: ˝I l†ng tid skall du bliva sittande
	f”r min r„kning, utan att f† bedriva n†gon otukt, och utan att
	hava att skaffa med n†gon man; och jag skall bete mig sammalunda
	mot dig.

003:004   Ja, i l†ng tid
	      skola Israels barn
	  f† sitta utan konung och furste,
	      utan offer och stoder
	      och utan efod och husgudar.
003:005   Sedan skola Israels barn omv„nda sig
	  och s”ka HERREN, sin Gud,
	      och David, sin konung;
	  med fruktan skola de s”ka HERREN och hans goda,
	      i kommande dagar.
004:001   H”ren HERRENS ord,
	      I Israels barn.
	  Ty HERREN har sak
	      med landets inbyggare,
	  eftersom ingen sanning och ingen k„rlek
	  och ingen Guds kunskap finnes i landet.
004:002   Man sv„r och ljuger,
	      man m”rdar och stj„l
	      och beg†r „ktenskapsbrott;
	  man far fram p† v†ldsverkares vis,
	      och blodsd†d f”ljer p† blodsd†d.
004:003   D„rf”r ligger landet s”rjande,
	  och allt som lever d„r f”rsm„ktar
	  b†de djuren p† marken
	      och f†glarna under himmelen;
	  sj„lva fiskarna i havet f”rg†s.

004:004 Dock b”r man icke s† mycket g† till r„tta med n†gon annan eller
	f”rebr† honom, eller f”rebr† ditt folk, som man b”r g† till
	r„tta med pr„sten.

004:005   Ja, du skall komma p† fall om dagen,
	      p† fall skall ock profeten komma
	      j„mte dig om natten,
	  j„mv„l din moder skall jag f”rg”ra.
004:006   Det „r f”rbi med mitt folk,
	      d„rf”r att det ej f†r n†gon kunskap.
	  Men eftersom du har f”rkastat kunskap,
	  d„rf”r skall ock jag f”rkasta dig,
	  s† att du upph”r att vara min pr„st.
	  Och s†som du har f”rg„tit din Guds lag,
	  s† skall ock jag f”rg„ta dina barn.
004:007   Ju mer de hava f†tt v„xa till,
	  dess mer hava de syndat mot mig;
	  men deras „ra skall jag f”rbyta i skam.
004:008   Av mitt folks synd f”da de sig,
	  och till dess missg„rning st†r deras beg†r.
004:009   Men nu skall det g† pr„sten och folket lika:
	  jag skall hems”ka dem f”r deras v„gar,
	  och f”r deras g„rningar skall jag vederg„lla dem.
004:010   N„r de „ta, skola de icke bliva m„tta,
	  och genom sitt l”saktiga leverne skola de ej f”r”ka sig;
	  de hava ju upph”rt att h†lla sig till HERREN.
004:011   L”saktighet och vin och must taga bort f”rst†ndet.

004:012   Mitt folk fr†gar sin stock till r†ds
	  och vill h„mta besked av sin stav;
	  ty en trol”shetens ande har f”rt dem vilse,
	  s† att de i trol”s avf„llighet hava lupit bort ifr†n sin Gud.
004:013   P† bergens toppar framb„ra de offer,
	  och p† h”jderna t„nda de offereld,
	  under ekar, popplar och terebinter,
	  eftersom skuggan d„r „r s† god.
	  S† bliva edra d”ttrar sk”kor,
	  och edra s”ners hustrur „ktenskapsbryterskor.
004:014   Dock kan jag icke straffa edra d”ttrar f”r att de „ro sk”kor,
	  eller edra s”ners hustrur f”r att de „ro „ktenskapsbryterskor,
	  ty m„nnen sj„lva g† ju avsides med sk”kor,
	  och offra med tempelt„rnor.
	  S† l”per folket, som intet f”rst†r, till sin underg†ng.

004:015   Om nu du Israel vill bedriva din otukt,
	  s† m† dock Juda icke †draga sig skuld.
	  Kommen d† icke till Gilgal,
	  dragen ej upp till Bet-Aven,
	  och sv„rjen icke: ˝S† sant HERREN lever.˝

004:016   Om Israel spj„rnar emot
	      s†som en ob„ndig ko,
	  m†nne HERREN „nd† skall f”ra dem i bet
	      s†som lamm i vida ”knen
004:017   Nej, Efraim st†r i f”rbund
	      med avgudar;
	      m† han d† fara!
004:018   Deras dryckenskap „r om†ttlig.
	      hejdl”st bedriva de sin otukt;
	  de som skulle vara landets sk”ldar
	      „lska vad skamligt „r.
004:019   Men en stormvind skall fatta dem
	      med sina vingar,
	  och de skola komma p† skam med sina offer.
005:001   H”ren detta, I pr„ster,
	      akten h„rp†, I av Israels hus,
	  och I av konungens hus, lyssnen h„rtill;
	  ty eder g„ller domen.
	  Ty I haven varit en snara f”r Mispa
	  och ett n„t, utbrett p† Tabor.

005:002   Mitt under sitt offrande har man sjunkit allt djupare,
	  men jag skall bliva ett tuktoris f”r allasammans.

005:003   Jag k„nner Efraim,
	  och Israel „r icke f”rdold f”r mig.
	  Du Efraim, du har ju nu blivit en sk”ka,
	  Israel har orenat sig.
005:004   De l„gga sig icke vinn om
	  att v„nda tillbaka till sin Gud,
	  ty en trol”shetens ande bor i deras br”st,
	  och HERREN k„nna de icke.

005:005   Men Israels stolthet vittnar emot honom,
	  och Israel och Efraim komma p† fall genom sin missg„rning;
	  Juda kommer ock p† fall j„mte dem.
005:006   Om de „n med f†r och f„kreatur
	  g† †stad f”r att s”ka HERREN,
	  s† finna de honom „nd† icke;
	  han har dragit sig undan fr†n dem.
005:007   Mot HERREN hava de handlat trol”st,
	  ja, de hava f”tt barn som icke „ro hans.
	  D„rf”r skall nu en nym†nadsdag f”rt„ra dem,
	  j„mte det som de fingo p† sin del.

005:008   St”ten i basun i Gibea,
	      i trumpet i Rama,
	  bl†sen larmsignal i Bet-Aven.
	      Fienden „r efter dig, Benjamin!
005:009   Efraim skall varda ”delagt
	      p† straffets dag;
	  mot Israels stammar
	      kung”r jag vad visst „r.
005:010   Juda furstar hava blivit
	      r†m„rkflyttares likar;
	  ”ver dem skall jag utgjuta
	      min vrede s†som vatten.

005:011   Efraim lider f”rtryck,
	      och hans r„tt v†ldf”res,
	  ty han har tagit sig till att vandra
	      efter tomma stadgar.
005:012   D„rf”r „r jag nu f”r Efraim s†som mal
	  och f”r Juda hus s†som r”ta i benen.
005:013   Och Efraim har m„rkt sin sjukdom
	  och Juda sitt s†r;
	  d„rf”r har Efraim g†tt till Assur
	  och s„nt bud till Jarebs-konungen.
	  Men denne skall icke kunna hela eder;
	  edert s†r skall icke bliva l„kt.

005:014   Ty jag skall vara s†som ett lejon mot Efraim
	  och s†som ett ungt lejon mot Juda hus.
	  Sj„lv griper jag mitt rov och g†r bort d„rmed;
	  jag sl„par det bort utan r„ddning.
005:015   Jag vill g† min v„g, tillbaka till min boning,
	  till dess att de hava f†tt lida vad de hava f”rskyllt
	  och begynna s”ka mitt ansikte.
006:001   Ja, i sin n”d skola de s”ka mig:
	  ˝Kommen, l†tom oss v„nda om till HERREN.
	  Ty han har sargat oss, han skall ock hela oss.
	  Han har slagit oss, han skall ock f”rbinda oss.
006:002   Han skall om tv† dagar †ter g”ra oss helbr„gda;
	  ja, p† tredje dagen skall han l†ta oss st† upp,
	  s† att vi f† leva inf”r honom.
006:003   S† l†tom oss l„ra k„nna HERREN,
	  ja, l†tom oss fara efter att l„ra k„nna honom.
	  Hans uppg†ng „r s† viss som morgonrodnadens,
	  och han skall komma ”ver oss lik ett regn,
	  lik ett v†rregn, som vattnar jorden.˝

006:004   Vad skall jag taga mig till med dig Efraim?
	  Vad skall jag taga mig till med dig, Juda?
	  Eder k„rlek „r ju lik morgonskyn,
	  lik daggen, som tidigt f”rsvinner.
006:005   D„rf”r har jag utdelat mina hugg genom profeterna,
	  d„rf”r har jag dr„pt dem genom min muns tal;
	  s† skall domen ”ver dig st† fram i ljuset.
006:006   Ty jag har behag till k„rlek och icke till offer,
	  och till Guds kunskap mer „n till br„nnoffer.

006:007   Men dessa hava p† m„nniskovis ”vertr„tt f”rbundet;
	      d„ri hava de handlat trol”st mot mig.
006:008   Gilead „r en stad av og„rningsm„n,
	      den „r full med blodiga sp†r.
006:009   Och lik en r”varskara, som ligger i f”rs†t f”r m„nniskor,
	      „r pr„sternas hop.
	  De m”rda p† v„gen till Sikem,
	      ja, vad sk„ndligt „r g”ra de.
006:010   I Israels hus
	      har jag sett gruvliga ting;
	  d„r bedriver Efraim sin otukt,
	      d„r orenar sig Israel.

006:011   Ocks† f”r dig, Juda,
	      „r en sk”rdetid best„md,
	  n„r jag †ter uppr„ttar mitt folk.
007:001   N„r jag vill hela Israel,
	  d† uppenbarar sig Efraims missg„rning
	      och Samariens ondska.
	  Ty de ”va falskhet,
	      tjuvar g”ra inbrott,
	      r”varskaror plundra p† v„garna.
007:002   Och de bet„nka icke i sina hj„rtan
	  att jag l„gger all deras ondska p† minnet.
	  De „ro nu kringr„nda av sina egna g„rningar,
	  ty dessa hava kommit inf”r mitt ansikte.

007:003   Med sin ondska bereda de konungen gl„dje
	      och med sina l”gner furstarna.
007:004   Allasammans „ro de „ktenskapsbrytare;
	      de likna en ugn,
	      upphettad av bagaren,
	  som n„r han har kn†dat degen,
	      underl†ter att elda,
	      till dess att degen „r syrad.
007:005   P† v†r konungs dag
	      drucko sig furstarna
	      febersjuka av vin;
	  sj„lv r„ckte han
	      bespottarna handen.
007:006   N„r de med sina anslag hava eldat upp sitt hj„rta
	      likasom en ugn,
	  sover bagaren
	      hela natten;
	  men om morgonen brinner elden
	      i ljus l†ga.
007:007   Allasammans „ro de heta s†som en ugn
	  och f”rbr„nna s† sina domare;
	  ja, alla deras konungar falla,
	  ty bland dem finnes ingen som †kallar mig.

007:008   Efraim beblandar sig
	      med andra folk;
	  Efraim har blivit lik
	      en ov„nd kaka.
007:009   Fr„mlingar hava f”rt„rt hans kraft,
	      men han f”rst†r intet;
	  fast„n han har f†tt gr† h†r,
	      f”rst†r han „nd† intet.
007:010   Men Israels stolthet vittnar emot honom;
	  de v„nda icke om till HERREN, sin Gud,
	  och de s”ka honom ej, allt detta oaktat.
007:011   Efraim har blivit lik en duva,
	      enfaldig, utan f”rst†nd.
	  Egypten p†kalla de,
	      till Assur g† de;
007:012   men b„st de g† d„r,
	  breder jag ut mitt n„t ”ver dem
	  och drager dem ned,
	  s†som vore de f†glar under himmelen.
	  Ja, jag skall tukta dem,
	  s†som det redan har sports i deras f”rsamling.

007:013   Ve ”ver dem,
	      ty de hava flytt bort ifr†n mig!
	  F”rd„rv ”ver dem,
	      ty de hava avfallit fr†n mig!
	  Och jag skulle f”rlossa dem,
	      dem som f”ra mot mig
	      s† l”gnaktigt tal!
007:014   De ropa icke till mig av hj„rtat,
	      allenast j„mra sig p† sina l„ger;
	  de hava †ngest f”r sin s„d och sitt vin,
	      men de „ro genstr„viga mot mig.
007:015   Det var jag som undervisade dem och st„rkte deras armar,
	      men de hava ont i sinnet mot mig.
007:016   De v„nda om, men icke till den som „r d„rovan;
	      de „ro lika en b†ge som sviker.
	  Deras furstar skola falla genom sv„rd,
	      d„rf”r att deras tungor „ro s† h„tska.
	  D† skall man bespotta dem
	      i Egyptens land.
008:001   S„tt basunen f”r din mun!
	      ˝S†som en ”rn kommer fienden ”ver HERRENS hus,
	  eftersom de hava ”vertr„tt mitt f”rbund
	      och avfallit fr†n min lag.
008:002   De ropa till mig: ˝Min Gud!
	      Vi k„nna dig, vi av Israel.˝
008:003   Men eftersom Israel har f”rkastat vad gott „r,
	      skall fienden jaga honom.

008:004   Sj„lva valde de sig konungar,
	      som icke kommo fr†n mig;
	  de tillsatte furstar,
	      utan att jag fick veta n†got d„rom
	  av sitt silver och guld
	      gjorde de sig avgudar,
	      ty det skulle ju f”rst”ras.

008:005   En styggelse „r din kalv, Samarien!
	  Min vrede „r uppt„nd mot dessa m„nniskor;
	  huru l„nge skola de kunna undg† straff?
008:006   Fr†n Israel har ju kalven kommit;
	  en konstarbetare har gjort honom,
	  och en gud „r han icke.
	  Nej, Samariens kalv skall bliva krossad till smulor.

008:007   Ty vind s† de,
	      och storm skola de sk”rda.
	  S„d skola de icke f†,
	  deras gr”da skall icke
	      giva n†gon f”da,
	  och giver den n†gon,
	      skola fr„mlingar uppsluka den.

008:008 Uppslukad varder Israel!  Redan aktas de bland hedningarna s†som
	ett v„rdel”st ting.
008:009 Ty v„l hava de dragit †stad upp till Assur, lika vild†snor som
	g† sin egen v„g, ja, v„l vill Efraim k”psl† om „lskog;
008:010 men huru de „n k”psl† bland hedningarna, skall jag dock nu
	tr„nga dem tillhopa och l†ta dem begynna en tid av ringhet,
	under ”verkonungens f”rtryck.

008:011 Eftersom Efraim har gjort sig s† m†nga altaren till synd, skola
	ock hans altaren bliva honom till synd.
008:012 Om jag „n skriver mina lagar f”r honom i tiotusental, s† r„knas
	de ju dock f”r en fr„mlings lagar.
008:013 S†som slaktofferg†vor †t mig offrar man k”tt som man sedan „ter
	upp; HERREN har intet behag till s†dana.  Nu kommer han ih†g
	deras missg„rning och hems”ker deras synder; till Egypten skola
	de f† v„nda tillbaka.

008:014 Och eftersom Israel har f”rg„tit sin skapare och byggt sig
	palatser, och eftersom Juda har uppf”rt s† m†nga bef„sta st„der,
	skall jag s„nda en eld mot hans st„der, och den skall f”rt„ra
	palatsen i dem.
009:001   Gl„d dig icke, Israel,
	  s† att du jublar s†som andra folk,
	  du som i trol”s avf„llighet har lupit bort ifr†n din Gud,
	      du som har haft ditt behag i sk”kol”n
	  p† alla s„deslogar.
009:002   Logen och vinpressen skola icke f”da dem,
	  och vinet skall sl† fel f”r dem.
009:003   De skola icke f† bo i HERRENS land;
	  Efraim m†ste v„nda tillbaka till Egypten,
	  och i Assyrien skola de n”dgas „ta vad orent „r.
009:004   De skola ej f† offra vin till drickoffer †t HERREN
	  och skola icke vinna hans v„lbehag.
	  Deras slaktoffer skola vara f”r dem s†som sorgebr”d;
	  alla som „ta d„rav skola bliva orena.
	  Ty det br”d de f† stillar allenast deras hunger,
	  det kommer icke in i HERRENS hus.

009:005   Vad skolen I d† g”ra, n„r en h”gtidsdag kommer,
	      en HERRENS festdag?
009:006   Ty se, om de undg† f”r”delsen,
	      bliver det Egypten som f†r f”rsamla dem,
	      Mof som f†r begrava dem.
	  Deras silver, som „r dem s† k„rt,
	      skola n„sslor taga i besittning;
	  t”rne skall v„xa i deras hyddor.

009:007   De komma, hems”kelsens dagar!
	      De komma, vederg„llningens dagar!
	  Israel skall f”rnimma det.
	  S†som en d†re st†r d† profeten,
	      s†som en vanvetting andans man,
	  f”r din stora missg„rnings skull;
	      ty stor har din h„tskhet varit.
009:008   Ja, en lurande fiende „r Efraim mot min Gud;
	  f”r profeten s„ttas f„llor p† alla hans v„gar
	  och utl„ggas snaror i hans Guds hus.
009:009   I djupt f”rd„rv „ro de nedsjunkna,
	      nu s†som i Gibeas dagar.
	  Men han kommer ih†g deras missg„rning,
	      han hems”ker deras synder.

009:010   S†som druvor i ”knen
	      fann jag Israel;
	  jag s†g edra f„der
	      s†som f”rstlingsfrukter p† ett fikontr„d,
	      d† det begynner b„ra frukt.
	  Men n„r de kommo till Baal-Peor,
	      invigde de sig †t sk„ndlighetsguden
	  och blevo en styggelse
	      lika honom som de „lskade.

009:011   Efraims h„rlighet
	      skall flyga sin kos s†som en f†gel;
	  ingen skall d„r f”da barn eller g† havande,
	      ingen bliva fruktsam.
009:012   Och om de „n f† uppf”da barn †t sig,
	      skall jag taga dessa ifr†n dem,
	      s† att ingen m„nniska bliver kvar.
	  Ja, ve dem sj„lva,
	      n„r jag viker ifr†n dem!

009:013   V„l „r Efraim nu
	      vad jag har sett Tyrus vara,
	      en plantering p† „ngen;
	  men Efraim skall en g†ng f† f”ra ut
	      sina s”ner till b”deln.

009:014   Giv dem, HERRE,
	      vad du b”r giva dem.
	  Giv dem ofruktsamma moderssk”ten
	      och f”rsinade br”st.

009:015   All deras ondska „r samlad i Gilgal;
	      ja, d„r fick jag hat till dem
	  F”r deras onda v„sendes skull
	      vill jag driva dem ut ur mitt hus.
	  Jag skall icke l„ngre bevisa dem k„rlek;
	      alla deras styresm„n „ro ju upprorsm„n.
009:016   Efraim skall bliva nedbruten;
	      deras rot skall f”rtorkas,
	      de skola ej b„ra n†gon frukt.
	  Om de ock f”da barn,
	      skall jag d”da deras livsfrukt,
	      huru k„r den „n „r dem.
009:017   Ja, min Gud skall f”rkasta dem,
	      eftersom de icke ville h”ra honom;
	  de skola bliva flyktingar bland hedningarna.
010:001   Israel var ett frodigt vintr„d,
	      som satte frukt.
	  Men ju mer frukt han fick,
	      dess flera altaren gjorde han †t sig;
	  ju b„ttre det gick hans land,
	      dess pr„ktigare stoder reste han.
010:002   Deras hj„rtan voro hala;
	      nu skola de lida vad de hava f”rskyllt.
	  Han skall sj„lv bryta ned deras altaren,
	      f”rst”ra deras stoder.
010:003   Ja, nu skola de f† s„ga:
	      ˝Vi hava blivit utan konung,
	  d„rf”r att vi icke fruktade HERREN.
	  Dock, en konung,
	      vad skulle nu han kunna g”ra f”r oss?˝

010:004   De tala tomma ord,
	      de sv„rja falska eder,
	      de sluta f”rbund;
	  men s†som en bitter planta skjuter domen upp
	      ur markens f†ror.
010:005   F”r kalvarna i Bet-Aven
	  skola Samariens inbyggare f† bekymmer;
	  ja, f”r en s†dan skall hans folk hava sorg,
	  och hans pr„ster skola skria f”r hans skull,
	  n„r hans skatter f”ras bort fr†n honom.
010:006   Ocks† han sj„lv skall bliva sl„pad till Assyrien
	  s†som en sk„nk †t Jarebs-konungen.

	  Skam skall Efraim uppb„ra,
	  Israel skall komma p† skam med sina r†dslag.
010:007   Det „r f”rbi med Samariens konung;
	  s†som ett sp†n p† vattnet far han h„n.
010:008   ™delagda bliva Avens offerh”jder,
	      som Israel s† har f”rsyndat sig med;
	  t”rne och tistel
	      skall skjuta upp p† deras altaren.
	  D† skall man s„ga till bergen: ˝Skylen oss˝,
	  och till h”jderna: ˝Fallen ”ver oss.˝

010:009   Israels synd n†r tillbaka
	      „nda till Gibeas dagar;
	      d„r hava de f”rblivit st†ende.
	  Icke skulle h„mndekriget mot de or„ttf„rdiga
	      kunna n† dem i deras Gibea?
010:010   Jo, n„r mig s† lyster, tuktar jag dem;
	  d† skola folken f”rsamlas mot dem
	  och oka dem ihop med deras b†da missg„rningsverk.

010:011   Efraim har varit en hemtam kalv,
	      som fann behag i att g† p† tr”sklogen;
	  och jag har skonat
	      hans frodiga hals.
	  Nu skall jag sp„nna Efraim i oket,
	      Juda skall g† f”r plogen,
	      Jakob f”r harven.

010:012   S†n ut †t eder i r„ttf„rdighet,
	  sk”rden efter k„rlekens bud,
	  bryten eder ny mark;
	  ty det „r tid att s”ka HERREN,
	  f”r att han skall komma och l†ta r„ttf„rdighet regna ”ver eder.

010:013   I haven pl”jt ogudaktighet,
	      or„ttf„rdighet haven I sk”rdat,
	  I haven „tit l”gnaktighets frukt,
	      i f”rlitande p† eder v„g,
	      p† edra m†nga hj„ltar.
010:014   Men ett stridslarm skall uppst† bland edra stammar,
	      och alla edra f„sten skola ”del„ggas,
	      s†som Bet-Arbel ”delades av Salman
	      p† stridens dag,
	  d† man krossade b†de m”drar och barn.

010:015   S†dant skall Betel tillskynda eder,
	  f”r eder stora ondskas skull.
	  N„r morgonrodnaden g†r upp, „r det f”rbi,
	  f”rbi med Israels konung!
011:001   N„r Israel var ung, fick jag honom k„r,
	  och ut ur Egypten kallade jag min son.
011:002   Men ju mer de hava blivit kallade,
	      dess mer hava de dragit sig undan;
	  de framb„ra offer †t Baalerna,
	      och †t bel„tena t„nda de offereld.
011:003   Och likv„l var det jag som l„rde Efraim att g†,
	  och som tog dem upp i mina armar.
	  Men de f”rstodo icke att jag ville hela dem.
011:004   Med lena band drog jag dem,
	  med k„rlekens t†g;
	  jag l„ttade oket ”ver deras halsar,
	  jag s„nkte mig ned till dem och gav dem f”da.

011:005   Borde de d† icke f† v„nda tillbaka till Egyptens land
	  eller f† Assur till sin konung,
	  eftersom de icke vilja omv„nda sig?
011:006   Ja, sv„rdet skall rasa i deras st„der
	  och f”rst”ra deras bommar och frossa omkring sig,
	  f”r deras anslags skull.
011:007   Ty mitt folks h†g st†r till avfall fr†n mig;
	  och huru mycket man „n kallar dem till den som „r d„rovan,
	  s† h”jer sig „nd† ingen.

011:008   Men huru skall jag kunna giva dig till pris, Efraim,
	      och l†ta dig fara, Israel?
	  Icke kan jag giva dig till pris s†som Adma
	      och l†ta det g† dig s†som Seboim?
	  Mitt hj„rta v„nder sig i mig,
	      all min barmh„rtighet vaknar.
011:009   Jag vill icke l†ta dig k„nna
	      min vredes gl”d,
	  jag skall icke vidare
	      f”rd„rva Efraim.
	  Ty jag „r Gud
	      och icke en m„nniska;
	  helig „r jag bland eder,
	  och med vrede vill jag ej komma.

011:010   Efter HERREN skola de s† draga †stad,
	      och han skall ryta s†som ett lejon;
	  ja, han skall upph„va ett rytande,
	      och hans barn skola d† med b„van
	      samlas v„sterifr†n;
011:011   s†som f†glar skola de med b„van komma fr†n Egypten
	      och s†som duvor fr†n Assurs land.
	  Och sedan skall jag l†ta dem bo kvar i sina hus,
	      s„ger HERREN.

012:012   Efraim har omv„rvt mig med l”gn
	      och Israels hus med svek
	  Juda „r alltj„mt trol”s mot Gud,
	      mot den Helige, den Trofaste.
012:001   Efraim jagar efter vind
	      och far efter ”stanv„der;
	  best„ndigt g†r han fram†t
	      i l”gn och v†ld.
	  Med Assur sluter man f”rbund,
	      och olja f”r man till Egypten.
012:002   Men HERREN skall g† till r„tta med Juda
	  och hems”ka Jakob, s†som hans v„gar f”rtj„na;
	  efter hans g„rningar skall han vederg„lla honom.

012:003   I moderlivet grep han sin broder i h„len,
	  och i sin mandomskraft k„mpade han med Gud.
012:004   Ja, han k„mpade med „ngeln och vann seger,
	  han gr„t och bad honom om n†d.
	  I Betel m”tte han honom,
	  och d„r talade han med oss.
012:005   Och HERREN, h„rskarornas Gud,
	  ˝HERREN˝ „r hans namn.

012:006   S† v„nd nu om till din Gud;
	  h†ll fast vid k„rlek och r„tt,
	  och f”rbida din Gud best„ndigt.

012:007   Kanaans folk g†r
	      med falsk v†g i sin hand,
	      det „lskar or„ttr†dig vinning;
012:008   s† s„ger ock Efraim:
	      ˝Jag har ju blivit rik,
	      jag har f”rv„rvat mig gods;
	  vad jag „n g”r,
	      skall det ej draga ”ver mig skuld
	      som kan r„knas f”r synd.˝
012:009   Men jag som „r HERREN, din Gud,
	      alltsedan du var i Egyptens land,
	  jag skall †terigen l†ta dig bo i t„lt,
	      likasom vid eder h”gtid.

012:010   Jag har talat till profeterna,
	  jag har l†tit dem sk†da m†ngahanda syner,
	  och genom profeterna har jag talat i liknelser.
012:011   Žr nu Gilead ett og„rningsn„ste,
	      d„r allenast falskhet r†der,
	  och offrar man tjurar i Gilgal,
	  s† skola ock deras altaren bliva lika stenr”sen
	      vid markens f†ror.

012:012   Och Jakob flydde till Arams mark
	  Israel tj„nade f”r en kvinna,
	  f”r en kvinnas skull vaktade han hjorden.
012:013   Men genom en profet f”rde HERREN
	      Israel upp ur Egypten,
	      och genom en profet blev folket bevarat.

012:014   Efraim har uppv„ckt bitter f”rt”rnelse;
	  hans Herre skall l†ta hans blodskulder drabba honom
	  och l†ta hans sm„delser falla tillbaka p† honom sj„lv.
013:001   S† ofta Efraim tog till orda, uppstod skr„ck;
	  h”gt tronade han i Israel.
	  Men han †drog sig skuld genom Baal och m†ste s† d”.
013:002   Och „nnu fortg† de i sin synd;
	  av sitt silver g”ra de sig gjutna bel„ten,
	  avgudar efter sitt eget f”rst†nd,
	  alltsammans konstarbetares verk.
	  Till s†dana st„lla de sina b”ner;
	  under det att de slakta m„nniskor,
	      giva de sin hyllningskyss †t kalvar.
013:003   D„rf”r skola de bliva lika morgonskyn,
	  lika daggen som tidigt f”rsvinner,
	  lika agnar som bl†sa bort ifr†n tr”skplatsen
	  och lika r”k som flyr h„n ur ett r”kf†ng.

013:004   Men jag „r HERREN, din Gud,
	      alltsedan du var i Egyptens land;
	  utom mig vet du ej av n†gon Gud,
	      och ingen annan fr„lsare finnes „n jag.
013:005   Det var jag som l„t mig v†rda om dig i ”knen,
	      i den br„nnande torkans land.
013:006   Men ju b„ttre bete de fingo, dess m„ttare blevo de,
	  och n„r de voro m„tta till fyllest, blevo deras hj„rtan h”gmodiga;
	      och s† gl”mde de mig.

013:007   D† blev jag mot dem s†som ett lejon;
	  lik en panter lurar jag nu vid v„gen.
013:008   Jag kommer ”ver dem s†som en bj”rninna
	  fr†n vilken man har tagit ungarna,
	  jag river s”nder deras hj„rtans h”lje;
	  jag uppslukar dem p† st„llet, lik en lejoninna,
	  lik ett vilddjur som s”ndersliter dem.

013:009   Det har blivit ditt f”rd„rv, o Israel,
	      att du satte dig upp mot mig som var din hj„lp.
013:010   Var „r nu din konung,
	      som skulle bereda dig fr„lsning i alla dina st„der?
	  Och var har du dina domare, du som sade:
	  ˝L†t mig f† konung och furstar˝?
013:011   Ja, en konung skall jag giva dig i min vrede,
	  och i min f”rgrymmelse skall jag †ter taga honom bort.

013:012   Efraims missg„rning „r samlad s†som i en pung,
	      och hans synd „r i f”rvar.
013:013   En barnaf”derskas v†nda
	      skall komma ”ver honom.
	  Han „r ett of”rnuftigt foster,
	      som icke kommer fram i f”dseln.
	      n„r tiden „r inne.
013:014   Skulle jag f”rlossa s†dana ur d”dsrikets v†ld,
	      k”pa dem fria ifr†n d”den?
	  -- Var har du dina hems”kelser, du d”d?
	  Var har du din pest, du d”dsrike?
	  Źnger m† vara f”rdold f”r mina ”gon.

013:015   B„st han st†r d„r frodig bland sina br”der
	      skall en ”stanvind komma,
	  ett HERRENS v„der,
	      som stiger upp fr†n ”knen;
	  d† skall hans brunn komma p† skam
	      och hans k„lla sina ut.
	  Den vinden rycker bort de skatter han har samlat
	      av alla slags dyrbara h†vor.

013:001   Samarien skall lida vad det har f”rskyllt
	      genom sin genstr„vighet mot sin Gud.
	  Inbyggarna skola falla f”r sv„rd,
	  deras sp„da barn skola bliva krossade
	      och deras havande kvinnor skall man upprista.

014:002   V„nd om, o Israel,
	      till HERREN, din Gud;
	  ty genom din missg„rning har du
	      kommit p† fall.
014:003 Tagen med eder b”neord,
	  och v„nden s† †ter till HERREN;
	s„gen till honom:
	  ˝Skaffa bort all missg„rning,
	  och tag fram goda h†vor,
	s† vilja vi hemb„ra dig v†ra l„ppars offer,
	  s†som man offrar tjurar.
014:004   Hos Assur skola vi ej mer s”ka v†r fr„lsning,
	      vi skola icke vidare stiga till h„st.
	  v†ra h„nders verk skola vi icke mer
	      kalla f”r v†r Gud.
	  Ty hos dig „r det som den faderl”se
	      undf†r barmh„rtighet.˝

014:005   Ja, deras avf„llighet vill jag hela,
	      jag vill bevisa dem k„rlek av hj„rtat,
	  ty min vrede har v„nt sig ifr†n dem.
014:006   Jag skall bliva f”r Israel s†som dagg,
	      han skall blomstra s†som en lilja,
	  och s†som Libanons skog skall han skjuta r”tter.
014:007   Telningar skola utg† fr†n honom,
	      han skall bliva lik ett olivtr„d i f„gring
	  och doft skall han sprida s†som Libanon.
014:008   De som bo i hans skugga
	      skola †ter f† odla s„d
	      och skola gr”nska s†som vintr„d;
	  hans namn skall vara s†som Libanons vin.
014:009   Men vad har jag d† mer att skaffa med avgudarna, du Efraim!
	  Jag sj„lv vill ju giva b”nh”relse och se till honom.
	  Ja, lik en gr”nskande cypress vill jag bliva;
	  hos mig skall finnas frukt att h„mta f”r dig.

014:010   Den som „r vis, han akte h„rp†;
	  den som „r f”rst†ndig, han besinne detta.
	  Ty HERRENS v„gar „ro r„tta,
	  och p† dem vandra de r„ttf„rdiga,
	  men ”vertr„darna komma d„r p† fall.



Book 29 Joel


001:001 Detta „r HERRENS ord som kom till Joel, Petuels son.

001:002   H”ren detta, I gamle,
	  och lyssnen h„rtill, I landets alla inbyggare.
	  Har n†got s†dant skett f”rut i edra dagar
	  eller i edra f„ders dagar?
001:003   Nej, om detta m†n I f”rt„lja f”r edra barn,
	  och edra barn m† f”rt„lja d„rom f”r sina barn,
	  och deras barn f”r ett kommande sl„kte.

001:004   Vad som blev kvar efter gr„sgnagarna,
	      det †to gr„shopporna upp;
	  och vad som blev kvar efter gr„shopporna,
	      det †to gr„sbitarna upp;
	  och vad som blev kvar efter gr„sbitarna
	      det †to gr„sfr„tarna upp.

001:005   Vaknen upp, I druckne, och gr†ten;
	  ja, j„mren eder, alla I som dricken vin,
	  ”ver att druvsaften „r ryckt undan eder mun.
001:006   Ty ett folk har dragit upp ”ver mitt land,
	      ett m„ktigt, ett som ingen kan r„kna;
	  det har t„nder likasom lejon,
	  och dess kindt„nder likna lejoninnors.
001:007   Mina vintr„d har det f”r”tt,
	      och mina fikontr„d har det brutit ned
	  det har skalat dem nakna och kastat dem undan;
	      vitnade „ro deras rankor.

001:008   Klaga likasom en jungfru som b„r sorgdr„kt
	      efter sin ungdoms brudgum
001:009   Spisoffer och drickoffer „ro f”rsvunna
	      ifr†n HERRENS hus;
	  pr„sterna s”rja,
	      HERRENS tj„nare.
001:010   F„lten „ro f”r”dda,
	      marken ligger s”rjande,
	  ty s„den „r f”r”dd,
	      vinet borttorkat,
	      oljan utsinad.
001:011   Źkerm„nnen st† med skam,
	      ving†rdsm„nnen j„mra sig,
	  ”ver vetet och ”ver kornet;
	  ty sk”rden p† marken „r f”rst”rd.
001:012   Vintr„den „ro f”rtorkade
	      och fikontr„den f”rsm„kta;
	  granattr„den och palmerna och „ppeltr„den
	  och alla andra tr„d p† marken hava torkat bort.
	  Ja, all fr”jd har vissnat
	      och flytt ifr†n m„nniskors barn.

001:013   Kl„den eder i sorgdr„kt och klagen, I pr„ster;
	  j„mren eder, I som tj„nen vid altaret;
	  g†n in och sitten i sorgdr„kt natten igenom,
	      I min Guds tj„nare,
	  eftersom eder Gud hus m†ste sakna
	      spisoffer och drickoffer
001:014   P†lysen en helig fasta,
	      lysen ut en h”gtidsf”rsamling;
	  f”rsamlen de gamla,
	      ja, alla landets inbyggare,
	  till HERRENS, eder Guds, hus;
	      och ropen s† till HERREN.

001:015   Ve oss, vilken dag!
	  ty HERRENS dag „r n„ra,
	  och s†som v†ld fr†n den Allsv†ldige kommer den.
001:016   Har icke v†r b„rgning blivit f”rst”rd
	      mitt f”r v†ra ”gon?
	  har icke gl„dje och fr”jd f”rsvunnit
	      ifr†n var Guds hus?
001:017   Uts„det ligger f”rtorkat
	      under mullen,
	  f”rr†dshusen st† ”de,
	      ladorna f† f”rfalla,
	      ty s„den „r borttorkad.
001:018   Huru st”nar icke boskapen!
	  Huru „ngslas ej f„kreaturens hjordar!
	  De finna ju intet bete.
	  Ja, ocks† f†rhjordarna f† lida under skulden.

001:019   Till dig, HERRE, ropar jag,
	      nu d† en eld har f”rt„rt
	      betesmarkerna i ”knen
	  och en eldsl†ga har f”rbr„nt
	      alla tr„d p† marken.
001:020   Ja, ocks† markens djur
	      ropa med tr„ngtan till dig,
	  eftersom vattenb„ckarna „ro uttorkade
	      och betesmarkerna i ”knen
	      „ro f”rt„rda av eld.
002:001   St”ten i basun p† Sion,
	  och bl†sen larmsignal p† mitt heliga berg;
	  m† alla landets inbyggare darra!
	  Ty HERRENS dag kommer, ja, den „r n„ra;
002:002   en dag av m”rker och tjocka,
	  en dag av moln och t”cken,
	  lik en gryning som breder ut sig ”ver bergen.
	  Ett stort och m„ktigt folk kommer,
	  ett vars like aldrig n†gonsin har funnits
	  och ej heller h„danefter skall uppst†,
	  intill senaste sl„ktens †r.
002:003   Framf”r dem g†r en f”rt„rande eld
	  och bakom dem kommer en f”rbr„nnande l†ga.
	  Likt Edens lustg†rd var landet framf”r dem,
	  men bakom dem „r det en ”de ”ken;
	  ja, undan dem finnes ingen r„ddning.

002:004   De te sig likasom h„star,
	  och s†som stridsh„star hasta de †stad.
002:005   Med ett rassel likasom av vagnar
	  spr„nga de fram ”ver bergens toppar,
	  med ett brus s†som av en eldsl†ga,
	      n„r den f”rt„r str†;
	  de „ro s†som ett m„ktigt folk,
	      ordnat till strid.
002:006   Vid deras †syn gripas folken av †ngest,
	  alla ansikten skifta f„rg.
002:007   S†som hj„ltar hasta de †stad,
	  lika stridsm„n bestiga de murarna;
	  var och en g†r sin v„g rakt fram,
	  och ingen tager miste om sin str†t.
002:008   Den ene tr„nger icke den andre,
	  var och en g†r sin givna bana;
	  mitt igenom vapnen st”rta de fram utan hejd.
002:009   I staden rusa de in
	      p† murarna hasta de †stad,
	  i husen tr„nga de upp,
	  genom f”nstren bryta de sig v„g,
	      s†som tjuvar g”ra.
002:010   Vid deras †syn darrar jorden,
	  och himmelen b„var;
	  solen och m†nen f”rm”rkas,
	  och stj„rnorna mista sitt sken.
002:011   Och HERREN l†ter h”ra sin r”st framf”r sin h„r
	  ty hans skara „r mycket stor,
	  m„ktig „r den skara som utf”r hans befallning.
	  Ja, HERRENS dag „r stor
	      och mycket fruktansv„rd
	      vem kan uth„rda den?

002:012   Dock, nu m†n I v„nda om till mig
	  av allt edert hj„rta, s„ger HERREN,
	  med fasta och gr†t och klagan.
002:013   Ja, riven s”nder edra hj„rtan, icke edra kl„der,
	  och v„nden om till HERREN, eder Gud;
	  ty n†dig och barmh„rtig „r han,
	  l†ngmodig och stor i mildhet,
	  och s†dan att han †ngrar det onda.
002:014   M†h„nda v„nder han om och †ngrar sig
	  och l„mnar kvar efter sig n†gon v„lsignelse,
	  till spisoffer och drickoffer
	      †t HERREN, eder Gud.

002:015   St”ten i basun p† Sion,
	  p†lysen en helig fasta
	      lysen ut en h”gtidsf”rsamling;
002:016   f”rsamlen folket,
	      p†lysen en helig sammankomst,
	  kallen tillhopa de gamla
	      f”rsamlen de sm† barnen,
	      j„mv„l dem som „nnu dia vid br”stet
	  brudgummen m† komma ur sin kammare
	  och bruden ur sitt gemak.
002:017   Mellan f”rhuset och altaret
	      m† pr„sterna, HERRENS tj„nare,
	      h†lla klagogr†t och s„ga:
	  ˝HERRE, skona ditt folk,
	  och l†t icke din arvedel bliva till sm„lek,
	  till ett ordspr†k bland hedningarna
	  Varf”r skulle man f† s„ga bland folken:
	  'Var „r nu deras Gud?'˝

002:018 S† uppt„ndes d† HERREN till nit„lskan f”r sitt land, och han
	”mkade sig ”ver sitt folk;
002:019 HERREN svarade och sade till sitt folk:

	Se, jag vill s„nda eder s„d och vin och olja, s† att I f†n m„tta
	eder d„rav, och jag skall icke mer l†ta eder bliva till sm„lek
	bland hedningarna.
002:020 Och nordlandsskaran skall jag f”rjaga l†ngt bort ifr†n eder, jag
	skall driva den undan till ett torrt och ”de Land, dess f”rtrupp
	till ™stra havet och dess eftertrupp till V„stra havet.  Och
	stank skall stiga upp d„rav, ja, v„mjelig lukt skall stiga upp
	d„rav, eftersom den har tagit sig f”r s† stora ting.

002:021   Frukta icke, du land,
	      utan fr”jda dig och gl„ds,
	  ty stora ting har HERREN tagit sig f”r
002:022   Frukten icke, I markens djur,
	  ty betesmarkerna i ”knen gr”nska,
	  och tr„den b„ra sin frukt,
	  fikontr„den och vintr„den
	      giva sin kraft.
002:023   Och fr”jden eder, I Sions barn,
	  varen glada i HERREN, eder Gud;
	  ty han giver eder
	      h”stregn, i r„tt tid,
	  han som ock f”rr s„nde ned ”ver eder regn,
	  b†de h”st och v†r.
002:024   S† skola logarna fyllas mod s„d
	  och pressarna fl”da ”ver
	      av vin och olja.

002:025 Och jag skall giva eder gottg”relse f”r de †rsgr”dor som †tos
	upp av gr„shopporna, gr„sbitarna, gr„s„tarna och gr„sgnagarna,
	den stora h„r som jag s„nde ut mot eder.
002:026 Och I skolen f† „ta till fyllest och bliva m„tta; och d† skolen
	I lova HERRENS, eder Guds, namn, hans som har handlat s†
	underbart med eder; och mitt folk skall icke komma p† skam
	evinnerligen.
002:027 Och I skolen f”rnimma att jag bor mitt i Israel, och att jag „r
	HERREN, eder Gud, och eljest ingen.  Ja, mitt folk skall icke
	komma p† skam evinnerligen.

002:028   Och det skall ske d„refter
	  att jag skall utgjuta min Ande ”ver allt k”tt,
	  och edra s”ner och edra d”ttrar skola profetera,
	  edra gamla m„n skola hava dr”mmar
	  edra ynglingar skola se syner;
002:029   ocks† ”ver dem som „ro tj„nare och tj„narinnor
	  skall jag i de dagarna utgjuta min Ande.
002:030   Och jag skall l†ta tecken synas
	      p† himmelen och p† jorden:
	  blod och eld och r”kstoder.
002:031   Solen skall v„ndas i m”rker
	      och m†nen i blod
	  f”rr„n HERRENS dag kommer,
	      den stora och fruktansv„rda.
002:032   Men det skall ske att var och en som †kallar HERRENS namn
	      han skall varda fr„lst.
	  Ty p† Sions berg och i Jerusalem
	      skall finnas en r„ddad skara,
	      s†som HERREN har sagt;
	  och till de undsluppna skola h”ra de som HERREN kallar.
003:001 Ty se, i de dagarna och p† den tiden, d† jag †ter uppr„ttar Juda
	och Jerusalem,
003:002 d† skall jag samla tillhopa alla hednafolk och f”ra dem ned till
	Josafats dal, och d„r skall jag h†lla dom ”ver dem, f”r mitt
	folks och min arvedels, Israels, skull, d„rf”r att de hava
	f”rskingrat dem bland hedningarna och utskiftat mitt land.
003:003 Ja, de hava kastat lott om mitt folk, gossarna hava de givit
	s†som betalning †t sk”kor, och flickorna hava de s†lt f”r vin,
	som de hava druckit upp.

003:004 Och du, Tyrus, och du, Sidon, och I, Filisteens alla kretsar,
	vad f”rehaven ocks† I mot mig?  Haven I n†got att vederg„lla mig
	f”r, eller „r det I som viljen begynna n†got mot mig?  Snart och
	med hast skall jag l†ta det I haven gjort komma tillbaka ”ver
	edra egna huvuden,
003:005 eftersom I haven tagit mitt silver och mitt guld och f”rt mina
	sk”naste klenoder in i edra palats,
003:006 och eftersom I haven s†lt Judas och Jerusalems barn †t Javans
	barn, till att f”ras l†ngt bort ifr†n sitt land.
003:007 Se, jag skall kalla dem †ter fr†n den ort dit I haven s†lt dem;
	och det som I haven gjort skall jag l†ta komma tillbaka ”ver
	edra egna huvuden.
003:008 Jag skall s„lja edra s”ner och d”ttrar i Juda barns hand, och de
	skola s„lja dem till sab‚erna, folket i fj„rran land.  Ty s† har
	HERREN talat.

003:009   Ropen ut detta bland hednafolken,
	      b†den upp dem till helig strid.
	  Manen p† hj„ltarna,
	  m† alla stridsm„nnen komma
	      och draga fram†t.
003:010   Smiden edra plogbillar till sv„rd
	  och edra ving†rdsknivar till spjut;
	  den svagaste m† k„nna sig s†som en hj„lte.
003:011   Skynden att komma,
	      alla I folk har omkring,
	      och samlen eder tillhopa.
	  S„nd, o HERRE,
	      ditned dina hj„ltar.
003:012   Ja, m† hednafolken resa sig och draga †stad
	      till Josafats dal;
	  ty d„r skall jag sitta till doms
	      ”ver alla folk h„romkring.

003:013   L†ten lien g†,
	      ty sk”rden „r mogen.
	  Kommen och trampen,
	      ty pressen „r full;
	  presskaren fl”da ”ver,
	      s† stor „r ondskan d„r.
003:014   Skaror hopa sig
	      i Domens dal;
	  ty HERRENS dag „r n„ra
	      i Domens dal.
003:015   Solen och m†nen f”rm”rkas,
	      och stj„rnorna mista sitt sken.
003:016   Och HERREN upph„ver ett rytande fr†n Sion,
	  och fr†n Jerusalem l†ter han h”ra sin r”st,
	  s† att himmelen och jorden b„va.
	  Men f”r sitt folk „r HERREN en tillflykt
	  och f”r Israels barn ett v„rn.
003:017   Och I skolen f”rnimma att jag „r HERREN, eder Gud,
	  som bor p† Sion, mitt heliga berg.
	  Och Jerusalem skall vara en helgad plats
	  och fr„mlingar skola icke mer draga ditin.

003:018   P† den tiden skall det ske
	  att bergen drypa av druvsaft
	  och h”jderna fl”da av mj”lk;
	  och alla b„ckar i Juda skola fl”da av vatten.
	  Och en k„lla skall rinna upp i HERRENS hus
	  och vattna Akaciedalen.
003:019   Men Egypten skall bliva en ”demark,
	  och Edom skall varda en ”de ”ken
	  d„rf”r att de hava ”vat v†ld mot Juda barn
	  och utgjutit oskyldigt blod i sitt land.
003:020   Sedan skall Juda trona evinnerligen,
	  och Jerusalem fr†n sl„kte till sl„kte.
003:021   Och jag skall utpl†na deras blodskulder,
	  dem som jag icke allaredan har utpl†nat.
	  Och HERREN skall f”rbliva boende p† Sion.



Book 30 Amos


001:001 Detta „r vad som talades av Amos, en bland herdarna fr†n Tekoa,
	vad han sk†dade ang†ende Israel i Ussias, Juda konungs, och
	Jerobeams, Joas' sons, Israels konungs, tid, tv† †r f”re
	jordb„vningen.
001:002 Han sade:

	  HERREN upph„ver ett rytande fr†n Sion,
	  och fr†n Jerusalem l†ter han h”ra sin r”st.
	  D† f”rs„nkas herdarnas betesmarker i sorg,
	  och Karmels topp f”rtorkas.

001:003 S† s„ger HERREN:
	  Eftersom Damaskus har trefalt f”rbrutit sig,
	  ja, fyrfalt, skall jag icke rygga mitt beslut:
	  eftersom de hava tr”skat Gilead
	  med sina tr”skvagnar av j„rn.
001:004   D„rf”r skall jag s„nda en eld mot Hasaels hus,
	  och den skall f”rt„ra Ben-Hadads palatser.
001:005   Jag skall bryta s”nder Damaskus' bommar
	  och utrota inv†narna i Bikeat-Aven
	  och spirans b„rare i Bet-Eden;
	  och Arams folk skall bliva bortf”rt till Kir, s„ger HERREN.

001:006 S† s„ger HERREN:
	  Eftersom Gasa har trefalt f”rbrutit sig,
	  ja, fyrfalt, skall jag icke rygga mitt beslut:
	  eftersom de hava f”rt bort allt folket s†som f†ngar
	  och ”verl„mnat dem †t Edom.
001:007   D„rf”r skall jag s„nda en eld mot Gasas murar,
	  och den skall f”rt„ra dess palatser.
001:008   Jag skall utrota inv†narna i Asdod
	  och spirans b„rare i Askelon;
	  och jag skall v„nda min hand mot Ekron,
	  s† att filist‚ernas sista kvarleva f”rg†s,
	  s„ger Herren, HERREN.

001:009 S† s„ger HERREN:
	  Eftersom Tyrus har trefalt f”rbrutit sig,
	  ja, fyrfalt, skall jag icke rygga mitt beslut:
	  eftersom de hava ”verl„mnat allt folket s†som f†ngar †t Edom,
	  utan att t„nka p† sitt br”draf”rbund.
001:010   D„rf”r skall jag s„nda en eld mot Tyrus' murar,
	  och den skall f”rt„ra dess palatser.

001:011 S† s„ger HERREN:
	  Eftersom Edom har trefalt f”rbrutit sig,
	  ja, fyrfalt, skall jag icke rygga mitt beslut:
	  eftersom han har f”rf”ljt sin broder med sv„rd
	  och f”rkv„vt all barmh„rtighet,
	  och eftersom han oupph”rligt har l†tit sin vrede rasa
	  och st„ndigt beh†llit sin f”rgrymmelse.
001:012   D„rf”r skall jag s„nda en eld mot Teman,
	  och den skall f”rt„ra Bosras palatser.

001:013 S† s„ger HERREN:
	  Eftersom Ammons barn hava trefalt f”rbrutit sig,
	  ja, fyrfalt, skall jag icke rygga mitt beslut:
	  eftersom de hava uppristat havande kvinnor i Gilead,
	  n„r de ville utvidga sitt omr†de.
001:014   D„rf”r skall jag t„nda upp en eld mot Rabbas murar,
	  och den skall f”rt„ra dess palatser,
	  under h„rskri p† stridens dag,
	  under storm p† ov„drets dag.
001:015   Och deras konung skall vandra bort i f†ngenskap,
	  han sj„lv och hans h”vdingar med honom, s„ger HERREN.
002:001 S† s„ger HERREN:
	  Eftersom Moab har trefalt f”rbrutit sig,
	  ja, fyrfalt, skall jag icke rygga mitt beslut:
	  eftersom han har f”rbr„nt
	  Edoms konungs ben till aska.
002:002   D„rf”r skall jag s„nda en eld mot Moab,
	  och den skall f”rt„ra Keriots palatser;
	  och Moab skall omkomma under stridslarm,
	  under h„rskri vid basuners ljud,
002:003   Och jag skall utrota ur landet den som „r domare d„r,
	  och alla dess furstar skall jag dr„pa j„mte honom
	  s„ger HERREN.

002:004 S† s„ger HERREN:
	  Eftersom Juda har trefalt f”rbrutit sig,
	  ja, fyrfalt, skall jag icke rygga mitt beslut:
	  eftersom de hava f”rkastat HERRENS lag
	  och icke h†llit hans stadgar,
	  utan l†tit f”rleda sig av sina l”gngudar,
	  dem som ock deras f„der vandrade efter.
002:005   D„rf”r skall jag s„nda en eld mot Juda,
	  och den skall f”rt„ra Jerusalems palatser.

002:006 S† s„ger HERREN:
	  Eftersom Israel har trefalt f”rbrutit sig,
	  ja, fyrfalt, skall jag icke rygga mitt beslut:
	  eftersom de s„lja den oskyldige f”r penningar
	  och den fattige f”r ett par skor.
002:007   Ty de l„ngta efter att se stoft p† de armas huvuden,
	  och de vr„nga de ”dmjukas sak.
	  Son och fader g† tillsammans till t„rnan
	  och ohelga s† mitt heliga namn.
002:008   P† pantade kl„der str„cker man sig
	      invid vart altare,
	  och b”tf„lldas vin dricker man
	      i sin Guds hus

002:009   Och dock var det jag som f”rgjorde f”r dem amor‚erna,
	  ett folk s† h”grest som cedrar
	  och s† v„ldigt som ekar;
	  jag f”rgjorde deras frukt ovantill
	  och deras r”tter nedantill.
002:010   Det var jag som f”rde eder upp
	      ur Egyptens land,
	  och som ledde eder
	      i ”knen i fyrtio †r,
	  s† att I intogen amor‚ernas land.
002:011   Och jag uppv„ckte somliga bland edra s”ner till profeter
	      och somliga bland edra unga m„n till nasirer.
	  Žr det icke s†, I Israels barn?
	      s„ger HERREN.
002:012   Men I g†ven nasirerna vin att dricka,
	      och profeterna bj”den I:
	      ˝Profeteren icke.˝

002:013   Se, d„rf”r skall jag l†ta ett gnissel uppst† i edert land,
	  likt gnisslet av en vagn
	  som „r fullastad med k„rvar.
002:014   D† skall ej ens den snabbaste finna n†gon undflykt,
	  den starkaste har d† intet gagn av sin kraft,
	  och hj„lten kan icke r„dda sitt liv.
002:015   B†gskytten h†ller d† icke st†nd,
	  den snabbfotade kan icke r„dda sitt liv,
	  ej heller kan ryttaren r„dda sitt.
002:016   Ja, den som var modigast bland hj„ltarna
	  skall p† den dagen fly undan naken, s„ger HERREN.
003:001 H”ren f”ljande ord, som HERREN har talat mot eder, I Israels
	barn, ja, mot hela det sl„kte som jag har f”rt upp ur Egyptens
	land.  S† har han sagt:

003:002   Eder allena har jag utvalt
	  bland alla sl„kter p† jorden;
	  d„rf”r skall jag ock hems”ka p† eder
	  alla edra missg„rningar.

003:003   F„rdas v„l tv† tillsammans,
	      utan att de hava blivit ense d„rom?
003:004   Ryter ett lejon i skogen,
	      om det ej har funnit n†got rov?
	  Upph„ver ett ungt lejon sin r”st i kulan,
	      utan att det har tagit ett byte?
003:005   Faller en f†gel i snaran p† marken,
	      om intet garn har blivit utlagt f”r den?
	  Springer snaran upp fr†n marken,
	      utom n„r den g”r n†gon f†ngst?
003:006   Eller st”ter man i basun i en stad,
	      utan att folket f”rskr„ckes?
	  Eller drabbas en stad av n†got ont,
	      utan att HERREN har skickat det?

003:007   Sannerligen, Herren, HERREN
	      g”r alls intet
	  utan att hava uppenbarat sitt r†d
	      f”r sina tj„nare profeterna.
003:008   N„r lejonet ryter,
	      vem skulle d† icke frukta?
	  N„r Herren, HERREN talar,
	      vem skulle d† icke profetera?

003:009   Ropen ut ”ver Asdods palatser
	  och ”ver palatsen i Egyptens land;
	  s„gen: F”rsamlen eder till Samarias berg,
	  och sen huru stor f”rvirring d„r r†der,
	  och huru man ”var f”rtryck d„rinne.
003:010   Man f”rst†r icke d„r att g”ra vad r„tt „r,
	      s„ger HERREN;
	  man hopar v†ld och f”rd„rv
	      i sina palats.

003:011 D„rf”r s„ger Herren, HERREN s†:
	  Tr†ngm†l skall komma och omv„rva landet,
	  ditt starka f„ste skall du mista,
	  det skall st”rtas ned;
	  och dina palats skola varda utplundrade.

003:012 S† s„ger HERREN: Likasom n„r en herde ur lejonets gap r„ddar
	allenast ett par benpipor eller snibben av ett ”ra, s† skola
	Israels barn bliva r„ddade, desamma som nu i Samaria sitta i
	sina soffors h”rn och p† sina b„ddars sidendamast.

003:013 H”ren och betygen inf”r Jakobs hus, s„ger Herren, HERREN,
	h„rskarornas Gud:
003:014 Den dag d† jag p† Israel hems”ker dess ”vertr„delser, d† skall
	jag ock hems”ka Betels altaren, s† att altarhornen bliva
	avhuggna och falla till jorden.
003:015 Och jag skall sl† ned b†de vinterhus och sommarhus, och
	elfenbenshusen skola bliva f”rst”rda, ja, en myckenhet av hus
	skall d† f† en „nde, s„ger HERREN.
004:001 H”ren detta ord, I Basans-kor p† Samarias berg, I som f”rtrycken
	de arma och ”ven v†ld mot de fattiga, I som s„gen till edra m„n:
	˝Skaffen hit, s† att vi f† dricka.˝
004:002 Herren, HERREN har svurit vid sin helighet: Se, dagar skola
	komma ”ver eder, d† man skall h„mta upp eder med metkrokar och
	eder sista kvarleva med fiskkrokar.
004:003 D† skolen I s”ka eder ut, var och en genom n„rmaste r„mna i
	muren, och eder Harmonsbild skolen I d† kasta bort, s„ger
	HERREN.

004:004   Kommen till Betel och bedriven eder synd
	  till Gilgal och bedriven „n v„rre synd;
	  framb„ren d„r p† morgonen edra slaktoffer,
	  p† tredje dagen eder tionde.
004:005   F”rbr„nnen syrat br”d till lovoffer,
	  lysen ut och kung”ren frivilliga offer.
	  Ty s†dant „lsken I ju, I Israels barn,
	  s„ger Herren, HERREN.

004:006 Jag l„t eder g† med tomma munnar i alla edra st„der, jag l„t
	eder sakna br”d p† alla edra orter.  Och likv„l haven I icke
	omv„nt eder till mig, s„ger HERREN.

004:007 Jag f”rh”ll regnet f”r eder, n„r „nnu tre m†nader †terstodo till
	sk”rdetiden; jag l„t det regna ”ver en stad, men icke ”ver en
	annan; en †ker fick regn, men en annan f”rtorkades, i det att
	regn icke kom d„rp†.
004:008 Ja, tv†, tre st„der m†ste stappla bort till en och samma stad
	f”r att f† vatten att dricka, utan att de „nd† kunde sl„cka sin
	t”rst.  Och likv„l haven I icke omv„nt eder till mig, s„ger
	HERREN.

004:009 Jag slog eder s„d med sot och rost; edra m†nga tr„dg†rdar och
	ving†rdar, edra fikontr„d och olivtr„d †to gr„sgnagarna upp.
	Och likv„l haven I icke omv„nt eder till mig, s„ger HERREN.

004:010 Jag s„nde ibland eder pest, likasom i Egypten; jag dr„pte edra
	unga m„n med sv„rd och l„t edra h„star bliva tagna s†som byte;
	och stanken av edra fallna skaror l„t jag stiga upp och komma
	eder i n„san.  Och likv„l haven I icke omv„nt eder till mig,
	s„ger HERREN.

004:011 Jag l„t omst”rtning drabba eder, likasom n„r Gud omst”rtade
	Sodom och Gomorra; och I voren s†som en brand, ryckt ur elden.
	Och likv„l haven I icke omv„nt eder till mig, s„ger HERREN.

004:012 D„rf”r skall jag g”ra s† med dig, Israel; och eftersom jag nu
	skall g”ra s† med dig, d„rf”r bered dig, Israel, att m”ta din
	Gud.
004:013 Ty se, han som har danat bergen och skapat vinden, han som kan
	yppa f”r m„nniskan hennes hemligaste tankar, han som kan g”ra
	morgonrodnaden till m”rker, och som g†r fram ”ver jordens h”jder
	-- HERREN, h„rskarornas Gud, „r hans namn.
005:001 H”ren f”ljande ord, som jag vill uppst„mma s†som klagos†ng ”ver
	eder, I av Israels hus:

005:002   ˝Fallen „r hon och kan icke mer st† upp,
	      jungfrun Israel!
	  Hon ligger slagen till marken i sitt land;
	      ingen reser henne upp.˝

005:003   Ty s† s„ger Herren, HERREN:
	  Den stad varifr†n tusen pl„gade draga ut
	      skall f† beh†lla hundra kvar,
	  och den stad varifr†n hundra pl„gade draga ut
	      skall f† beh†lla tio kvar,
	      i Israels hus.

005:004   Ty s† s„ger HERREN till Israels hus:
	  S”ken mig, s† f†n I leva.
005:005       Men s”ken icke Betel,
	  kommen icke till Gilgal,
	      och dragen ej bort till Beer-Seba;
	  ty Gilgal skall bliva bortf”rt i f†ngenskap,
	  och Betel skall hemfalla †t f”rd„rvet.

005:006   S”ken HERREN s† f†n I leva;
	  varom icke, s† skall han komma ”ver Josefs hus lik en eld;
	  och elden skall br„nna, och ingen skall sl„cka den,
	  till att r„dda Betel.
005:007   I som f”rvandlen r„tten till mal”rt
	  och sl†n r„ttf„rdigheten ned till jorden, veten:
005:008   han som har gjort Sjustj„rnorna och Orion,
	  han som kan f”rvandla svarta m”rkret till morgon
	  och g”ra dagen m”rk s†som natten,
	  han som kallar p† havets vatten
	  och gjuter det ut ”ver jorden --
	  HERREN „r hans namn.
005:009   Och han l†ter f”rd„rv ljunga ned ”ver starka f„sten;
	  ja, ”ver fasta borgar kommer f”rd„rv.

005:010   Dessa hata i porten den som f”rsvarar vad r„tt „r
	  och r„kna s†som en styggelse den som talar sanning.
005:011   D„rf”r, eftersom I trampen p† den arme
	  och tagen ifr†n honom hans s„d s†som skatt, d„rf”r h”ren;
	  om I „n byggen hus av huggen sten,
	  skolen I icke f† bo i dem,
	  och om I „n planteren sk”na ving†rdar,
	  skolen I icke f† dricka vin fr†n dem.
005:012   Ty jag vet att edra ”vertr„delser „ro m†nga
	  och edra synder talrika,
	  I den r„ttf„rdiges f”rtryckare, som tagen mutor
	  och vr„ngen r„tten f”r de fattiga i porten.
005:013   D„rf”r m†ste den f”rst†ndige tiga stilla i denna tid;
	  ty det „r en ond tid.

005:014   S”ken vad gott „r, och icke vad ont „r,
	  p† det att I m†n leva.
	  D† skall Herren, h„rskarornas Gud,
	  vara med eder, s†som I menen honom vara.
005:015   Haten vad ont „r, och „lsken vad gott „r,
	  och h†llen r„tten vid makt i porten;
	  kanh„nda skall d† Herren, h„rskarornas Gud, vara
	  n†dig mot Josefs kvarleva.

005:016   D„rf”r, s† s„ger HERREN,
	  h„rskarornas Gud, Herren:
	  P† alla torg skall d”dsklagan ljuda,
	  och p† alla gator skall man ropa: ˝Ack ve!  Ack ve!˝
	  Źkerm„nnen skall man mana att brista ut i j„mmer,
	  och d”dsklagan skall h”jas av dem som „ro f”rfarna i sorges†ng;
005:017   ja, i alla ving†rdar skall d”dsklagan ljuda,
	  ty jag skall g† fram mitt ibland eder, s„ger HERREN.

005:018   Ve eder som †stunden HERRENS dag!
	  Vad viljen I med HERRENS dag?
	  Den „r m”rker och icke ljus.
005:019   D† g†r det, s†som n„r n†gon flyr f”r ett lejon,
	  men d„rvid m”tes av en bj”rn,
	  och n„r han d† s”ker tillflykt i sitt hus,
	  bliver han stungen av en orm,
	  vid det han s„tter handen mot v„ggen.
005:020   Ja, HERRENS dag „r m”rker och icke ljus,
	  den „r t”cken utan n†got solsken.

005:021   Jag hatar edra fester, jag „r led vid dem,
	  och jag finner intet behag i edra h”gtidsf”rsamlingar.
005:022   Ty om I „n offren †t mig br„nnoffer, j„mte edra spisoffer,
	  s† har jag dock ingen lust till dem,
	  ej heller gitter jag se edra tackoffer av g”dda kalvar.
005:023   Hav bort ifr†n mig dina s†ngers buller;
	  jag gitter icke h”ra ditt psaltarspel.
005:024   Men m† r„tten fl”da fram s†som vatten,
	  och r„ttf„rdigheten lik en b„ck som aldrig sinar.

005:025   Framburen I v„l †t mig slaktoffer och spisoffer
	  under de fyrtio †ren i ”knen,
	  I av Israels hus?

005:026   S† skolen I nu n”dgas taga med eder Sickut, eder konung,
	  och Kiun, eder avgudabild,
	  stj„rnguden, som I haven gjort †t eder;
005:027   och jag skall l†ta eder f”ras †stad i f†ngenskap
	      „nda bortom Damaskus,
	  s„ger han vilkens namn „r HERREN,
	      h„rskarornas Gud.
006:001   Ve eder, I s„kre p† Sion,
	  I sorgl”se p† Samarias berg,
	  I „dlingar bland f”rstlingsfolket,
	  I som Israels hus pl„gar v„nda sig till!
006:002   G†n †stad till Kalne och sen efter,
	  dragen d„rifr†n till Stora Hamat,
	  och faren s† ned till filist‚ernas Gat:
	  „ro de b„ttre „n rikena h„r,
	  eller „r deras omr†de st”rre „n edert omr†de?
006:003   Ve eder, I som menen att olycksdagen skall vara fj„rran,
	  men likv„l inbjuden v†ldet att trona hos eder;
006:004   I som liggen p† soffor av elfenben
	  och haven det makligt p† edra b„ddar;
	  I som „ten lamm, utvalda ur hjorden,
	  och kalvar, h„mtade fr†n g”dstallet;
006:005   I som skr†len visor till harpans ljud
	  och t„nken ut †t eder musikinstrumenter s†som David;
006:006   I som dricken vin ur stora b†lar
	  och bruken salvor av yppersta olja,
	  men icke bekymren eder om Josefs skada!

006:007   F”rdenskull skola nu dessa fr„mst f”ras bort i f†ngenskap;
	  de som nu hava det s† makligt f† d† sluta med sitt skr†l.

006:008 Herren, HERREN har svurit vid sig sj„lv, s„ger HERREN,
	h„rskarornas Gud: Jakobs stolthet „r mig en styggelse, och hans
	palatser hatar jag; jag skall giva staden till pris med allt vad
	d„ri „r.
006:009 Och det skall ske, att om „n tio m„n finnas kvar i ett och samma
	hus, s† skola de likv„l alla d”.
006:010 N„r sedan en fr„nde till n†gon av de d”da med f”rbr„nnarens
	hj„lp vill skaffa benen ut ur huset, och d„rvid ropar till en
	som „r i det inre av huset: ˝Finnes h„r n†gon mer „n du?˝, d†
	m†ste denne svara: ˝Ingen˝; och den f”rre skall d† s„ga: ˝R„tt
	s†, stillhet m† r†da; ty HERRENS namn f†r icke bliva n„mnt.˝

006:011   Ty se, p† HERRENS bud
	  skola de stora husen bliva slagna i spillror
	  och de sm† husen i splittror.

006:012   Kunna v„l h„star springa uppf”r en klippbrant,
	  eller pl”jer man d„r med oxar?  --
	  eftersom I viljen f”rvandla r„tten till en giftplanta
	  och r„ttf„rdighetens frukt till mal”rt,
006:013   I som gl„djen eder ”ver det som „r intet v„rt
	  och s„gen: ˝Genom v†r egen styrka
	  hava vi ju berett oss horn.˝

006:014 Ty se, jag skall uppv„cka ett folk mot eder, I av Israels hus,
	s„ger Herren, h„rskarornas Gud; och de skola f”rtrycka edert
	land, fr†n det st„lle d„r v„gen g†r till Hamat „nda till
	Hedmarksb„cken.
007:001 F”ljande syn l„t Herren, HERREN mig se; Jag s†g gr„shoppor
	skapas, n„r sommargr„set begynte v„xa upp; och det var
	sommargr„set efter kungssl†ttern.
007:002 N„r s† dessa hade „tit upp alla markens ”rter, sade jag:
	˝Herre, HERRE, f”rl†t.  Huru skall Jakob kunna best†, han som „r
	s† ringa?˝
007:003 D† †ngrade HERREN detta.  ˝Det skall icke ske˝, sade HERREN.

007:004 F”ljande syn l„t Herren, HERREN mig se: Jag s†g Herren, HERREN
	nalkas f”r att utf”ra sin sak genom eld; och elden f”rt„rde det
	stora djupet och h”ll p† att f”rt„ra arvedelslandet.
007:005 D† sade jag: ˝Herre, HERRE, h†ll upp.  Huru skall Jakob kunna
	best†, han som „r s† ringa?˝
007:006 D† †ngrade HERREN detta.  ˝Icke heller detta skall ske˝, sade
	Herren, HERREN.

007:007 F”ljande syn l„t han mig se: Jag s†g Herren st† p† en mur,
	uppf”rd efter s„nklod, och i sin hand h”ll han ett s„nklod.
007:008 Och HERREN sade till mig: ˝Vad ser du, Amos?˝  Jag svarade:
	˝Ett s„nklod.˝  D† sade Herren: ˝Se, jag skall h„nga upp ett
	s„nklod mitt ibland mitt folk Israel; jag kan icke vidare
	tillgiva dem.
007:009 Isaks offerh”jder skola bliva ”delagda och Israels helgedomar
	f”rst”rda, och mot Jerobeams hus skall jag uppresa mig med
	sv„rdet.˝

007:010 Men Amasja, pr„sten i Betel, s„nde till Jerobeam, Israels
	konung, och l„t s„ga: ˝Amos f”rehar en sammansv„rjning mot
	dig, mitt i Israels hus.  Landet kan icke h„rda ut med allt hans
	ordande.
007:011 Ty s† har Amos sagt: 'Jerobeam skall d” f”r sv„rd, och Israel
	skall f”ras bort i f†ngenskap ur sitt land.'˝

007:012 Och Amasja sade till Amos: ˝Du siare, g† din v„g och s”k din
	tillflykt i Juda land; d„r m† du „ta ditt br”d, och d„r m† du
	profetera.
007:013 Men i Betel f†r du icke vidare profetera, ty det „r en
	konungslig helgedom och ett rikets tempel.˝
007:014 D† svarade Amos och sade till Amasja: ˝Jag „r varken en profet
	eller en profetl„rljunge, jag „r en boskapsherde, som lever av
	mullb„rsfikon.
007:015 Men HERREN tog mig fr†n hjorden; HERREN sade till mig: 'G†
	†stad och profetera f”r mitt folk Israel.'
007:016 S† h”r nu HERRENS ord.  Du s„ger: 'Profetera icke mot Israel
	och predika icke mot Isaks hus.'

007:017 D„rf”r s„ger HERREN s†:
	  Din hustru skall bliva en sk”ka i staden,
	  dina s”ner och d”ttrar skola falla f”r sv„rd,
	  ditt land skall bliva utskiftat med m„tsn”re,
	  sj„lv skall du d” i ett orent land,
	  och Israel skall f”ras bort i f†ngenskap ur sitt land.˝
008:001 F”ljande syn l„t Herren, HERREN mig se; Jag s†g en korg med
	mogen frukt.
008:002 Och han sade: ˝Vad ser du, Amos?˝  Jag svarade: ˝En korg med
	mogen frukt.˝  D† sade HERREN till mig: ˝Mitt folk Israel „r
	moget till underg†ng; jag kan icke vidare tillgiva dem.
008:003 Och s†ngerna i palatset skola p† den dagen f”rbytas i j„mmer,
	s„ger Herren, HERREN; man skall f† se lik i m„ngd, ”verallt
	skola de ligga kastade; ja, stillhet m† r†da!˝

008:004   H”ren detta, I som st†n den fattige efter livet
	  och viljen g”ra slut p† de ”dmjuka i landet,
008:005   I som s„gen: ˝N„r „r d† nym†nadsdagen f”rbi,
	  s† att vi f† s„lja s„d,
	  och sabbaten, s† att vi f† ”ppna v†rt s„desf”rr†d?
	  D† vilja vi g”ra efa-m†ttet mindre och priset h”gre
	  och f”rfalska v†gen, s† att den visar or„tt vikt.
008:006   D† vilja vi k”pa de arma f”r penningar
	  och den fattige f”r ett par skor;
	  och avfall av s„den vilja vi d† s„lja s†som s„d.˝

008:007   HERREN har svurit vid Jakobs stolthet:
	  Aldrig skall jag f”rg„ta detta allt som de hava gjort.
008:008   Skulle jorden icke darra, n„r s†dant sker,
	  och skulle icke alla dess inbyggare s”rja?
	  Skulle icke hela jorden h”ja sig s†som Nilen
	  och r”ras upp och †ter sjunka s†som Egyptens flod?

008:009   Och det skall ske p† den dagen,
	  s„ger Herren, HERREN,
	  att jag skall l†ta solen g† ned i dess middagsglans
	  och l†ta jorden sjunka i m”rker mitt p† ljusa dagen.
008:010   Jag skall f”rvandla edra h”gtider till sorgetider
	  och alla edra s†nger till klagovisor.
	  Jag skall h”lja s„cktyg kring allas l„nder
	  och g”ra alla huvuden skalliga.
	  Jag skall l†ta det bliva, s†som n„r man s”rjer ende sonen,
	  och l†ta det sluta med en bedr”velsens dag.

008:011   Se dagar skola komma,
	  s„ger Herren, HERREN,
	  d† jag skall s„nda hunger i landet:
	  icke en hunger efter br”d,
	  icke en t”rst efter vatten,
	  utan efter att h”ra HERRENS ord.
008:012   D† skall man driva omkring fr†n hav till hav,
	  och fr†n norr till ”ster,
	  och f„rdas hit och dit f”r att s”ka efter HERRENS ord,
	  men man skall icke finna det.

008:013   P† den dagen skola de f”rsm„kta av t”rst,
	  edra sk”na jungfrur och edra unga m„n,
008:014   desamma som nu sv„rja vid Samariens syndaskuld
	  och s„ga: ˝S† sant din gud lever, o Dan˝,
	  och: ˝S† sant den lever, som man dyrkar i Beer-Seba.˝
	  De skola falla och icke mer st† upp.
009:001   Jag s†g HERREN st† invid altaret, och han sade:
	  Sl† till pelarhuvudena, s† att tr”sklarna b„va,
	  och l†t spillrorna falla ”ver huvudet p† alla d„r.
	  Deras sista kvarleva skall jag sedan dr„pa med sv„rd.
	  Ingen av dem skall kunna undfly,
	  ingen av dem kunna r„dda sig.
009:002   Om de „n br”te sig in i d”dsriket,
	  s† skulle min hand h„mta dem fram d„rifr†n;
	  och fore de „n upp till himmelen,
	  s† skulle jag st”rta dem ned d„rifr†n.
009:003   G”mde de sig „n p† toppen av Karmel,
	  s† skulle jag d„r leta fram dem och h„mta dem ned;
	  och dolde de sig „n undan min †syn
	      p† havets botten,
	  s† skulle jag d„r mana ormen fram
	      att stinga dem.
009:004   Om de l„te f”ra sig bort
	      i f†ngenskap av sina fiender,
	  skulle jag bjuda sv„rdet
	      att d„r komma och dr„pa dem.
	  Ja, jag skall l†ta mitt ”ga vila p† dem,
	  till deras olycka och icke till deras lycka.

009:005   Ty Herren, HERREN Sebaot,
	  han som r”r vid jorden, d† f”rsm„lter den av †ngest
	  och alla dess inbyggare s”rja,
	  ja, hela jorden h”jer sig s†som Nilen
	  och sjunker †ter s†som Egyptens flod;
009:006   han som bygger sin sal i himmelen
	  och bef„ster sitt valv ”ver jorden,
	  han som kallar p† havets vatten
	  och gjuter det ut ”ver jorden --
	  HERREN „r hans namn.

009:007   Žren I icke f”r mig lika med etiopiernas barn,
	      I Israels barn?
	      s„ger HERREN.
	  F”rde jag icke Israel upp
	      ur Egyptens land
	  och filist‚erna ifr†n Kaftor
	      och aram‚erna ifr†n Kir?

009:008   Se, Herrens, HERRENS ”gon „ro v„nda
	      mot detta syndiga rike,
	  och jag skall f”rg”ra det
	      fr†n jordens yta.
	  Dock vill jag icke alldeles
	      f”rg”ra Jakobs hus,
	      s„ger HERREN.

009:009   Ty se, jag skall l†ta ett bud utg†,
	  att Israels hus m† bliva siktat bland alla hednafolken,
	  s†som siktades det i ett s†ll;
	  icke det minsta korn skall falla p† jorden.
009:010   Alla syndare i mitt folk skola d” f”r sv„rdet,
	  de som nu s„ga: ˝Oss skall olyckan ej nalkas,
	  ”ver oss skall den icke komma.˝

009:011   P† den dagen skall jag uppr„tta
	  Davids f”rfallna hydda;
	  jag skall mura igen dess revor
	  och uppr„tta dess ruiner
	  och bygga upp den, s†dan den var i forna dagar;
009:012   s† att de f† taga i besittning vad som „r kvar av Edom
	  och av alla hedningar som hava uppkallats efter mitt namn,
	  s„ger HERREN, han som skall g”ra detta.

009:013   Se, dagar skola komma, s„ger HERREN,
	  d† pl”jaren skall f”lja sk”rdemannen i sp†ren,
	  och druvtramparen s†ningsmannen,
	  d† bergen skola drypa av druvsaft
	  och alla h”jder skola f”rsm„lta.
009:014   D† skall jag †ter uppr„tta mitt folk Israel;
	  n„r de bygga upp sina ”delagda st„der,
	      skola de ock f† bo i dem;
	  n„r de plantera ving†rdar,
	      skola de ock f† dricka vin fr†n dem;
	  n„r de anl„gga tr„dg†rdar,
	      skola de ock f† „ta deras frukt.
009:015   Jag skall d† plantera dem i deras eget land,
	  och de skola icke mer ryckas upp
	  ur det land som jag har givit dem,
	  s„ger HERREN, din Gud.



Book 31 Obadja


001:001 Detta „r Obadjas syn.  S† s„ger Herren, HERREN om Edom:

	  Ett budskap hava vi h”rt fr†n HERREN,
	      och en budb„rare „r uts„nd bland folken:
	  ˝Upp, ja, l†t oss st† upp
	      och strida mot det!˝

001:002   Se, jag skall g”ra dig ringa bland folken,
	  djupt f”raktad skall du bliva.
001:003   Ditt hj„rtas ”vermod har bedragit dig,
	  d„r du sitter ibland bergsklyftorna
	      i den h”ga boning
	  och s„ger i ditt hj„rta:
	      ˝Vem kan st”rta mig ned till jorden?˝
001:004   Om du „n byggde ditt n„ste s† h”gt uppe som ”rnen,
	  ja, om det „n bleve f”rlagt mitt ibland stj„rnorna,
	      s† skulle jag dock st”rta dig ned d„rifr†n, s„ger HERREN.

001:005   N„r tjuvar komma ”ver dig,
	      och r”vare om natten,
	      ja d† „r det f”rbi med dig.
	  Sannerligen, de skola stj„la s† mycket dem lyster.
	  N„r vinb„rgare komma ”ver dig,
	      sannerligen, en ringa eftersk”rd skola de l„mna kvar.
001:006   Huru genoms”kt skall icke Esau bliva,
	      huru skola ej hans dolda skatter letas fram!
001:007   Ut till gr„nsen skola de driva dig,
	      alla dina bundsf”rvanter;
	  dina v„nner skola svika dig
	      och skola taga v„ldet ”ver dig.
	  I st„llet f”r att giva dig br”d
	      skola de l„gga en snara p† din v„g,
	      d„r du icke kan m„rka den.

001:008   Sannerligen, p† den dagen, s„ger HERREN
	  skall jag f”rg”ra de vise i Edom
	  och allt f”rst†nd p† Esaus berg.
001:009   Dina hj„ltar, o Teman, skola d† bliva slagna av f”rf„ran;
	  och s† skall var man p† Esaus berg
	  bliva utrotad och dr„pt.

001:010   Ja, f”r det v†ld du ”vade mot din broder Jakob
	      skall du h”ljas med skam
	      och bliva utrotad till evig tid.
001:011   P† den dag d† du l„mnade honom i sticket,
	      p† den dag d† fr„mlingar
	      f”rde bort hans gods
	  och utl„nningar drogo in genom hans port
	  och kastade lott om Jerusalem,
	  d† var ju ock du s†som en av dem.

001:012   Men se icke s† med lust p† din broders dag,
	      p† hans motg†ngs dag;
	  gl„d dig icke s† ”ver Juda barn
	      p† deras underg†ngs dag;
	  sp„rra icke upp munnen s† stort
	      p† n”dens dag.
001:013   Drag icke in genom mitt folks port
	      p† deras of„rds dag;
	  se ej s† hans olycka med lust, ocks† du,
	      p† hans of„rds dag;
	  och r„ck icke ut din hand efter hans gods
	      p† hans of„rds dag.
001:014   St„ll dig icke vid v„gsk„let
	      f”r att nedg”ra hans flyktingar,
	  och giv icke hans undsluppna till pris
	      p† n”dens dag.

001:015   Ty HERRENS dag „r n„ra
	      f”r alla hednafolk.
	  S†som du har gjort,
	      s† skall man ock g”ra mot dig;
	  dina g„rningar skola komma tillbaka
	      ”ver ditt eget huvud.
001:016   Ja, s†som I haven druckit
	      p† mitt heliga berg,
	  s† skola ock alla hednafolk
	      f† dricka best„ndigt,
	  de skola f† dricka kalken i botten
	      och bliva s†som hade de ej varit till.

001:017   Men p† Sions berg skall finnas en r„ddad skara,
	      och det skall vara en helig plats;
	  och Jakobs hus skall †ter f† r†da
	      ”ver sina besittningar.
001:018   D† skall Jakobs hus bliva en eld
	      och Josefs hus en l†ga,
	  och Esaus hus skall varda s†som str†,
	      och de skola ant„nda det och f”rt„ra det,
	  och ingen skall slippa undan av Esaus hus;
	      ty s† har HERREN talat.

001:019 Och Sydlandets folk skall taga Esaus berg i besittning, och
	L†glandets folk skall taga filist‚ernas land; ja, ocks† Efraims
	mark skall man taga i besittning, s† ock Samariens mark.  Och
	Benjamin skall taga Gilead.
001:020 Och de bortf”rda av denna Israels barns h„r, de som bo i Kanaan
	allt intill Sarefat, s† ock de bortf”rda fr†n Jerusalem, de som
	leva i Sefarad, dessa skola taga Sydlandets st„der i besittning.
001:021 Och fr„lsare skola draga upp p† Sions berg till att d”ma Esaus
	berg.  Och s† skall riket vara HERRENS.



Book 32 Jona


001:001 Och HERRENS ord kom till Jona, Amittais son; han sade:
001:002 ˝St† upp och begiv dig till Nineve, den stora staden, och
	predika f”r den; ty deras ondska har kommit upp inf”r mitt
	ansikte.˝
001:003 Men Jona stod upp och ville fly till Tarsis, undan HERRENS
	ansikte.  Och han for ned till Jafo och fann d„r ett skepp som
	skulle g† till Tarsis.  Och sedan han hade erlagt betalning f”r
	resan, steg han ombord d„rp† f”r att fara med till Tarsis,
	undan HERRENS ansikte.

001:004 Men HERREN s„nde en stark vind ut ”ver havet, s† att en stark
	storm uppstod p† havet; och skeppet var n„ra att krossas.
001:005 D† betogos sj”m„nnen av fruktan och ropade var och en till sin
	gud; och vad l”st som fanns i skeppet kastade de i havet f”r att
	bereda sig l„ttnad.  Men Jona hade g†tt ned i det inre av
	fartyget och l†g d„r i djup s”mn.
001:006 D† gick skepparen till honom och sade till honom: ˝Huru kan du
	sova s†?  St† upp och †kalla din Gud.  Kanh„nda skall den Guden
	t„nka p† oss, s† att vi icke f”rg†s.˝

001:007 Och folket sade till varandra: ˝V„lan, l†t oss kasta lott, s†
	att vi f† veta f”r vems skull denna olycka har kommit ”ver oss.˝
	N„r de s† kastade lott, f”ll lotten p† Jona.
001:008 D† sade de till honom: ˝S„g oss f”r vems skull denna olycka har
	kommit ”ver oss.  Vad „r ditt „rende, och varifr†n kommer du?
	Fr†n vilket land och av vad folk „r du?˝
001:009 Han svarade den; ˝Jag „r en hebr‚, och jag dyrkar HERREN,
	himmelens Gud, som har gjort havet och det torra.˝
001:010 D† betogos m„nnen av stor fruktan och sade till honom: ˝Vad „r
	det du har gjort!˝  Ty m„nnen fingo genom det han ber„ttade dem
	veta att han flydde undan HERRENS ansikte.
001:011 Och de sade till honom: ˝Vad skola vi g”ra med dig, s† att
	havet stillar sig f”r oss?˝  Ty havet stormade mer och mer.
001:012 D† svarade han dem: ˝Tagen mig och kasten mig i havet, s† skall
	havet stillas f”r eder; ty jag vet att det „r f”r min skull som
	denna starka storm har kommit ”ver eder.˝

001:013 Och m„nnen str„vade med all makt att komma tillbaka till land,
	men de kunde icke; ty havet stormade mer och mer emot dem.
001:014 D† ropade de till HERREN och sade: ˝Ack HERRE, l†t oss icke
	f”rg†s f”r denne mans sj„ls skull, och l†t icke oskyldigt blod
	komma ”ver oss.  Ty du, HERRE, har gjort s†som dig t„ckes.˝
001:015 D„refter togo de Jona och kastade honom i havet.  D† lade sig
	havets raseri.
001:016 Och m„nnen betogos av stor fruktan f”r HERREN, och de offrade
	slaktoffer †t HERREN och gjorde l”ften.
002:001 Men HERREN s„nde en stor fisk, som slukade upp Jona.  Och Jona
	var i fiskens buk tre dagar och tre n„tter.

002:002 Och Jona bad till HERREN, sin Gud, i fiskens buk.
002:003 Han sade:

	  ˝Jag †kallade HERREN i min n”d,
	      och han svarade mig;
	  fr†n d”dsrikets buk ropade jag,
	      och du h”rde min r”st.

002:004   Du kastade mig i djupet, mitt i havet,
	      och str”mmen omsl”t mig,
	  alla dina svallande b”ljor
	      gingo ”ver mig.
002:005   Jag t„nkte d†: 'Jag „r bortdriven
	      ifr†n dina ”gon.'
	  Men jag skall †ter f† sk†da upp
	      mot ditt heliga tempel.

002:006   Vatten omv„rvde mig in p† livet,
	      djupet omsl”t mig;
	  sj”gr„s omsn„rjde mitt huvud.
002:007   Till bergens grund sj”nk jag ned,
	  jordens bommar sl”to sig bakom mig f”r evigt.

	  Men du f”rde min sj„l upp ur graven,
	      HERRE, min Gud.
002:008   N„r min sj„l f”rsm„ktade i mig,
	      d† t„nkte jag p† HERREN,
	  och min b”n kom till dig,
	      i ditt heliga tempel.

002:009   De som h†lla sig till f†f„ngliga avgudar,
	      de l†ta sin n†ds Gud fara.
002:010   Men jag vill offra †t dig,
	      med h”gljudd tacks„gelse;
	  vad jag har lovat vill jag infria;
	      fr„lsningen „r hos HERREN!˝

002:011 Och p† HERRENS befallning kastade fisken upp Jona p† land.
003:001 Och HERRENS ord kom f”r andra g†ngen till Jona; han sade:
003:002 ˝St† upp och begiv dig till Nineve, den stora staden, och
	predika f”r den vad jag skall tala till dig.˝
003:003 D† stod Jona upp och begav sig till Nineve, s†som HERREN hade
	befallt.  Men Nineve var en stor stad inf”r Gud, tre dagsresor
	l†ng.
003:004 Och Jona begav sig p† v„g in i staden, en dagsresa, och
	predikade och sade: ˝Det dr”jer „nnu fyrtio dagar, s† skall
	Nineve bliva omst”rtat.˝

003:005 D† trodde folket i Nineve p† Gud, och lyste ut en fasta och
	kl„dde sig i sorgdr„kt, b†de stora och sm†.
003:006 Och n„r saken kom f”r konungen i Nineve, stod han upp fr†n sin
	tron och lade av sin mantel och h”ljde sig i sorgdr„kt och satte
	sig i aska.
003:007 Sedan utropade och f”rkunnade man i Nineve, enligt konungens och
	hans stores p†bud, och sade: ˝Ingen m„nniska m† smaka n†got,
	icke heller n†got djur, vare sig av f„kreaturen eller
	sm†boskapen; de m† icke f”ras i bet, ej heller vattnas.
003:008 Och b†de m„nniskor och djur skola h”lja sig i sorgdr„kt och ropa
	till Gud med all makt.  Och var och en m† v„nda om fr†n sin onda
	v„g och fr†n den or„tt som han har haft f”r h„nder.
003:009 Vem vet, kanh„nda v„nder Gud d† om och †ngrar sig och v„nder sig
	ifr†n sin vredes gl”d, s† att vi icke f”rg†s.˝

003:010 D† nu Gud s†g vad de gjorde, att de v„nde om fr†n sin onda v„g,
	†ngrade han det onda som han hade hotat att g”ra mot dem, och
	han gjorde icke s†.
004:001 Men detta f”rtr”t Jona h”geligen, och hans vrede uppt„ndes.
004:002 Och han bad till HERREN och sade: ˝Ack Herre, var det icke
	detta jag t„nkte, n„r jag „nnu var i mitt land!  D„rf”r ville
	jag ock i f”rv„g fly undan till Tarsis.  Jag visste ju att du „r
	en n†dig och barmh„rtig Gud, l†ngmodig och stor i mildhet, och
	s†dan att du †ngrar det onda.
004:003 S† tag nu, Herre, mitt liv ifr†n mig; ty jag vill hellre vara
	d”d „n leva.˝
004:004 Men HERREN sade: ˝Menar du att du har sk„l till att vredgas?˝

004:005 Och Jona gick ut ur staden och stannade ”ster om staden; d„r
	gjorde han sig en hydda och satt i skuggan d„runder, f”r att se
	huru det skulle g† med staden.
004:006 Och HERREN Gud l„t en ricinbuske skjuta upp ”ver Jona, f”r att
	den skulle giva skugga †t hans huvud och hj„lpa honom ur hans
	f”rtrytelse; och Jona gladde sig h”geligen ”ver ricinbusken.

004:007 Men dagen d„refter, n„r morgonrodnaden gick upp, s„nde Gud
	maskar som fr„tte ricinbusken, s† att den vissnade.
004:008 N„r sedan solen hade g†tt upp, s„nde Gud en br„nnande ”stanvind,
	och solen stack Jona p† huvudet, s† att han f”rsm„ktade.  D†
	”nskade han sig d”den och sade: ˝Jag vill hellre vara d”d „n
	leva.˝

004:009 Men Gud sade till Jona: ˝Menar du att du har sk„l till att
	vredgas f”r ricinbuskens skull?˝  Han svarade: ˝Jag m† v„l hava
	sk„l att vredgas till d”ds.˝
004:010 D† sade HERREN: ˝Du ”mkar dig ”ver ricinbusken, som du icke har
	haft n†gon m”da med och icke har dragit upp, som kom till p† en
	natt och f”rgicks efter en natt.
004:011 Och jag skulle icke ”mka mig ”ver Nineve, den stora staden, d„r
	mer „n ett hundra tjugu tusen m„nniskor finnas, som icke f”rst†
	att skilja mellan h”ger och v„nster, och d„rtill djur i
	myckenhet!˝



Book 33 Mika


001:001 Detta „r HERRENS ord som kom till morastiten Mika i Jotams,
	Ahas' och Hiskias, Juda konungars, tid, vad han sk†dade ang†ende
	Samaria och Jerusalem.

001:002   H”ren, I folk, allasammans;
	  akta h„rp†, du jord med allt vad p† dig „r.
	  Och vare Herren, HERREN ett vittne mot eder,
	  Herren i sitt heliga tempel.
001:003   Ty se, HERREN tr„der
	      ut ur sin boning,
	  han far ned och g†r fram
	      ”ver jordens h”jder.
001:004   Bergen sm„lta under hans f”tter,
	  och dalar bryta sig fram --
	  s†som vaxet g”r f”r elden,
	  s†som vattnet, n„r det st”rtar utf”r branten.

001:005   Genom Jakobs ”vertr„delse sker allt detta
	      och genom Israels hus' synder.
	  Vem „r d† upphovet till Jakobs ”vertr„delse?
	      Žr det icke Samaria?
	  Och vem till Juda offerh”jder?
	      Žr det icke Jerusalem?

001:006   S† skall jag d† g”ra Samaria till en stenhop p† marken,
	      till en plats f”r ving†rdsplanteringar;
	  jag skall vr„ka hennes stenar ned i dalen,
	      och hennes grundvalar skall jag blotta.
001:007   Alla hennes bel„ten skola bliva krossade,
	  alla hennes sk”kosk„nker uppbr„nda i eld,
	  alla hennes avgudar skall jag f”rst”ra;
	  ty av sk”kol”n har hon hopsamlat dem,
	  och sk”kol”n skola de †ter bliva.

001:008   F”rdenskull m†ste jag klaga och j„mra mig,
	  jag m†ste g† barfota och naken;
	  jag m†ste upph„va klagoskri s†som en schakal
	  och sorgel†t s†som en struts.
001:009   Ty ohelbara „ro hennes s†r;
	      slaget har n†tt „nda till Juda,
	  det har drabbat „nda till mitt folks port,
	      „nda till Jerusalem.

001:010   F”rkunnen det icke i Gat;
	      gr†ten icke s† bittert.
	  I Bet-Leafra
	      v„ltrar jag mig i stoftet.
001:011   Dragen †stad,
	      I Safirs inv†nare,
	      i nakenhet och skam.
	  Saanans inv†nare
	      v†ga sig icke ut.
	  Klagol†ten i Bet-Haesel
	      tillst„djer eder ej att dr”ja d„r.
001:012   Ty Marots inv†nare
	      v†ndas efter tr”st;
	  ned ifr†n HERREN
	      har ju en olycka kommit,
	      intill Jerusalems port.
001:013   Sp„nnen travare f”r vagnen,
	      I Lakis' inv†nare,
	  I som voren upphovet
	      till dottern Sions synd;
	  ty hos eder var det
	      som Israels ”vertr„delser f”rst funnos.
001:014   D„rf”r m†ste du giva skiljebrev
	      †t Moreset-Gat.
	  Husen i Aksib
	      hava f”r Israels konungar
	      blivit s†som en f”rsinande b„ck.
001:015   Žnnu en g†ng skall jag l†ta
	      er”vraren komma ”ver eder,
	      I Maresas inv†nare.
	  Žnda till Adullam
	      skall Israels h„rlighet komma.
001:016   Raka dig skallig och sk„r av ditt h†r,
	      i sorg ”ver barnen, som voro din lust;
	  g”r ditt huvud s† kalt som gamens,
	      ty de skola f”ras bort ifr†n dig.
002:001   Ve dessa som t„nka ut vad f”rd„rvligt „r
	      och bereda vad ont „r p† sina l„ger,
	  och som s„tta det i verket, s† snart morgonen gryr,
	  allenast det st†r i deras makt;
002:002   dessa som hava beg„relse till sin n„stas †krar och r”va dem,
	      eller till hans hus och till„gna sig dem;
	  dessa som ”va v†ld mot b†de m„nniskor och hus,
	      mot b†de „gare och egendom!

002:003 D„rf”r s„ger HERREN s†: Se, jag t„nker ut mot detta sl„kte vad
	ont „r; och I skolen icke kunna draga eder hals d„rur, ej heller
	skolen I sedan g† s† stolta, ty det bliver en ond tid.
002:004 P† den dagen skall man st„mma upp en visa ”ver eder och sjunga
	en sorges†ng; man skall s„ga:

	  ˝Det „r ute med oss, vi „ro f”rst”rda i grund!
	  Mitt folks arvslott bliver nu given †t en annan.
	  Ja i sanning, den ryckes ifr†n mig,
	  och †t avf„llingar utskiftas v†ra †krar.˝

002:005 S† sker det att hos dig icke mer finnes n†gon som f†r sp„nna
	m„tsn”re ”ver en lott i HERRENS f”rsamling.

002:006   ˝H”ren d† upp att predika˝, s† „r deras predikan;
	      ˝om s†dant f†r man icke predika;
	      det „r ju ingen „nde p† sm„delser!˝

002:007   Žr detta ett tillb”rligt tal, du Jakobs hus?
	  Har d† HERREN varit snar till vrede?
	      Hava hans g„rningar visat n†got s†dant?
	  Žro icke fastmer mina ord milda
	      mot den som vandrar redligt?

002:008   Men nu sedan en tid
	      uppreser sig mitt folk s†som en fiende.
	  I sliten manteln bort
	      ifr†n kl„derna p† m„nniskor
	  som trygga g† sin v„g fram
	      och ej vilja veta av strid.
002:009   Mitt folks kvinnor driven I ut
	      fr†n de hem d„r de hade sin lust;
	  deras barn ber”ven I f”r alltid
	      den ber”mmelse de hade av mig.

002:010   St†n upp och g†n eder v„g!
	      H„r skolen I icke hava n†gon vilostad,
	  f”r eder orenhets skull, som drager i f”rd„rv,
	      ja, i gruvligt f”rd„rv.
002:011   Om n†gon som fore
	      med munv„der och falskhet
	      sade i sin l”gnaktighet:
	  ˝Jag vill predika f”r dig
	      om vin och starka drycker˝ --
	  det vore en predikare
	      f”r detta folk!

002:012   Jag vill f”rsamla dig, Jakob,
	      ja, hela ditt folk.
	  Jag vill h„mta tillhopa
	      Israels kvarlevor,
	  jag vill f”ra dem tillsammans
	      s†som f†ren till f†llan,
	  s†som en hjord till dess betesmark,
	      s† att d„r uppst†r ett gny av m„nniskor.
002:013   En v„gbrytare drager ut framf”r dem;
	      de bryta sig igenom och t†ga fram,
	      genom porten vandra de ut.
	  Deras konung t†gar framf”r dem,
	      HERREN g†r i spetsen f”r dem.
003:001   Och jag sade:
	  H”ren, I Jakobs h”vdingar
	  och I furstar av Israels hus.
	  Tillkommer det ej eder att veta vad r„tt „r,
003:002   I som haten det goda
	      och „lsken det onda,
	  I som sliten huden av kroppen p† m„nniskorna
	      och k”ttet fr†n deras ben?

003:003   Men eftersom dessa „ta mitt folks k”tt
	  och riva huden av deras kropp
	  och bryta s”nder deras ben,
	  f”r att stycka dem likasom det man kastar i grytan,
	  ja, likasom k”tt som l„gges i kitteln,
003:004   d„rf”r skall HERREN icke svara dem,
	  n„r de ropa till honom;
	  han skall d”lja sitt ansikte f”r dem p† den tiden,
	  f”r deras onda v„sendes skull.

003:005   S† talar HERREN mot de profeter
	  som f”ra mitt folk vilse,
	  mot dem som ropa: ˝Allt st†r v„l till!˝,
	  s† l„nge de hava n†got att tugga med sina t„nder,
	  men b†da upp folket till helig strid
	  mot den som ej giver dem n†got i gapet.
003:006   D„rf”r skall natt komma ”ver eder, s† att det bliver slut p†
	                           edra syner,
	  och m”rker, s† att det bliver slut p† edra sp†domar.

	  Ja, solen skall g† ned ”ver profeterna
	  och dagen varda m”rk ”ver dem.
003:007   Siarna skola st† d„r med skam,
	      och sp†m„nnen skola f† blygas;
	  de skola alla n”dgas skyla sitt sk„gg,
	  d† nu intet svar mer kommer fr†n Gud.

003:008   Men jag, jag „r uppfylld med kraft,
	      ja, med HERRENS Ande,
	      med r„ttsinne och frimodighet,
	  s† att jag kan f”rkunna f”r Jakob hans ”vertr„delse
	      och f”r Israel hans synd.
003:009   H”ren d† detta,
	      I h”vdingar av Jakobs hus
	      och I furstar av Israels hus,
	  I som h†llen f”r styggelse vad r„tt „r
	      och g”ren krokigt allt vad rakt „r,
003:010   I som byggen upp Sion med blodsd†d
	  och Jerusalem med or„ttf„rdighet --
003:011   den stad vars h”vdingar d”ma f”r mutor,
	  vars pr„ster undervisa f”r betalning,
	  och vars profeter sp† f”r penningar,
	  allt under det de st”dja sig p† HERREN och s„ga:
	  ˝Žr icke HERREN mitt ibland oss?
	  Olycka skall ej komma ”ver oss.˝

003:012   D„rf”r skall f”r eder skull Sion varda uppl”jt till en †ker
	  och Jerusalem bliva en stenhop
	  och tempelberget en skogbevuxen h”jd.
004:001   Men det skall ske i kommande dagar
	  att det berg d„r HERRENS hus „r
	  skall st† d„r fast grundat, ypperst ibland bergen,
	  och vara upph”jt ”ver andra h”jder;
	  och folk skall str”mma ditupp,
004:002   ja, m†nga hednafolk skola g† †stad
	      och skola s„ga:
	  ˝Upp, l†t oss draga †stad
	      till HERRENS berg,
	      upp till Jakobs Guds hus,
	  f”r att han m† undervisa oss om sina v„gar,
	      s† att vi kunna vandra p† hans stigar.˝
	  Ty fr†n Sion skall lag utg†,
	  och HERRENS ord fr†n Jerusalem.
004:003   Och han skall d”ma mellan m†nga folk
	  och skipa r„tt †t m„ktiga hednafolk,
	      „nda bort i fj„rran land.
	  D† skola de smida sina sv„rd till plogbillar
	  och sina spjut till ving†rdsknivar.
	  Folken skola ej mer lyfta sv„rd mot varandra
	  och icke mer l„ra sig att strida.
004:004   Och var och en skall sitta under sitt vintr„d
	  och sitt fikontr„d, och ingen skall f”rskr„cka honom;
	  ty s† har HERREN Sebaots mun talat.

004:005   Ja, alla andra folk vandra
	  vart och ett i sin guds namn,
	  men vi vilja vandra i HERRENS, v†r Guds, namn,
	  alltid och evinnerligen.

004:006   P† den dagen, s„ger HERREN,
	      skall jag f”rsamla de haltande
	  och h„mta tillhopa de f”rdrivna
	      och dem som jag har hems”kt med olyckor.
004:007   Och jag skall l†ta de haltande bliva en kvarleva
	  och de l†ngt bort f”rjagade ett m„ktigt folk;
	  och HERREN skall vara konung ”ver dem
	      p† Sions berg
	      fr†n nu och till evig tid.
004:008   Och du Herdetorn,
	      du dotter Sions kulle,
	      till dig skall det komma,
	  ja, till dig skall det †terv„nda, det forna herrad”met,
	  dottern Jerusalems konungav„lde.

004:009   Men varf”r skriar du nu s† h”gt?
	  Finnes d† ingen konung i dig,
	  har du icke mer n†gon r†dklok man,
	  eftersom †ngest, lik en barnaf”derskas, har gripit dig?
004:010   Ja, v„l m† du vrida dig i f”dslosm„rtor
	      s†som en barnaf”derska, du dotter Sion;
	  ty nu m†ste du ut ur staden,
	      du m†ste bo p† ”ppna f„ltet;
	  ja, du skall komma „nda till Babel --
	      d„r skall du finna r„ddning,
	  d„r skall HERREN f”rlossa dig
	      ur dina fienders hand.

004:011   Nu hava m†nga hednafolk
	      f”rsamlat sig mot dig,
	  och de s„ga: ˝M† hon varda sk„ndad,
	      s† att v†ra ”gon f† sk†da med lust p† Sion.˝
004:012   Men dessa k„nna icke
	      HERRENS tankar,
	  de f”rst† icke hans r†dslut,
	  att han har samlat dem s†som k„rvar till tr”skplatsen.
004:013   Upp d† och tr”ska, du dotter Sion!
	  Ty jag skall giva dig horn av j„rn
	  och giva dig kl”var av koppar,
	  f”r att du m† s”nderkrossa m†nga folk.
	  Och deras byte skall du giva till spillo †t HERREN
	  och deras skatter †t hela jordens HERRE.
005:001   Nu m† du samla dina skaror, du skarornas stad.
	  B†lverk har man rest upp mot oss;
	  Israels domare sl†r man
	      med ris p† kinden.

005:002   Men du Bet-Lehem Efrata,
	  som „r s† ringa f”r att vara bland Juda sl„kter,
	  av dig skall †t mig utg†
	  en som skall bliva en furste i Israel,
	  en vilkens h„rkomst tillh”r f”rg†ngna †ldrar,
	      forntidens dagar.
005:003   D„rf”r skola de prisgivas
	  intill den tid d† hon som skall f”da har f”tt;
	  d† skall †terstoden av hans br”der
	  f† v„nda tillbaka till Israels barn.
005:004   Och han skall tr„da fram och vakta sin hjord
	      i HERRENS kraft,
	  i HERRENS, sin Guds,
	      namns h”ghet;
	  och den skall hava ro, ty han skall d† vara stor
	      intill jordens „ndar.
005:005   Och tryggheten skall vara s†dan,
	  att om Assur vill falla in i v†rt land
	  och tr„nga in i v†ra palats,
	  s† kunna vi st„lla upp mot honom sju herdar,
	  ja, †tta furstliga herrar;
005:006   och dessa skola avbeta Assurs land med sv„rd
	  och Nimrods land „nda in i dess portar.
	  S† skall han r„dda oss fr†n Assur,
	      om denne vill falla in i v†rt land
	      och tr„nga fram ”ver v†ra gr„nser.

005:007   D† skall Jakobs kvarleva
	  vara bland m†nga folk
	  s†som dagg fr†n HERREN,
	  s†som en regnskur p† gr„s,
	  vilken icke dr”jer f”r n†gon mans skull
	  eller v„ntar f”r m„nniskobarns skull.
005:008   Och Jakobs kvarleva skall d† vara bland hedningarna,
	  mitt ibland m†nga folk,
	  s†som ett lejon bland boskap i skogen,
	  s†som ett ungt lejon bland f†rhjordar,
	  vilket f”rtrampar, var det g†r fram,
	  och griper sitt rov utan r„ddning.

005:009   Ja, m† din hand vara upplyft ”ver dina ov„nner,
	  och m† alla dina fiender bliva utrotade!

005:010   Och det skall ske p† den dagen, s„ger HERREN,
	  att jag skall utrota dina h„star ur ditt land
	  och f”rst”ra dina vagnar;
005:011   jag skall utrota st„derna i ditt land
	  och riva ned alla dina f„sten;
005:012   jag skall utrota all trolldom hos dig,
	  och inga teckentydare skola mer tr„ffas hos dig;
005:013   jag skall utrota dina bel„ten
	      och dina stoder ur ditt land,
	  s† att du icke mer skall tillbedja
	      dina h„nders verk;
005:014   jag skall omst”rta dina Aseror
	      och skaffa dem bort ur ditt land;
	      och dina st„der skall jag ”del„gga.
005:015   Och i vrede och f”rt”rnelse
	      skall jag utkr„va h„mnd av hednafolken,
	      dem som icke hava varit h”rsamma.
006:001   H”ren vad HERREN s„ger:
	  St† upp och utf”r din sak inf”r bergen,
	  och l†t h”jderna h”ra din r”st.

006:002   Ja, h”ren HERRENS sak, I berg
	  och I fasta klippor, jordens grundvalar!
	  Ty HERREN har sak mot sitt folk,
	  och med Israel vill han g† till r„tta.

006:003   Mitt folk, vad har jag gjort mot dig,
	  och varmed har jag betungat dig?  Svara mig!
006:004   Jag f”rde dig ju upp ur Egyptens land,
	  och ur tr„ldomshuset f”rlossade jag dig;
	  och Mose, Aron och Mirjam
	  l„t jag g† framf”r dig.
006:005   Mitt folk, kom ih†g vad Balak,
	  konungen i Moab, hade i sinnet,
	  och vad Bileam, Beors son, svarade honom;
	  kom ih†g huru det var mellan Sittim och Gilgal,
	  och l„r dig s† f”rst† HERRENS r„ttf„rdighets g„rningar.

006:006   Varmed skall jag tr„da fram inf”r HERREN,
	  och varmed b”ja mig ned inf”r Gud i h”jden?
	  Skall jag tr„da fram inf”r honom med br„nnoffer,
	  med †rsgamla kalvar?
006:007   Har HERREN behag till v„durar i tusental,
	  till oljestr”mmar i tiotusental?
	  Skall jag giva min f”rstf”dde till offer f”r min ”vertr„delse,
	  min livsfrukt till syndoffer f”r min sj„l?
006:008   Nej, vad gott „r har han kungjort f”r dig, o m„nniska.
	  Ty vad annat beg„r HERREN av dig,
	  „n att du g”r vad r„tt „r och vinnl„gger dig om k„rlek
	  och vandrar i ”dmjukhet inf”r din Gud?

006:009   H”r huru HERREN ropar till staden!
	  Ja, s„ll „r den som aktar p† ditt namn.
	  H”ren om straffet, och vem han „r, som har best„mt det.

006:010   Kunna ogudaktighetens skatter framgent
	  f† stanna i den ogudaktiges hus?
	  Kan d„r f† finnas ett underm†ligt efa-m†tt,
	  v„rt att f”rbannas?
006:011   Vore jag r„ttf„rdig, om jag f”rdroge or„tt v†g
	  och falska vikter i pungen,
006:012   om de rika i staden finge vara fulla av or„ttr†dighet,
	  om dess inv†nare finge tala l”gn
	  och hava falsk tunga i sin mun?

006:013   Nej, och d„rf”r m†ste jag sl† dig med ol„kliga s†r,
	  hems”ka dig med f”r”delse f”r dina synders skull.
006:014   N„r du „ter n†got,
	      skall du icke bliva m„tt,
	      och tomhet skall r†da i din buk.
	  Vad du skaffar undan
	      skall du „nd† icke kunna r„dda,
	  och vad du r„ddar
	      skall jag giva †t sv„rdet.
006:015   Du skall s†,
	      men icke f† sk”rda;
	  du skall pressa oliver,
	      men icke f† sm”rja din kropp med oljan,
	  du skall pressa ut druvmust,
	      men icke f† dricka vinet.

006:016   Vid Omris stadgar h†ller man fast,
	  man efterf”ljer alla Ahabs hus' g„rningar;
	  ty efter dessas r†dslag „r det I vandren.
	  D„rf”r skall jag g”ra dig till ett f”rem†l f”r h„pnad,
	  och inv†narna i staden till ett m†l f”r begabberi;
	  ja, mitt folks sm„lek skolen I f† b„ra.
007:001   Ve mig!  Det „r mig,
	  s†som n„r frukten „r insamlad om sommaren,
	  eller s†som n„r eftersk”rden efter vinb„rgningen „r slut
	  och ingen druvklase mer finnes att „ta,
	  intet f”rstlingsfikon av dem jag hade haft lust till.
007:002   De fromma „ro f”rsvunna ur landet,
	  och ingen redlig man finnes bland m„nniskorna.
	  Alla ligga de p† lur efter blod;
	  envar vill f†nga den andre i sitt n„t.
007:003   Till att fr„mja det onda „ro deras h„nder redo:
	  fursten beg„r g†vor,
	      och domaren st†r efter vinning;
	  den m„ktige kr„ver ”ppet
	      vad honom lyster;
	  s† bedriva de vr†nghet.
007:004   Den b„ste ibland dem „r s†som ett t”rnsn†r,
	      den redligaste v„rre „n en taggig h„ck.
	  Men n„r dina siares dag „r inne,
	      ja, n„r hems”kelsen n†r dig,
	  d† skall best”rtning komma ibland dem.

007:005   Man f†r icke tro p† n†gon v„n,
	      icke lita p† n†gon f”rtrogen;
	  f”r henne som vilar i din famn
	      m†ste du vakta din muns d”rrar.
007:006   Ty sonen f”raktar sin fader,
	  dottern s„tter sig upp mot sin moder,
	  sonhustrun mot sin sv„rmoder,
	  och envar har sitt eget husfolk till fiender.

007:007   Men jag vill sk†da efter HERREN,
	  jag vill hoppas p† min fr„lsnings Gud;
	  min Gud skall h”ra mig.
007:008   Gl„djens icke ”ver mig, I mina fiender.
	      Om jag „n har fallit, skall jag dock st† upp igen;
	  om jag „n sitter i m”rkret,
	      „r dock HERREN mitt ljus.
007:009   Eftersom jag har syndat mot HERREN,
	      vill jag b„ra hans vrede,
	  till dess att han utf”r min sak
	      och skaffar mig r„tt,
	  till dess att han f”r mig ut i ljuset,
	      s† att jag med lust f†r se p† hans r„ttf„rdighet.
007:010   N„r mina fiender se det,
	      skola de h”ljas med skam,
	  desamma som s„ga till mig:
	      ˝Var „r nu HERREN, din Gud?˝
	  Mina ”gon skola se med lust p† dem;
	  ty d† skola de bliva nedtrampade
	       s†som orenlighet p† gatan.

007:011   En dag skall komma, d† dina murar skola byggas upp;
	  p† den dagen skola dina gr„nser str„cka sig vida.
007:012   P† den dagen
	      skall man komma till dig
	  b†de fr†n Assur
	      och fr†n Egyptens st„der,
	  ja fr†n Egypten
	      och „nda ifr†n floden,
	  och fr†n hav till hav,
	      och fr†n berg till berg.
007:013   Men eljest skall jorden bliva en ”demark
	      f”r sina inbyggares skull;
	  det skall vara deras g„rningars frukt.

007:014   Vakta med din stav ditt folk,
	      din arvedels hjord,
	  s† att den f†r hava sin avskilda boning
	      i skogen p† Karmel;
	  l†t den g† i bet i Basan och i Gilead,
	      likasom under forna dagar.

007:015   Ja, likasom i de dagar d† du drog ut ur Egyptens land
	      skall jag l†ta dem se underbara ting.
007:016   Hedningarna skola se det och komma p† skam
	      med all sin makt.
	  De skola n”dgas l„gga handen p† munnen,
	      deras ”ron skola vara bed”vade.
007:017   De skola slicka stoftet s†som ormar;
	      lika maskar som kr„la p† jorden
	      skola de med b„van ”vergiva sina borgar.
	  Med f”rskr„ckelse skola de s”ka HERREN, v†r Gud;
	      Ja, f”r dig skola de frukta.

007:018   Vem „r en s†dan Gud som du?  --
	      du som f”rl†ter
	  kvarlevan av din arvedel dess missg„rning
	      och tillgiver den dess ”vertr„delse,
	  du som icke beh†ller vrede evinnerligen,
	  ty du har lust till n†d,
007:019   och du skall †ter f”rbarma dig ”ver oss
	      och trampa v†ra missg„rningar under f”tterna.
	  Ja, du skall kasta alla deras synder
	      i havets djup.
007:020   Du skall bevisa trofasthet mot Jakob
	      och n†d mot Abraham,
	  s†som du med ed har lovat v†ra f„der
	      i forntidens dagar.



Book 34 Nahum


001:001 Detta „r en utsaga om Nineve, den bok som inneh†ller elkositen
	Nahums syn.

001:002   HERREN „r en nit„lskande Gud och en h„mnare,
	  ja, en h„mnare „r HERREN, en som kan vredgas.

	  En h„mnare „r HERREN mot sina ov„nner,
	  vrede beh†ller han mot sina fiender.

001:003   HERREN „r l†ngmodig, men han „r stor i kraft,
	  och ingalunda l†ter han n†gon bliva ostraffad.

	  HERREN har sin v„g i storm och ov„der
	  och molnen „ro dammet efter hans f”tter.

001:004   Han n„pser havet och l†ter det uttorka
	  och alla str”mmar l†ter han sina bort.

	  D† f”rsm„kta Basan och Karmel,
	  Libanons gr”nska f”rsm„ktar.

001:005   Bergen b„va f”r honom,
	  och h”jderna f”rsm„lta av †ngest.

	  Jorden r”res upp f”r hans ansikte,
	  jordens krets med alla som bo d„rp†.

001:006   Vem kan best† f”r hans ogunst,
	  och vem kan uth„rda hans vrede gl”d?

	  Hans f”rt”rnelse utgjuter sig s†som eld,
	  och klipporna r„mna inf”r honom.

001:007   HERREN „r god, ett v„rn i n”dens tid,
	  och han l†ter sig v†rda om dem som f”rtr”sta p† honom.

001:008   Men genom en st”rtflod g”r han „nde
	      p† platsen d„r den staden st†r,
	  och hans fiender f”rf”ljas av m”rker.

001:009   Ja, p† edert anslag mot HERREN g”r han „nde,
	  icke tv† g†nger beh”ver hems”kelsen drabba.

001:010   Ty om de ock „ro hopslingrade s†som t”rnsn†r
	  och s† fulla av livssaft, som deras dryck „r av must,
	  skola de likv„l alla f”rbr„nnas s†som torrt str†.

001:011   Ty fr†n dig drog ut en man
	      som hade onda anslag mot HERREN,
	  en vilkens r†dslag voro f”rd„rv.

001:012   S† s„ger HERREN:
	  ˝Huru starka och huru m†nga de ock m† vara,
	  skola de „nd† mejas av och f”rsvinna;
	  och om jag f”rr har pl†gat dig,
	  s† skall jag nu ej g”ra det mer.

001:013   Ty nu skall jag bryta s”nder de ok han har lagt p† dig,
	  och hans band skall jag slita av.˝

001:014   Men om dig bjuder HERREN s†
	  ˝Ingen avkomma av ditt namn skall mer f† finnas.
	  Ur dina gudars hus skall jag utrota alla bel„ten,
	      b†de skurna och gjutna.
	  En grav bereder jag †t dig, ty p† skam har du kommit.˝

001:015   Se, ”ver bergen nalkas gl„djebudb„rarens f”tter
	      hans som f”rkunnar frid:
	  ˝Fira dina h”gtider, Juda,
	      infria dina l”ften.
	  Ty ej mer skall f”rd„rvaren draga fram mot dig;
	      han varder f”rgjord i grund.˝

002:001   En folkf”rskingrare drager upp mot dig;
	      bevaka dina f„sten.
	  Speja ut†t v„gen, omgjorda dina l„nder
	      bruka din kraft, s† mycket du f”rm†r.
002:002   Ty HERREN vill †terst„lla Jakobs h”ghet
	      s†som Israels h”ghet,
	  d† nu plundrare s† hava ”delagt dem
	      och s† f”rd„rvat deras vintr„d.

002:003   Hans hj„ltars sk”ldar „ro f„rgade r”da,
	      stridsm„nnen g† kl„dda i scharlakan;
	  vagnarna gnistra av eld,
	      n„r han g”r dem redo till strid;
	      och man skakar lansar av cypresstr„.
002:004   P† v„garna storma vagnarna fram,
	      de k”ra om varandra p† f„lten;
	  s†som bloss „ro de att sk†da
	      lika ljungeldar fara de †stad.
002:005   Han vet nogsamt vilka v„ldiga k„mpar han „ger;
	      de st”rta ”ver„nda, d„r de rusa fram†t.
	  De hasta mot stadens murar,
	      och stormtaken g”ras redo.
002:006   Str”mportarna m†ste ”ppna sig,
	      och palatset f”rsm„lter av †ngest.

002:007   Ja, domen st†r fast:
	      hon bliver blottad, bortsl„pad;
	  hennes t„rnor m†ste sucka
	      likasom duvor
	      och sl† sig f”r sitt br”st.
002:008   I all sin tid var Nineve
	      lik en vattenrik damm,
	      men nu flyr vattnet bort.
	  ˝Stannen!  Stannen!˝  --
	      Nej, ingen v„nder sig om.

002:009   R”ven nu silver,
	      r”ven guld.
	  H„r finnas skatter utan „nde,
	      ”verfl”d p† alla
	      dyrbara h†vor.

002:010   ™del„ggelse och f”r”delse och f”rst”relse!
	  F”rf„rade hj„rtan
	      och sk„lvande kn„n!
	  Darrande l„nder allest„des!
	  Allas ansikten hava skiftat f„rg.

002:011   Var „r nu lejonens kula,
	  den plats d„r de unga lejonen f”rt„rde sitt rov,
	  d„r lejonet och lejoninnan hade sin g†ng,
	  d„r lejonungen gick omkring,
	  utan att n†gon skr„mde bort den?
002:012   Var „r lejonet som tog rov, s† mycket dess ungar ville hava,
	      och d”dade †t sina lejoninnor,
	  ja, uppfyllde sina h†lor med rov
	      och sina kulor med r”vat gods?

002:013   Se, jag skall v„nda mig mot dig,
	  s„ger HERREN Sebaot;
	  dina vagnar skall jag l†ta g† upp i r”k,
	  och dina unga lejon skall sv„rdet f”rt„ra.
	  Jag skall utrota ditt r”vade gods fr†n jorden
	  och man skall ej mer h”ra dina s„ndebuds r”st
003:001   Ve dig, du blodstad,
	      alltigenom s† full av l”gn och v†ld,
	  du som aldrig upph”r att r”va!

003:002   H”r, piskor sm„lla!
	      H”r, vagnshjul d†na!
	  H„star jaga fram,
	      och vagnar rulla †stad.
003:003   Ryttare komma i fyrspr†ng;
	      sv„rden ljunga,
	      och spjuten blixtra.
	  Slagna ser man i m„ngd
	      och lik i stora hopar;
	  igen „nde „r p† d”da,
	      man stupar ”ver d”da.

003:004   Allt detta f”r den myckna otukt hon bedrev,
	  hon, den fagra och trollkunniga sk”kan,
	  som prisgav folkslag genom sin otukt
	  och folkstammar genom sina trolldomskonster.

003:005   Se, jag skall v„nda mig mot dig,
	  s„ger HERREN Sebaot;
	  jag skall lyfta upp ditt mantelsl„p ”ver ditt ansikte
	  och l†ta folkslag se din blygd
	  och konungariken din skam.
003:006   Och jag skall kasta p† dig vad styggeligt „r,
	  jag skall l†ta dig bliva f”raktad, ja, g”ra dig till ett sk†despel.
003:007   Var och en som ser dig skall sky dig
	  och skall s„ga: ˝Nineve „r ”delagt, men vem kan ”mka det?˝
	  Ja, var finner man n†gon som vill tr”sta dig?

003:008   Žr du d† b„ttre „n No-Amon,
	      hon som tronade vid Nilens str”mmar,
	      omsluten av vatten --
	  ett havets f„ste,
	      som hade ett hav till mur?
003:009   Etiopier i m„ngd
	      och egyptier utan „nde,
	  put‚er och libyer
	  voro dig till hj„lp.
003:010   Ocks† hon m†ste ju
	      g† i landsflykt och f†ngenskap,
	  ocks† hennes barn blevo krossade
	      i alla gath”rn;
	  om hennes „dlingar
	      kastade man lott,
	  och alla hennes storm„n
	      blevo f„ngslade med kedjor

003:011   S† skall ock du bliva drucken
	      och sjunka i vanmakt;
	  ocks† du skall f† leta
	      efter n†got v„rn mot fienden.
003:012   Alla dina f„sten
	      likna fikontr„d med br†dmogen frukt:
	  vid minsta skakning
	      falla de i munnen p† den som vill „ta dem.
003:013   Se, ditt manskap
	      „r hos dig s†som kvinnor;
	  ditt lands portar st† vid”ppna
	      f”r dina fiender;
	  eld f”rt„r dina bommar.

003:014   H„mta dig vatten
	      till f”rr†d under bel„gringen,
	      f”rst„rk dina f„sten.
	  Stig ned i leran
	      och trampa i murbruket;
	      grip till tegelformen.
003:015   B„st du st†r d„r, skall elden f”rt„ra dig
	      och sv„rdet utrota dig.
	  Ja, s†som av gr„smaskar skall du bliva uppfr„tt,
	      om du ock sj„lv samlar skaror s† talrika som gr„smaskar,
	  skaror s† talrika som gr„shoppor.
003:016   Om du ock har kr„mare
	      flera „n himmelens stj„rnor,
	  s† vet: gr„smaskarna f„lla sina vingars h”ljen
	      och flyga bort.
003:017   Ja, dina furstar „ro s†som gr„shoppor
	      och dina h”vdingar s†som gr„shoppssv„rmar:
	  de stanna inom murarna,
	      s† l„nge det „r svalt,
	  men n„r solen kommer fram,
	      d† fly de bort,
	  och sedan vet ingen
	      var de finnas.

003:018   Dina herdar hava slumrat in,
	      du Assurs konung;
	      dina v„ldige ligga i ro.
	  Ditt folk „r f”rstr”tt
	      uppe p† bergen,
	      och ingen f”rsamlar det.
003:019   Det finnes ingen bot f”r din skada
	      ol„kligt „r ditt s†r.
	  Alla som h”ra vad som har h„nt dig
	      klappa i h„nderna ”ver dig.
	  Ty ”ver vem gick ej
	      din ondska best„ndigt?



Book 35 Habackuk


001:001 Detta „r den utsaga som uppenbarades f”r profeten Habackuk.

001:002   Huru l„nge, HERRE, skall jag ropa,
	      utan att du h”r
	  klaga inf”r dig ”ver v†ld,
	      utan att du fr„lsar?
001:003   Varf”r l†ter du mig se s†dan ondska?
	      Huru kan du sj„lv sk†da p† s†dan or„ttr†dighet,
	  p† det f”rd„rv och det v†ld jag har inf”r mina ”gon?
	  S† uppst†r ju kiv, och s† upph„va sig tr„tor.
001:004   D„rigenom bliver lagen vanm„ktig,
	  och r„tten kommer aldrig fram.
	  Ty den ogudaktige sn„rjer den r„ttf„rdige;
	  s† framst†r r„tten f”rvr„ngd.

001:005   Sen efter bland hedningarna och sk†den;
	      h„pnen, ja, st†n d„r med h„pnad
	  Ty en g„rning utf”r han i edra dagar,
	  som I icke skolen tro, n„r den f”rt„ljes.

001:006   Ty se, jag skall uppv„cka kald‚erna
	  det bistra och of”rv„gna folket,
	  som drager ut s† vitt som jorden n†r
	  och inkr„ktar boningar som icke „ro deras.
001:007   Det folket „r f”rskr„ckligt och fruktansv„rt;
	  r„tt och myndighet tager det sig sj„lvt.
001:008   Dess h„star „ro snabbare „n pantrar
	  och vildare „n vargar om aftonen;
	  dess ryttare jaga fram i fyrspr†ng.
	  Ja, fj„rran ifr†n komma dess ryttare,
	  de flyga †stad s†som ”rnen,
	      n„r han st”rtar sig ”ver sitt rov
001:009   Alla hasta de till v†ld,
	  av sin stridslust drivas de fram†t;
	  och f†ngar hopa de s†som sand.
001:010   Konungar „ro dem ett †tl”je,
	  och furstar r„kna de f”r lekverk;
	  †t alla slags f„sten le de,
	  de kasta upp jordvallar och intaga dem.
001:011   S† fara de †stad s†som vinden,
	  alltj„mt fram†t till att †samka sig skuld;
	  ty deras egen kraft „r deras gud.

001:012   Žr du d† icke till av †lder?
	  Jo, HERRE, min Gud, min Helige, vi skola ej d”!
	  HERRE, till en dom „r det du har satt dem,
	  och till en tuktan har du berett dem, du v†r klippa.
001:013   Du vilkens ”gon „ro f”r rena f”r att se p† det onda,
	  du som icke lider att sk†da p† or„ttr†dighet,
	  huru kan du „nd† sk†da p† dessa trol”sa m„nniskor
	  och tiga stilla, n„r den ogudaktige f”rd„rvar
	  den som har r„tt mot honom?
001:014   S† v†llar du att m„nniskorna bliva lika fiskar i havet,
	  lika kr„ldjur, som icke hava n†gon herre.

001:015   Ja, denne drager dem allasammans upp med sin krok,
	      han f†ngar dem i sitt n„t
	      och f”rsamlar dem i sitt garn;
	  d„r”ver „r han glad och fr”jdar sig.
001:016   F”rdenskull framb„r han offer †t sitt n„t
	      och t„nder offereld †t sitt garn;
	  genom dem bliver ju hans andel s† fet
	  och hans mat s† kr„slig.
001:017   Men skall han d„rf”r framgent f† t”mma sitt n„t
	  och best„ndigt dr„pa folken
	      utan n†gon f”rskoning
002:001   Jag vill stiga upp p† min vaktpost
	      och st„lla mig p† muren;
	  jag vill speja f”r att se
	      vad han skall tala genom mig,
	  och vilket svar p† mitt klagom†l
	      jag skall f† att framb„ra.

002:002   Och HERREN svarade mig och sade:
	      Skriv upp din syn,
	  och uppteckna den p† skrivtavlor, med tydlig skrift,
	      s† att den l„tt kan l„sas.
002:003   Ty „nnu m†ste synen v„nta p† sin
	  men den l„ngtar efter fullbordan och skall icke sl† fel.
	  Om den dr”jer, s† f”rbida den,
	  ty den kommer f”rvisso, den skall ej utebliva.

002:004   Se, uppbl†st och or„ttr†dig „r dennes sj„l i honom;
	  men den r„ttf„rdige skall leva genom sin tro.
002:005   Ty s†som vinet icke „r att lita p†,
	  s† skall denne ”vermodige ej best†,
	  om han ock sp„rrar upp sitt gap s†som d”dsriket
	  och „r om„ttlig s†som d”den,
	  om han ock har f”rsamlat till sig alla folk
	  och h„mtat tillhopa till sig alla folkslag.
002:006   Sannerligen, de skola allasammans
	  st„mma upp en visa ”ver honom,
	  ja, en sm„des†ng om honom med v„lbet„nkta ord; man skall s„ga:

	  Ve dig som hopar vad som icke „r ditt
	  och belastar dig med utpantat gods -- men f”r huru l„nge!
002:007   Sannerligen, of”rt„nkt skola borgen„rer resa sig mot dig
	  och anf„ktare vakna upp mot dig,
	  och du skall bliva ett byte f”r dem.
002:008   S†som du sj„lv har plundrat m†nga folk,
	  s† skola ock alla andra folk f† plundra dig,
	  f”r dina blodsd†d mot m„nniskor och ditt v†ld mot l„nder,
	  mot st„der och alla som bo i dem.

002:009   Ve dig som s”ker or„tt vinning †t ditt hus,
	  f”r att kunna bygga ditt n„ste h”gt uppe
	  och s† skydda dig undan olyckans v†ld!
002:010   Med dina r†dslag drager du skam ”ver ditt hus,
	  i det att du g”r „nde p† m†nga folk
	  och s† syndar mot dig sj„lv.
002:011   Ty stenarna i muren skola ropa,
	  och bj„lkarna i tr„virket skola svara dem.

002:012   Ve dig som bygger upp st„der med blodsd†d
	  och bef„ster orter med or„ttf„rdighet!
002:013   Se, av HERREN Sebaot „r det ju sagt:
	  ˝S† m”da sig folken
	      f”r det som skall f”rbr„nnas av elden-
	  och folkslagen arbeta sig tr”tta
	      f”r det som skall bliva till intet.˝
002:014   Ty jorden skall varda full
	  av HERRENS h„rlighets kunskap,
	  likasom havsdjupet „r fyllt av vattnet.

002:015   Ve dig som isk„nker vin †t din n„sta
	  och blandar ditt gift d„ri och berusar honom,
	  f”r att f† sk†da hans blygd!
002:016   Med skam skall du f† m„tta dig i st„llet f”r med „ra.
	  Ja, du skall ocks† sj„lv f† dricka,
	  till dess du ligger d„r med blottad f”rhud.
	  Kalken skall i sin ordning r„ckas dig av HERRENS hand,
	  och sm„lek skall h”lja din „ra.
002:017   Ty ”ver dig skall komma en hems”kelse, lik Libanons,
	  och en f”rh„rjelse, lik den som skr„mmer bort dess djur,
	  f”r dina blodsd†d mot m„nniskor och ditt v†ld mot l„nder,
	  mot st„der och alla som bo i dem.

002:018   Vad kan ett skuret bel„te hj„lpa,
	  eftersom en snidare vill sl”jda s†dant?
	  Och vad ett gjutet bel„te, en falsk v„gvisare,
	  eftersom dess formare s† f”rtr”star d„rp†,
	  att han g”r sig stumma avgudar?

002:019   Ve dig som s„ger till stocken: ˝Vakna!˝,
	  och till d”da stenen: ˝Vakna upp!˝
	  Kan en s†dan giva n†gon v„gvisning?
	  Visst „r den ”verdragen med guld och silver,
	  men alls ingen ande „r d„ri.

002:020   Men HERREN „r i sitt heliga tempel.
	  Hela jorden vare stilla inf”r honom.
003:001 En b”n av profeten Habackuk; till Sigjon˘t.

003:002   HERRE, jag har h”rt om dig och h„pnat.
	  HERRE, f”rnya i dessa †r dina g„rningar,
	  l†t oss f”rnimma dem i dessa †r.
	  Mitt i din vrede m† du t„nka p† f”rbarmande.

003:003   Gud kommer fr†n Teman,
	  den helige fr†n berget Paran.  Sela.
	  Hans majest„t ”vert„cker himmelen,
	  och av hans lov „r jorden full.
003:004   D† uppst†r en glans s†som av solljus,
	  str†lar g† ut ifr†n honom,
	  och han h”ljer i dem sin makt.

003:005   Framf”r honom g†r pest,
	  och febergl”d f”ljer i hans sp†r.
003:006   Han tr„der fram -- d„rmed kommer han jorden att darra;
	  en blick -- och han kommer folken att b„va.
	  De ur†ldriga bergen splittras,
	  de eviga h”jderna sjunka ned.
	  Han vandrar de v„gar han fordom gick.

003:007   Jag ser Kusans hyddor hems”kta av f”rd„rv;
	  t„lten darra i Midjans land.
003:008   Harmas d† HERREN p† str”mmar?
	  Ja, „r din vrede uppt„nd mot str”mmarna
	  eller din f”rgrymmelse mot havet,
	  eftersom du s† f„rdas fram med dina h„star,
	  med dina segerrika vagnar?
003:009   Framtagen och blottad „r din b†ge,
	  ditt besvurna ords pilar.  Sela.

	  Till str”mf†ror klyver du jorden.
003:010   Bergen se dig och b„va;
	  s†som en st”rtskur far vattnet ned.
	  Djupet l†ter h”ra sin r”st,
	  mot h”jden lyfter det sina h„nder.
003:011   Sol och m†ne stanna i sin boning
	  f”r skenet av dina farande pilar,
	  f”r glansen av ditt blixtrande spjut.

003:012   I f”rgrymmelse g†r du fram ”ver jorden,
	  i vrede tr”skar du s”nder folken.
003:013   Du drager ut f”r att fr„lsa ditt folk,
	  f”r att bereda fr„lsning †t din smorde.
	  Du krossar taket p† de ogudaktigas hus,
	  du bryter ned huset, fr†n grunden till tinnarna.  Sela.
003:014   Du genomborrar deras styresmans huvud med hans egna pilar,
	  n„r de storma fram till att f”rskingra oss, under fr”jd,
	  s†som g„llde det att i l”nndom „ta upp en betryckt.

003:015   Du far med dina h„star fram ”ver havet,
	  ”ver de stora vattnens svall.
003:016   Jag h”r det och darrar i mitt innersta,
	  vid d†net sk„lva mina l„ppar;
	  maktl”shet griper benen i min kropp,
	  jag darrar p† platsen d„r jag st†r.
	  Ty jag m†ste ju stilla uth„rda n”dens tid,
	  medan det kommer, som skall tr„nga folket.

003:017   Ja, fikontr„det blomstrar icke mer,
	  och vintr„den giva ingen sk”rd,
	  olivtr„dets frukt sl†r fel
	  och f„lten alstra ingen „ring,
	  f†ren ryckas bort ur f†llorna,
	  och inga oxar finnas mer i stallen.

003:018   Likv„l vill jag gl„dja mig i HERREN
	  och fr”jda mig i min fr„lsnings Gud.
003:019   HERREN, Herren „r min starkhet;
	  han g”r mina f”tter s†som hindens
	  och l†ter mig g† fram ”ver mina h”jder.

	  F”r s†ngm„staren, med mitt str„ngaspel.



Book 36 Sefanja


001:001 Detta „r HERRENS ord som kom till Sefanja, son till Kusi, son
	till Gedalja, son till Amarja, son till Hiskia, i Josias, Amons
	sons, Juda konungs, tid.

001:002   Jag skall rycka bort och f”rg”ra
	  allt vad p† jorden „r, s„ger HERREN;
001:003   jag skall f”rg”ra m„nniskor och djur,
	  jag skall f”rg”ra f†glarna under himmelen
	      och fiskarna i havet,
	  det vacklande riket
	      j„mte de ogudaktiga m„nniskorna;
	  ja, m„nniskorna skall jag utrota
	      fr†n jorden, s„ger HERREN.

001:004   Jag skall utr„cka min hand mot Juda
	      och mot Jerusalems alla inv†nare
	  och utrota fr†n denna plats
	      Baals sista kvarleva,
	  avgudaprofeternas namn
	      j„mte pr„sterna;
001:005   dem som p† taken tillbedja
	      himmelens h„rskara,
	  och dem som tillbedja HERREN
	      och sv„rja vid honom
	      och sv„rja vid Malkam;
001:006   dem som hava vikit bort ifr†n HERREN,
	  och dem som aldrig hava s”kt HERREN
	      eller fr†gat efter honom.

001:007   Varen stilla inf”r Herren, HERREN!
	  Ty HERRENS dag „r n„ra;
	  HERREN har tillrett ett slaktoffer,
	  han har invigt sina g„ster.
001:008   Och det skall ske p† HERRENS slaktoffers dag
	  att jag skall hems”ka furstarna
	      och konungas”nerna
	  och alla som kl„da sig
	      i utl„ndska kl„der;
001:009   Jag skall p† den dagen hems”ka
	      alla som hoppa ”ver tr”skeln,
	  dem som fylla sin herres hus
	      med v†ld och svek.

001:010   P† den dagen, s„ger HERREN,
	  skall klagorop h”ras ifr†n Fiskporten
	  och j„mmer fr†n Nya staden
	  och stort brak fr†n h”jderna.
001:011   J„mren eder, I som bon i Mortelkvarteret,
	  ty det „r f”rbi med hela kr„marskaran;
	  utrotade „ro alla de penninglastade.

001:012   Och det skall ske p† den tiden
	  att jag skall genomleta Jerusalem med lyktor
	  och hems”ka de m„nniskor
	      som nu ligga d„r i ro p† sin dr„gg,
	  dem som s„ga i sina hj„rtan:
	      ˝HERREN g”r intet,
	      varken gott eller ont.˝
001:013   Deras „godelar skola d† l„mnas till plundring
	      och deras hus till ”del„ggelse.
	  Om de bygga sig hus,
	      skola de ej f† bo i dem,
	  och om de plantera ving†rdar,
	      skola de ej f† dricka vin fr†n dem.

001:014   HERRENS stora dag „r n„ra,
	  ja, den „r n„ra, den kommer med stor hast.
	  H”r, det „r HERRENS dag!
	  I †ngest ropa nu hj„ltarna.
001:015   En vredens dag „r den dagen,
	  en dag av †ngest och tr†ngm†l,
	  en dag av ”del„ggelse och f”r”delse
	  en dag av m”rker och tjocka,
	  en dag av moln och t”cken,
001:016   en dag d† basunljud och h„rskri h”jes
	  mot de fastaste st„der
	  och mot de h”gsta murtorn.
001:017   D† skall jag bereda m„nniskorna s†dan †ngest
	      att de g† d„r s†som blinda,
	      d„rf”r att de hava syndat mot HERREN.
	  Deras blod skall spridas omkring s†som stoft,
	  och deras kroppar skola kastas ut s†som orenlighet.
001:018   Varken deras silver eller deras guld
	      skall kunna r„dda dem
	      p† HERRENS vredes dag.
	  Av hans nit„lskans eld
	      skall hela jorden f”rt„ras.
	  Ty en „nde, ja, en „nde med f”rskr„ckelse
	      skall han g”ra p† alla jordens inbyggare.
002:001   Besinna dig och kom till sans,
	  du folk utan blygsel,
002:002   innan „nnu r†dslutet „r fullg†nget
	  -- den dagen hastar fram,
	      s†som agnar fara!  --
	  och innan HERRENS vredes gl”d
	      kommer ”ver eder,
	  ja, innan HERRENS vredes dag
	      kommer ”ver eder.

002:003   S”ken HERREN,
	      alla I ”dmjuke i landet,
	      som h†llen hans lag.
	  S”ken r„ttf„rdighet,
	      s”ken ”dmjukhet;
	  kanh„nda bliven I s† besk„rmade
	      p† HERRENS vredes dag.

002:004   Ty Gasa skall bliva ”vergivet
	      och Askelon varda en ”demark;
	  mitt p† ljusa dagen skall Asdods folk drivas ut,
	      och Ekron skall ryckas upp med roten.
002:005   Ve eder som bebon landstr„ckan utmed havet,
	      I av keret‚ernas folk!
	  Ett HERRENS ord skall n† dig, Kanaan,
	      du filist‚ernas land;
	  ja, jag skall f”rd„rva dig, s† att ingen mer bor i dig.
002:006   Och landstr„ckan utmed havet skall ligga s†som betesmarker,
	      d„r herdarna hava sina brunnar
	      och f†ren sina f†llor.
002:007   Och den skall tillfalla de kvarblivna av Juda hus
	      s†som deras lott;
	      d„r skola de f”ra sin boskap i bet.
	  I Askelons hus skola de f† l„gra sig,
	      n„r aftonen kommer.
	  Ty HERREN, deras Gud, skall se till dem
	      och skall †ter uppr„tta dem.

002:008   Jag har h”rt Moabs sm„delser
	      och Ammons barns h†n,
	  huru de hava sm„dat mitt folk
	      och f”rh„vt sig mot dess land.
002:009   D„rf”r, s† sant jag lever, s„ger HERREN Sebaot,
	      Israels Gud:
	  det skall g† Moab s†som Sodom,
	      och Ammons barn s†som Gomorra.
	  Ett tillh†ll f”r n„sslor och en saltgrop skola de bliva,
	      och en ”demark till evig tid.
	  Kvarlevan av mitt folk skall plundra dem.
	  och †terstoden av min menighet skall f† dem till sin arvedel.

002:010   S† skall det g† dem,
	      till l”n f”r deras h”gmod
	  d„rf”r att de hava sm„dat och f”rh„vt sig
	      mot HERREN Sebaots folk.
002:011   Fruktansv„rd skall HERREN bevisa sig mot dem;
	  ty han skall g”ra alla jordens gudar maktl”sa,
	  och alla hedningarnas havsl„nder
	      skola tillbedja honom,
	      vart folk p† sin ort --
002:012   ocks† I etiopier,
	  I som av mig bliven slagna med sv„rd.

002:013   Och han skall utr„cka sin hand mot norr
	      och f”rd„rva Assur,
	  han skall g”ra Nineve till en ”demark,
	      f”rtorkat s†som en ”ken.
002:014   Och d„rinne skola hjordar l„gra sig,
	      allahanda vilda djur i skaror;
	  pelikaner och r”rdrommar skola taga natth„rb„rge
	      p† pelarhuvudena d„rinne;
	  f†glal†t skall ljuda i f”nstren
	      och f”r”delse bo p† tr”sklarna,
	      nu d† cederpanelningen „r bortriven.

002:015   S† skall det g† den glada staden,
	      som satt s† trygg,
	  och som sade i sitt hj„rta:
	      ˝Jag och ingen annan!˝
	  Huru har den icke blivit en ”demark,
	      en l„gerstad f”r vilda djur!
	  Alla som g† d„r fram skola vissla †t den
	      och sl† ihop h„nderna.

003:001   Ve henne, den genstr„viga och befl„ckade staden,
	      f”rtryckets stad!
003:002   Hon h”r icke p† n†gons r”st,
	      hon tager ej emot tuktan;
	  p† HERREN f”rtr”star hon icke,
	      till sin Gud vill hon ej komma.
003:003   Furstarna d„rinne
	      „ro rytande lejon;
	  hennes domare „ro s†som vargar om aftonen,
	      de spara intet till morgondagen.
003:004   Hennes profeter „ro stortaliga
	      trol”sa m„n;
	  hennes pr„ster ohelga vad heligt „r,
	      de v†ldf”ra lagen.

003:005   HERREN „r r„ttf„rdig d„rinne,
	      han g”r intet or„tt.
	  var morgon l†ter han sin r„tt g† fram i ljuset,
	      den utebliver aldrig;
	  men de or„ttf„rdiga veta icke av n†gon skam.

003:006   Jag utrotade folkslag,
	      deras murtorn blevo f”rst”rda,
	  deras gator gjorde jag ”de,
	      s† att ingen mer gick d„r fram;
	  deras st„der blevo f”rh„rjade,
	      s† att de l†go tomma p† m„nniskor,
	      blottade p† inv†nare.

003:007   Jag tillsade henne att allenast frukta mig
	      och taga emot tuktan;
	  d† skulle hennes boning undg† f”rst”relse,
	      med allt vad jag hade givit i hennes v†rd.
	  Men i st„llet „vlades de att g”ra
	      allt vad f”rd„rvligt var.

003:008   D„rf”r man I v„nta p† mig, s„ger HERREN,
	      och p† den dag jag st†r upp f”r att taga byte.
	  Ty mitt domslut „r: jag skall f”rsamla folk
	      och h„mta tillhopa konungariken,
	  f”r att utgjuta ”ver dem min ogunst,
	      all min vredes gl”d;
	  ty av min nit„lskans eld
	  skall hela jorden f”rt„ras.

003:009   Se, d† skall jag giva †t folken
	      nya, renade l„ppar,
	  s† att de allasammans †kalla HERRENS namn
	      och endr„ktigt tj„na honom.
003:010   Žnda ifr†n l„nderna bortom Etiopiens str”mmar
	      skola mina tillbedjare, mitt f”rskingrade folk,
	      framb„ra offer †t mig.

003:011   P† den tiden skall du slippa att l„ngre blygas
	      f”r alla de ”vertr„delser
	      som du har beg†tt mot mig.
	  Ty d† skall jag avskilja fr†n dig
	  dem som nu jubla s† segerstolt i dig;
	  och du skall d† icke vidare f”rh„va dig
	      p† mitt heliga berg.
003:012   Men jag skall l„mna kvar i dig
	      ett folk, betryckt och armt;
	  och de skola f”rtr”sta p† HERRENS namn.
003:013   Kvarlevan av Israel skall d† icke mer g”ra n†got or„tt,
	      ej heller tala l”gn,
	  och i deras mun skall icke finnas
	      en falsk tunga.
	  Ja, de skola f† beta och ligga i ro,
	      utan att n†gon f”rskr„cker dem.

003:014   Jubla, du dotter Sion,
	      h”j gl„djerop, du Israel;
	  var glad och fr”jda dig av allt hj„rta,
	      du dotter Jerusalem.
003:015   HERREN har avv„nt straffdomarna ifr†n dig,
	      han har r”jt din fiende ur v„gen.
	  HERREN, som bor i dig, „r Israels konung;
	      du beh”ver ej mer frukta n†got ont.

003:016   P† den tiden skall det s„gas till Jerusalem;
	      ˝Frukta icke, Sion
	      l†t ej modet falla.
003:017   HERREN, din Gud, bor i dig
	      en hj„lte som kan fr„lsa.
	  Han gl„der sig ”ver dig med lust,
	      han tiger stilla i sin k„rlek,
	      han fr”jdas ”ver dig med jubel.˝

003:018   Dem som med bedr”velse m†ste sakna h”gtiderna,
	      dem skall jag d† f”rsamla,
	  dem som levde skilda fr†n dig,
	      du som sj„lv bar sm„lekens b”rda.
003:019   Ty se, jag skall p† den tiden utf”ra mitt verk
	      p† alla dina f”rtryckare.
	  jag skall fr„lsa de haltande
	      och h„mta tillhopa de f”rdrivna,
	  jag skall l†ta dem bliva ett „mne till lovs†ng
	      och till ber”mmelse p† hela jorden,
	      d„r de voro s† sm„dade.
003:020   P† den tiden skall jag l†ta eder komma tillbaka
	  ja, p† den tiden skall jag h„mta eder tillhopa.
	  Ty jag vill l†ta eder bliva ett „mne till ber”mmelse
	  och till lovs†ng bland alla jordens folk,
	  i det att jag †ter uppr„ttar eder,
	  s† att I sen det med egna ”gon, s„ger HERREN.



Book 37 Haggai


001:001 I konung Darejaves' andra regerings†r, i sj„tte m†naden, p†
	f”rsta dagen i m†naden, kom HERRENS ord genom profeten Haggai
	Serubbabel, Sealtiels son, Juda st†th†llare, och till
	”verstepr„sten Josua, Josadaks son; han sade:

001:002 S† s„ger HERREN Sebaot: Detta folk s„ger: ˝Žnnu „r icke tiden
	kommen att g† till verket, tiden att HERRENS hus bygges upp.˝
001:003 Men HERRENS ord kom genom profeten Haggai; han sade:
001:004 Žr d† tiden kommen f”r eder att sj„lva bo i panelade hus, medan
	detta hus ligger ”de?

001:005 D„rf”r s„ger nu HERREN Sebaot s†: Given akt p† huru det g†r
	eder.
001:006 I s†n mycket, men inb„rgen litet; I „ten, men f†n icke nog f”r
	att bliva m„tta; I dricken, men f†n icke nog f”r att bliva
	glada; I tagen p† eder kl„der, men haven icke nog f”r att bliva
	varma.  Och den som f†r n†gon inkomst, han far den allenast f”r
	att l„gga den i en s”ndrig pung.

001:007 Ja, s† s„ger HERREN Sebaot: Given akt p† huru det g†r eder.
001:008 Men dragen nu upp till bergen, h„mten tr„virke och byggen upp
	mitt hus, s† vill jag hava behag d„rtill och bevisa mig h„rlig,
	s„ger HERREN.
001:009 I v„ntaden p† mycket, men se, det blev litet, och n„r I f”rden
	det hem, d† bl†ste jag p† det.  Varf”r gick det s†?  s„ger
	HERREN Sebaot.  Jo, d„rf”r att mitt hus f†r ligga ”de, under det
	att envar av eder hastar med sitt eget hus.
001:010 F”rdenskull har himmelen ovan eder f”rh†llit eder sin dagg och
	jorden f”rh†llit sin gr”da.
001:011 Och jag har bjudit torka komma ”ver land och berg, och ”ver s„d,
	vin och olja och alla andra jordens alster, och ”ver m„nniskor
	och djur, och ”ver all frukt av edra h„nders arbete.

001:012 Och Serubbabel, Sealtiels son, och ”verstepr„sten Josua,
	Josadaks son med hela kvarlevan av folket lyssnade till HERRENS,
	sin Guds, r”st och till profeten Haggais ord, eftersom HERREN,
	deras Gud, hade s„nt honom; och folket fruktade f”r HERREN.
001:013 D† sade Haggai, HERRENS s„ndebud, efter HERRENS uppdrag, till
	folket s†: ˝Jag „r med eder, s„ger HERREN.˝

001:014 Och HERREN uppv„ckte Serubbabels, Sealtiels sons, Juda
	st†th†llares, ande och ”verstepr„sten Josuas, Josadaks sons,
	ande och allt det kvarblivna folkets ande, s† att de gingo till
	verket och arbetade p† HERREN Sebaots; sin Guds, hus.

001:001 Detta skedde p† tjugufj„rde dagen i sj„tte m†naden av konung
	Darejaves' andra regerings†r.

002:002 I sjunde m†naden, p† tjuguf”rsta dagen i m†naden, kom HERRENS
	ord genom profeten Haggai han sade:
002:003 S„g till Serubbabel, Sealtiels son Juda st†th†llare, och till
	”verstepr„sten Josua, Josadaks son, och till kvarlevan av
	folket:

002:004 Leva icke „nnu bland eder m„n kvar, som hava sett detta hus i
	dess forna h„rlighet?  Och hurudant sen I det nu vara?  Žr det
	icke s†som intet i edra ”gon?
002:005 Men var likv„l nu frimodig, du Serubbabel, s„ger HERREN; och var
	frimodig, du ”verstepr„st Josua, Josadaks son; och varen
	frimodiga och arbeten, alla I som h”ren till folket i landet,
	s„ger HERREN; ty jag „r med eder, s„ger HERREN Sebaot.
002:006 Det f”rbund som jag sl”t med eder, n„r I drogen ut ur Egypten,
	vill jag l†ta st† fast, och min Ande skall f”rbliva ibland eder;
	frukten icke.

002:007 Ty s† s„ger HERREN Sebaot: Žnnu en g†ng, inom en liten tid,
	skall jag komma himmelen och jorden, havet och det torra att
	b„va;
002:008 och alla hednafolk skall jag komma att b„va, och s† skola
	dyrbara h†vor fr†n alla hednafolk f”ras hit; och jag skall fylla
	detta hus med h„rlighet, s„ger HERREN Sebaot.
002:009 Ty mitt „r silvret, och mitt „r guldet, s„ger HERREN Sebaot.
002:010 Den tillkommande h„rligheten hos detta hus skall bliva st”rre „n
	dess forna var, s„ger HERREN Sebaot; och p† denna plats skall
	jag l†ta friden r†da, s„ger HERREN Sebaot.

002:011 P† tjugufj„rde dagen i nionde m†naden av Darejaves' andra
	regerings†r kom HERRENS ord till profeten Haggai; han sade:
002:012 S† s„ger HERREN Sebaot: Fr†ga pr„sterna om lag och s„g:
002:013 ˝Om n†gon b„r heligt k”tt i fliken av sin mantel och s† med
	fliken kommer vid n†got bakat eller kokt, eller vid vin eller
	olja, eller vid n†got annat som man f”rt„r, m†nne detta
	d„rigenom bliver heligt?˝  Pr„sterna svarade och sade: ˝Nej.˝
002:014 Źter fr†gade Haggai: ˝Om den som har blivit orenad genom en d”d
	kommer vid n†got av allt detta, m†nne det d† bliver orenat?˝
	Pr„sterna svarade och sade: ˝Ja.˝

002:015 D† tog Haggai till orda och sade: ˝S† „r det med detta folk och
	s† „r det med detta sl„kte inf”r mig, s„ger HERREN, och s† „r
	det med allt deras h„nders verk: vad de d„r offra, det „r orent.
002:016 Och given nu akt p† huru det hittills har varit, f”re denna dag,
	och under tiden innan man „nnu hade begynt l„gga sten p† sten
	till HERRENS tempel
002:017 huru h„rf”rinnan, om n†gon kom till en s„desskyl som skulle giva
	tjugu m†tt, den gav allenast tio, och huru, om n†gon kom till
	vinpressen f”r att ”sa upp femtio k„rl, den gav allenast tjugu.
002:018 Vid allt edra h„nders arbete slog jag eder s„d med sot och rost
	och hagel, och likv„l v„nden I eder icke till mig, s„ger HERREN.

002:019 Given allts† akt p† huru det hittills har varit, f”re denna dag;
	ja, given akt p† huru det har varit f”re tjugufj„rde dagen i
	nionde m†naden, denna dag d† grunden har blivit lagd till
	HERRENS tempel.
002:020 Finnes n†gon s„d „nnu i kornboden?  Nej; och varken vintr„det
	eller fikontr„det eller granattr„det eller olivtr„det har „nnu
	burit n†gon frukt.  Men fr†n denna dag skall jag giva
	v„lsignelse.˝
002:021 Och HERRENS ord kom f”r andra g†ngen till Haggai, p† tjugufj„rde
	dagen i samma m†nad; han sade:
002:022 S„g till Serubbabel, Juda st†th†llare: Jag skall komma himmelen
	och jorden att b„va;
002:023 jag skall omst”rta konungatroner och g”ra hednarikenas makt till
	intet; jag skall omst”rta vagnarna med sina k„mpar, och h„starna
	skola stupa med sina ryttare.  Den ene skall falla f”r den andres
	sv„rd.
002:024 P† den tiden, s„ger HERREN Sebaot, skall jag taga dig, min
	tj„nare Serubbabel, Sealtiels son, s„ger HERREN, och skall akta
	dig s†som min signetring; ty dig har jag utvalt, s„ger HERREN
	Sebaot.



Book 38 Sakarja


001:001 I †ttonde m†naden av Darejaves' andra regerings†r kom HERRENS
	ord till Sakarja, son till Berekja, son till Iddo, profeten, han
	sade:

001:002 Sv†rt f”rt”rnad var HERREN p† edra f„der.
001:003 S„g d„rf”r nu till folket s† s„ger HERREN Sebaot: V„nden om till
	mig, s„ger HERREN Sebaot, s† vill jag v„nda om till eder, s„ger
	HERREN Sebaot.
001:004 Varen icke s†som edra f„der, f”r vilka forna tiders profeter
	predikade och sade: ˝S† s„ger HERREN Sebaot: V„nden om fr†n edra
	onda v„gar och edra onda g„rningar˝; men de ville icke h”ra och
	aktade icke p† mig s„ger HERREN.

001:005 Edra f„der, var „ro de?  Och profeterna, leva de kvar
	evinnerligen?
001:006 Nej, men mina ord och mina r†dslut, de som jag betrodde †t mina
	tj„nare profeterna, de tr„ffade ju edra f„der, s† att de m†ste
	v„nda om och s„ga: ˝S†som HERREN Sebaot hade beslutit att g”ra
	med oss, och s†som v†ra v„gar och v†ra g„rningar f”rtj„nade, s†
	har han ock gjort med oss.˝

001:007 P† tjugufj„rde dagen i elfte m†naden, det „r m†naden Sebat, i
	Darejeves' andra regerings†r, kom HERRENS ord till Sakarja, son
	till Berekja, son till Iddo, profeten; han sade:
001:008 Jag hade en syn om natten: Jag fick se en man som red p† en r”d
	h„st; och han h”ll stilla bland myrtentr„den i
	dals„nkningen.  Och bakom honom stodo andra h„star, r”da, bruna
	och vita.
001:009 D† fr†gade jag: ˝Vad betyda dessa, min herre?˝  Žngeln som talade
	med mig svarade mig: ˝Jag vill l†ta dig f”rst† vad dessa
	betyda.˝
001:010 Och mannen som stod bland myrtentr„den tog till orda och sade:
	˝Det „r dessa som HERREN har s„nt ut till att fara omkring p†
	jorden.˝
001:011 Och sj„lva togo de till orda och sade till HERRENS „ngel, som
	stod bland myrtentr„den: ˝Vi hava farit omkring p† jorden och
	hava funnit hela jorden lugn och stilla.˝

001:012 D† tog HERRENS „ngel †ter till orda och sade: ˝HERRE Sebaot,
	huru l„nge skall det dr”ja, innan du f”rbarmar dig ”ver
	Jerusalem och Juda st„der?  Du har ju nu varit vred p† dem i
	sjuttio †r.˝
001:013 Och HERREN svarade „ngeln som talade med mig goda och tr”stliga
	ord;
001:014 och „ngeln som talade med mig sade sedan till mig:

	˝Predika och s„g: S† s„ger HERREN Sebaot: Jag har stor nit„lskan
	f”r Jerusalem och Sion;
001:015 och jag „r storligen f”rt”rnad p† hednafolken, som sitta s†
	s„kra; ty n„r jag var allenast litet f”rt”rnad, hj„lpte de
	ytterligare till att f”rd„rva.

001:016 D„rf”r s„ger HERREN s†: Jag vill †ter v„nda mig till Jerusalem i
	barmh„rtighet; mitt hus skall d„r bliva uppbyggt, s„ger HERREN
	Sebaot, och m„tsn”ret skall sp„nnas ”ver Jerusalem.

001:017 Ytterligare m† du predika och s„ga: S† s„ger HERREN Sebaot: Žnnu
	en g†ng skola mina st„der f† njuta ”verfl”d av goda h†vor; ja,
	HERREN skall „nnu en g†ng tr”sta Sion, och „nnu en g†ng skall
	han utv„lja Jerusalem.˝

001:018 Sedan lyfte jag upp mina ”gon och fick d† se fyra horn.
001:019 D† fr†gade jag „ngeln som talade med mig: ˝Vad betyda dessa?˝
	Han svarade mig: ˝Detta „r de horn som hava f”rstr”tt Juda,
	Israel och Jerusalem.˝

001:020 Sedan l„t HERREN mig se fyra smeder.
001:021 D† fr†gade jag: ˝I vad „rende hava dessa kommit?˝  Han svarade:
	˝De f”rra voro de horn som f”rstr”dde Juda, s† att ingen kunde
	upplyfta sitt huvud; men nu hava dessa kommit f”r att injaga
	skr„ck hos dem, och f”r att sl† av hornen p† de hednafolk som
	hava lyft sitt horn mot Juda land, till att f”rstr” dess
	inbyggare.˝
002:001 Sedan lyfte jag upp mina ”gon och fick d† se en man som hade ett
	m„tsn”re i sin hand.
002:002 D† fr†gade jag: ˝Vart g†r du?˝  Han svarade mig: ˝Till att m„ta
	Jerusalem, f”r att se huru brett och huru l†ngt det skall
	bliva.˝
002:003 D† fick jag se „ngeln som talade ned mig komma fram, och en
	annan „ngel kom emot honom.
002:004 Och han sade till denne: ˝Skynda †stad och tala till den unge
	mannen d„r och s„g: 'Jerusalem skall ligga s†som en obef„st
	plats; s† stor myckenhet av m„nniskor och djur skall finnas
	d„rinne.
002:005 Men jag sj„lv, s„ger HERREN, skall vara en eldsmur d„romkring,
	och jag skall bevisa mig h„rlig d„rinne.'˝

002:006 Upp, upp!  Flyn bort ur nordlandet, s„ger HERREN, I som av mig
	haven blivit f”rstr”dda †t himmelens fyra v„derstreck, s„ger
	HERREN.
002:007 Upp, Sion!  R„dda dig, du som nu bor hos dottern Babel!
002:008 Ty s† s„ger HERREN Sebaot, han som har s„nt mig †stad f”r att
	f”rh„rliga sig, s† s„ger han om hednafolken, vilka plundrade
	eder (ty den som r”r vid eder, han r”r vid hans ”gonsten):
002:009 ˝Se, jag lyfter min hand mot dem, och de skola bliva ett byte
	f”r sina forna tr„lar; och I skolen s† f”rnimma att HERREN
	Sebaot har s„nt mig.˝

002:010 Jubla och gl„d dig, du dotter Sion; ty se, jag kommer f”r att
	aga min boning i dig, s„ger HERREN.
002:011 Och d† skola m†nga hednafolk sluta sig till HERREN och bliva
	mitt folk.  Ja, jag skall taga min boning i dig; och du skall
	f”rnimma att HERREN Sebaot har s„nt mig till
	dig.
002:012 Och HERREN skall hava Juda till I sin arvedel i det heliga
	landet, och „nnu en g†ng skall han utv„lja Jerusalem.

002:013 Allt k”tt vare stilla inf”r HERREN; ty han har st†tt upp och
	tr„tt fram ur sin heliga boning.
003:001 Sedan l„t han mig se ”verstepr„sten Josua st†ende inf”r HERRENS
	„ngel; och Źklagaren stod vid hans h”gra sida f”r att anklaga
	honom.
003:002 Men HERREN sade till Źklagaren: ˝HERREN skall n„psa dig, du
	Źklagare; ja, HERREN skall n„psa dig, han som har utvalt
	Jerusalem.  Žr d† icke denne en brand, ryckt ur elden?˝

003:003 Och Josua var kl„dd i orena kl„der, d„r han stod inf”r „ngeln
003:004 Och denne tog till orda och sade till dem som stodo d„r s†som
	hans tj„nare: ˝Tagen av honom de orena kl„derna.˝  Och till honom
	sj„lv sade han: ˝Se, jag har tagit bort ifr†n dig din
	missg„rning, och man skall nu kl„da dig i h”gtidskl„der.˝
003:005 D† sade jag: ˝M† man ock s„tta en ren bindel p† hans huvud.˝  Och
	de satte en ren bindel p† hans huvud och kl„dde p† honom andra
	kl„der, medan HERRENS „ngel stod d„rbredvid.

003:006 Och HERRENS „ngel betygade f”r Josua och sade:
003:007 ˝S† s„ger HERREN Sebaot: Om du vandrar p† mina v„gar och h†ller
	vad jag har bjudit dig h†lla, s† skall du ock f† styra mitt hus
	och vakta mina g†rdar; och jag skall l†ta dig hava din g†ng
	bland dessa som h„r g”ra tj„nst.
003:008 H”r h„rp†, Josua, du ”verstepr„st, med dina medbr”der, som sitta
	h„r inf”r dig (ty dessa m„n skola vara ett tecken): Se, jag vill
	l†ta min tj„nare Telningen komma;
003:009 ty se, i den sten som jag har lagt inf”r Josua -- ”ver vilken
	ena sten sju ”gon vaka -- i den skall jag inrista den inskrift
	som h”r d„rtill, s„ger HERREN Sebaot; och jag skall utpl†na
	detta lands missg„rning p† en enda dag.
003:010 P† den tiden, s„ger HERREN Sebaot, skall var och en av eder
	kunna inbjuda den andre till g„st under sitt vintr„d och
	fikontr„d.˝

004:001 Sedan blev jag av „ngeln som talade med mig †ter uppv„ckt,
	likasom n„r n†gon v„ckes ur s”mnen.
004:002 Och han sade till mig: ˝Vad ser du?˝  Jag svarade: ˝Jag ser en
	ljusstake, alltigenom av guld, med sin oljesk†l ovantill och med
	sina sju lampor; och sju r”r g† till de s„rskilda lamporna
	d„rovantill.
004:003 Och tv† olivtr„d str„cka sig ”ver den, ett p† h”gra sidan om
	sk†len och ett p† v„nstra.˝

004:004 Sedan fr†gade jag och sade till „ngeln som talade med mig: ˝Vad
	betyda dessa ting, min herre?˝
004:005 Men „ngeln som talade med mig svarade och sade till mig:
	˝F”rst†r du d† icke vad de betyda?˝  Jag svarade: ˝Nej, min
	herre.˝
004:006 D† talade han och sade till mig: ˝Detta „r HERRENS ord till
	Serubbabel: Icke genom n†gon m„nniskas styrka eller kraft skall
	det ske, utan genom min Ande, s„ger HERREN Sebaot.
004:007 Vilket du „n m† vara, du stora berg som reser dig mot
	Serubbabel, s† skall du „nd† f”rvandlas till j„mn mark.  Ty han
	skall f† f”ra fram slutstenen under jubelrop: 'N†d, n†d m† vila
	”ver den!'˝

004:008 Vidare kom HERRENS ord till mig; han sade:
004:009 ˝Serubbabels h„nder hava lagt grunden till detta hus; hans
	h„nder skola ock f† fullborda det.  Och du skall f”rnimma att
	HERREN Sebaot har s„nt mig till eder.
004:010 Ty vem „r den som vill f”rakta: den ringa begynnelsens dag, n„r
	dessa sju gl„djas ”ver att se murlodet i Serubbabels hand, dessa
	HERRENS ”gon, som ”verfara hela jorden?˝

004:011 Och jag fr†gade och sade till honom: ˝Vad betyda dessa tv†
	olivtr„d, det p† h”gra och det p† v„nstra sidan om ljusstaken?˝
004:012 Och ytterligare fr†gade jag och sade till honom: ˝Vad betyda de
	tv† olivkvistar som str„cka sig intill de tv† gyllene r„nnor
	genom vilka den gyllene oljan ledes ditned?˝
004:013 D† sade han till mig: ˝F”rst†r du d† icke vad de betyda?˝  Jag
	svarade: ˝Nej, min herre.˝
004:014 D† sade han: ˝Dessa „ro de tv† oljesmorda som st† s†som tj„nare
	inf”r hela jordens Herre.˝
005:001 N„r jag sedan †ter lyfte upp mina ”gon, fick jag se en bokrulle
	flyga fram.
005:002 Och han sade till mig: ˝Vad ser du?˝  Jag svarade: ˝Jag ser en
	bokrulle flyga fram; den „r tjugu alnar l†ng och tio alnar
	bred.˝
005:003 D† sade han till mig: ˝Detta „r F”rbannelsen, som g†r ut ”ver
	hela landet; ty i kraft av den skall var och en som stj„l varda
	bortrensad h„rifr†n, och i kraft av den skall var och en som
	sv„r varda bortrensad h„rifr†n.
005:004 Jag har l†tit den g† ut, s„ger HERREN Sebaot, f”r att den skall
	komma in i tjuvens hus och in i dens hus, som sv„r falskt vid
	mitt namn; och den skall stanna d„r i huset och fr„ta upp det
	med b†de tr„virke och stenar.˝

005:005 Sedan kom „ngeln som talade med mig fram och sade till mig:
	˝Lyft upp dina ”gon och se vad det „r som d„r kommer fram.
005:006 Och jag fr†gade: ˝Vad „r det?˝  Han svarade: ˝Det „r en
	s„dessk„ppa som kommer fram.˝  Ytterligare sade han: ˝S† „r det
	best„llt med dem i hela landet.˝
005:007 Jag fick d† se huru en rund skiva av bly lyfte sig; och nu
	syntes d„r en kvinna som satt i sk„ppan.
005:008 D„refter sade han: ˝Detta „r Ogudaktigheten.˝  Och s† st”tte han
	henne †ter ned i sk„ppan och slog igen blylocket ”ver dess
	”ppning.

005:009 N„r jag sedan lyfte upp mina ”gon, fick jag se tv† kvinnor komma
	fram; och vinden fyllde deras vingar, ty de hade vingar lika
	h„gerns.  Och de lyfte upp sk„ppan mellan jord och himmel.
005:010 D† fr†gade jag „ngeln som talade med mig: ˝Vart f”ra de
	sk„ppan?˝
005:011 Han svarade mig: ˝De hava i sinnet att bygga ett hus †t henne i
	Sinears land; och n„r det „r f„rdigt, skall hon d„r bliva
	nedsatt p† sin plats.˝
006:001 N„r jag sedan †ter lyfte upp mina ”gon, fick jag se fyra vagnar
	komma fram mellan tv† berg, och bergen voro av koppar.
006:002 F”r den f”rsta vagnen voro r”da h„star, f”r den andra vagnen
	svarta h„star,
006:003 f”r den tredje vagnen vita h„star, och f”r den fj„rde vagnen
	fl„ckiga h„star, starkare „n de andra.
006:004 D† tog jag till orda och fr†gade „ngeln som talade med mig: ˝Vad
	betyda dessa, min herre?˝
006:005 Žngeln svarade och sade till mig: ˝Det „r himmelens fyra vindar,
	vilka nu draga ut, sedan de hava f†tt tr„da inf”r hela jordens
	Herre.
006:006 Vagnen med de svarta h„starna drager mot nordlandet, de vita
	f”lja efter dem, och de fl„ckiga draga mot sydlandet.˝
006:007 Men n„r de som voro starkast skulle draga ut, voro de ivriga att
	f† fara omkring p† jorden.  D† sade han: ˝Ja, I m†n fara omkring
	p† jorden.˝  Och de foro †stad omkring p† jorden.
006:008 D„refter ropade han p† mig och talade till mig och sade: ˝Se,
	genom dem som draga ut mot nordlandet skall jag sl„cka min vrede
	p† nordlandet.˝

006:009 Och HERRENS ord kom till mig; han sade:
006:010 Tag emot av Heldai g†vorna fr†n de landsflyktiga, fr†n Tobia och
	Jedaja; du sj„lv m† redan samma dag g† †stad bort till Josias,
	Sefanjas sons, hus, dit dessa hava kommit fr†n Babel.
006:011 N„r du s† har f†tt silver och guld, skall du d„rav l†ta g”ra
	kronor; och du skall s„tta en p† ”verstepr„sten Josuas, Josadaks
	sons, huvud.
006:012 Och du skall s„ga till honom: ˝S† s„ger HERREN Sebaot: Se, d„r
	„r en man som skall kallas Telningen.  Under honom skall det
	gro, och han skall bygga upp HERRENS tempel.
006:013 Ja, han skall bygga upp HERRENS tempel och f”rv„rva majest„t och
	sitta p† sin tron och regera; och en pr„st skall han vara p† sin
	tron; och fridens r†dslag skola vara mellan b†da.
006:014 Men kronorna skola f”rvaras i HERRENS tempel, till en †minnelse
	av Helem, Tobia och Jedaja och Hen, Sefanjas son.
006:015 Och fj„rran ifr†n skall man komma och bygga p† HERRENS tempel;
	och I skolen s† f”rnimma att HERREN Sebaot har s„nt mig till
	eder.  Och s† skall ske, om I troget h”ren HERRENS, eder Guds,
	r”st.˝
007:001 Och i konung Darejaves' fj„rde regerings†r h„nde sig att HERRENS
	ord kom till Sakarja, p† fj„rde dagen i nionde m†naden, det „r
	Kisleu.
007:002 Ty fr†n Betel hade d† Sareser och Regem-Melek med sina m„n
	blivit s„nda f”r att b”nfalla inf”r HERREN;
007:003 de skulle n„mligen fr†ga pr„sterna i HERREN Sebaots hus och
	profeterna s†lunda: ˝Skola vi framgent h†lla gr†todag och sp„ka
	oss i femte m†naden, s†som vi hava gjort nu i s† m†nga †r?˝

007:004 S† kom d† HERREN Sebaots ord till mig; han sade:
007:005 S„g till allt folket i landet och till pr„sterna: N„r I nu under
	sjuttio †r haven h†llit faste- och klagodagar i femte och i
	sjunde m†naden, har det d† varit †t mig som I haven h†llit
	fasta?
007:006 Och n„r I „ten och dricken, „r det icke d† f”r eder egen r„kning
	som I „ten och dricken?
007:007 Haven I icke f”rnummit de ord som HERREN l„t predika genom forna
	tiders profeter, medan Jerusalem „nnu tronade i god ro med sina
	st„der omkring sig, och medan Sydlandet och L†glandet „nnu voro
	bebodda?
007:008 Vidare kom HERRENS ord till Sakarja; han sade:
007:009 S† sade ju HERREN Sebaot: ˝D”men r„tta domar, och bevisen
	varandra k„rlek och barmh„rtighet.
007:010 F”rtrycken icke „nkan och den faderl”se, fr„mlingen och den
	fattige, och t„nken icke i edra hj„rtan ut ont mot varandra.˝
007:011 Men de ville icke akta d„rp†, utan spj„rnade emot i
	genstr„vighet och tillsl”to sina ”ron f”r att slippa att h”ra.
007:012 ja, de gjorde sina hj„rtan h†rda s†som diamant, f”r att slippa
	att h”ra den lag och de ord som HERREN Sebaot genom sin Ande
	hade s„nt, f”rmedelst forna tiders profeter.  D„rf”r utgick stor
	vrede fr†n HERREN Sebaot.
007:013 Och det skedde, att likasom de icke hade velat h”ra, n„r han
	ropade, s† sade nu HERREN Sebaot: ˝Jag vill icke h”ra, n„r de
	ropa;
007:014 utan jag skall f”rstr” dem s†som genom en stormvind bland
	allahanda hednafolk som de icke k„nna.˝  S† har nu landet blivit
	”de efter dem, s† att ingen f„rdas d„r, vare sig fram eller
	tillbaka; ty de hava s† gjort det ljuvliga landet till en
	”demark.
008:001 Vidare kom HERREN Sebaots ord; han sade:
008:002 S† s„ger HERREN Sebaot: Jag har stor nit„lskan f”r Sion, ja, med
	stor vrede nit„lskar jag f”r henne.

008:003 S† s„ger HERREN: Jag vill v„nda: †ter till Sion och taga min
	boning i Jerusalem; och Jerusalem skall kallas ˝den trogna
	staden˝, och HERREN Sebaots berg ˝det heliga berget˝.

008:004 S† s„ger HERREN Sebaot: Žnnu en g†ng skola gamla m„n och gamla
	kvinnor vara att finna p† gatorna i Jerusalem, var och en med
	sin stav i handen, f”r h”g †lders skull.
008:005 Och stadens gator skola vara fulla av gossar och flickor, som
	leka d„r p† gatorna,

008:006 S† s„ger HERREN Sebaot.  Om „n s†dant p† den tiden kan komma att
	synas alltf”r underbart f”r kvarlevan av detta folk, icke m†ste
	det v„l d„rf”r synas alltf”r underbart ocks† f”r mig?  s„ger
	HERREN Sebaot.
008:007 S† s„ger HERREN Sebaot: Se, jag skall fr„lsa mitt folk ut ur
	b†de ”sterland och v„sterland
008:008 och l†ta dem komma och bos„tta sig i Jerusalem; och de skola
	vara mitt folk, och jag skall vara deras Gud, i sanning och
	r„ttf„rdighet.
008:009 S† s„ger HERREN Sebaot: Fatten mod, I som i denna tid h”ren
	dessa ord av samma profeters mun, som talade p† den tid d†
	grunden lades till HERREN Sebaots hus, templet som skulle byggas
	upp.
008:010 Ty f”re den tiden var m„nniskornas arbete l”nl”st och djurens
	arbete f†f„ngt; ingen hade n†gon ro f”r sina ov„nner, vare sig
	han gick ut eller in, ty jag eggade alla m„nniskor mot varandra.
008:011 Men nu „r jag icke mer s† sinnad mot kvarlevan av detta folk som
	jag var i forna dagar, s„ger HERREN Sebaot.
008:012 Ty nu skall friden skaffa uts„de, vintr„det skall giva sin
	frukt, jorden skall giva sin gr”da, och himmelen skall giva sin
	dagg; och jag skall l†ta kvarlevan av detta folk f† allt detta
	till sin arvedel.
008:013 Och det skall ske, att likasom I, b†de Juda hus och Israels hus,
	haven varit ett exempel som man har n„mnt, n„r man f”rbannade
	bland hedningarna, s† skolen I nu, d† jag har fr„lsat eder,
	tv„rtom bliva n„mnda, n„r man v„lsignar.  Frukten icke, utan
	fatten mod.

008:014 Ty s† s„ger HERREN Sebaot: Likasom jag, n„r edra f„der
	f”rt”rnade mig, besl”t att g”ra eder ont, s„ger HERREN Sebaot,
	och icke sedan †ngrade det,
008:015 s† har jag tv„rtom i denna tid beslutit att g”ra gott mot
	Jerusalem och Juda hus; frukten icke.
008:016 Men detta „r vad I skolen g”ra: Talen sanning med varandra;
	domen r„tta och fridsamma domar i edra
	portar.
008:017 T„nken icke i edra hj„rtan ut ont mot varandra, och „lsken icke
	falska eder; ty allt s†dant hatar jag, s„ger HERREN.
008:018 Och HERREN Sebaots ord kom till mig; han sade:
008:019 S† s„ger HERREN Sebaot: Fastedagarna i fj„rde, femte, sjunde och
	tionde m†naden skola f”r Juda hus bliva till fr”jd och gl„dje
	och till sk”na h”gtider.  Men „lsken sanning och frid.
008:020 S† s„ger HERREN Sebaot: Žnnu en g†ng skall det ske att folk
	skola komma hit och m†nga st„ders inv†nare;
008:021 och inv†narna i den ena staden skola g† till den andra och s„ga:
	˝Upp, l†tom oss g† †stad och b”nfalla inf”r HERREN och s”ka
	HERREN Sebaot; jag sj„lv vill ock g† †stad.˝
008:022 Ja, m†nga folk och m„ktiga hednafolk skola komma och s”ka HERREN
	Sebaot i Jerusalem och b”nfalla inf”r HERREN,
008:023 S† s„ger HERREN Sebaot: P† den tiden skall det ske att tio m„n
	av allahanda tungom†l som talas bland hednafolken skola fatta en
	judisk man i mantelfliken och s„ga: ˝L†t oss g† med eder, ty vi
	hava h”rt att Gud „r med eder.˝
009:001 Detta „r en utsaga som inneh†ller HERRENS ord ”ver Hadraks land;
	ocks† i Damaskus skall den sl† ned -- ty HERREN har sitt ”ga p†
	andra m„nniskor s†v„l som p† Israels alla stammar.
009:002 Den drabbar ock Hamat, som gr„nsar d„rintill, s† ock Tyrus och
	Sion, d„r man „r s† vis.

009:003   Tyrus byggde sig ett f„ste;
	  hon hopade silver s†som stoft
	  och guld s†som orenlighet p† gatan.
009:004   Men se, Herren skall †ter g”ra henne fattig,
	  han skall bryta hennes murar ned i havet,
	  och hon sj„lv skall f”rt„ras av eld.

009:005   Askelon m† se det med fruktan,
	  och Gasa med stor b„van,
	  s† ock Ekron, ty dess hopp skall komma p† skam.
	  Gasa mister sin konung,
	  Askelon bliver en obebodd plats
009:006   Asdod skall bebos av en vanb”rdig hop;
	  s† skall jag utrota filist‚ernas stolthet.

009:007   Men n„r jag har ryckt blodmaten ur deras mun
	  och styggelserna undan deras t„nder
	  d† skall ocks† av dem bliva en kvarleva †t v†r Gud,
	  de skola bliva s†som stamfurstar i Juda,
	  och Ekrons folk skall bliva s†som jebus‚erna.

009:008   Och jag skall sl† upp mitt l„ger till ett v„rn f”r mitt hus,
	  mot h„rar som komma eller g†,
	  och ej mer skall n†gon pl†gare komma ”ver dem;
	  ty jag vaktar nu med ”ppna ”gon.

009:009   Fr”jda dig storligen, du dotter Sion;
	      h”j jubelrop, du dotter Jerusalem.
	  Se, din konung kommer till dig;
	      r„ttf„rdig och segerrik „r han.
	  Han kommer fattig, ridande p† en †sna,
	      p† en †sninnas f†le.
009:010   S† skall jag utrota vagnar Efraim
	      och h„star ur Jerusalem;
	  ja, stridens b†gar skola utrotas,
	  och han skall tala frid till folken.
	  Och hans herrad”me skall n† fr†n hav till hav,
	  och ifr†n floden intill jordens „ndar.

009:011   F”r ditt f”rbundsblods skull vill jag ock
	  sl„ppa dina f†ngar fria ur gropen
	  d„r intet vatten finnes.
009:012   S† v„nden d† †ter till edert f„ste,
	      I f†ngar som nu haven ett hopp.
	  Ja, det vare eder f”rkunnat i dag att jag vill giva eder
	  dubbelt igen.
009:013   Ty jag skall sp„nna Juda s†som min b†ge
	  och l„gga Efraim s†som pil p† den,
	  och dina s”ner, du Sion, skall jag sv„nga
	  s†som spjut mot dina s”ner, du Javan,
	  och g”ra dig lik en hj„ltes sv„rd.
009:014   Ja, HERREN skall uppenbara sig i h”jden,
	  och s†som en ljungeld skall hans pil fara ut;
	  Herren, HERREN skall st”ta i basunen,
	  och med sunnanstormar skall han draga fram.

009:015   HERREN Sebaot,
	      han skall besk„rma dem;
	  de skola uppsluka sina fiender
	      och trampa deras slungstenar under f”tterna;
	  under stridslarm skola de sv„lja
	      sina fiender s†som vin,
	  till dess de sj„lva „ro s† fulla av blod
	      som offersk†lar och altarh”rn.

009:016   Och HERREN, deras Gud,
	      skall p† den tiden giva dem seger,
	  ty de „ro ju det folk
	      som han har till sin hjord.
	  Ja, „delstenar „ro de i en krona,
	      str†lande ”ver hans land.
009:017   Huru stor bliver icke deras lycka,
	      huru stor deras h„rlighet!
	  Av deras s„d skola ynglingar blomstra upp,
	      och jungfrur av deras vin.
010:001   HERREN m†n I bedja om regn,
	  n„r v†rregnets tid „r inne;
	  HERREN „r det som s„nder ljungeldarna.
	  Regn skall han d† giva m„nniskorna i ymnigt m†tt,
	  gr”da p† marken †t var och en.
010:002   Men husgudarnas tal „r f†f„nglighet,
	  sp†m„nnens syner „ro l”gn,
	  tomma dr”mmar „r vad de tala,
	  och den tr”st de giva „r ett intet.
	  D„rf”r m†ste folket draga h„dan s†som en f†rhjord
	  och fara illa, d„r det g†r utan herde.

010:003   Mot herdarna „r min vrede uppt„nd
	  och bockarna skall jag hems”ka.
	  Ja, HERREN Sebaot skall v†rda sig om
	      sin hjord, Juda hus,
	  och skall s† g”ra den
	      till en stolt stridsh„st †t sig.
010:004   Fr†n den hjorden skall en h”rnsten komma,
	      fr†n den en st”djepelare,
	  fr†n den en b†ge till striden,
	  fr†n den allt vad styresman heter.
010:005   Och de skola vara lika hj„ltar, som g† fram i striden,
	  likasom trampade de i orenlighet p† gatan.
	  Ja, strida skola de, ty HERREN „r med dem,
	  och ryttarna p† sina h„star skola d† komma p† skam.
010:006 Jag skall giva styrka †t Juda hus,
	och †t Josefs hus skall jag giva seger.
	Jag skall i min barmh„rtighet l†ta dem komma tillbaka,
	och det skall bliva s†som hade jag aldrig f”rkastat dem.
	Ty jag „r HERREN, deras Gud, och skall b”nh”ra dem.

010:007   Och Efraims m„n skola bliva lika hj„ltar,
	  och deras hj„rtan skola gl„dja sig s†som av vin.
	  Deras barn skola ock se det och bliva glada;
	  deras hj„rtan skola fr”jda sig i HERREN.

010:008   Jag skall locka p† dem och samla dem tillhopa,
	  ty jag f”rlossar dem;
	  och de skola bliva lika talrika som de fordom voro.
010:009   Och n„r jag planterar ut dem bland folken,
	  skola de t„nka p† mig i fj„rran land;
	  och med sina barn skola de f† leva och komma tillbaka.
010:010   Ja, fr†n Egyptens land skall jag l†ta dem komma tillbaka
	  och fr†n Assur skall jag f”rsamla dem.
	  Sedan skall jag f”ra dem till Gileads land och till Libanon;
	  och d„r skall icke finnas rum nog f”r dem.

010:011   Han skall draga fram genom havet p† en tr†ng v„g,
	  b”ljorna i havet skall han sl† ned,
	  och alla Nilflodens djup skola torka ut.
	  S† skall Assurs stolthet bliva nedbruten
	  och spiran tagen ifr†n Egypten.
010:012   Men dem skall jag g”ra starka i HERREN,
	  och i hans namn skola de g† fram, s„ger HERREN.
011:001   ™ppna dina d”rrar, Libanon,
	  ty eld skall nu f”rt„ra dina cedrar.
011:002   J„mra dig, du cypress, ty cedern m†ste falla,
	  de h„rliga tr„den skola f”r”das.
	  J„mren eder, I Basans ekar,
	  ty skogen, den ogenomtr„ngliga, varder f„lld.
011:003   H”r huru herdarna j„mra sig, n„r deras h„rlighet bliver f”r”dd!
	  H”r huru de unga lejonen ryta,
	  n„r Jordanbygdens sn†r varda f”r”dda!

011:004 S† sade HERREN, min Gud: ˝Bliv en herde f”r slaktf†ren,
011:005 ty deras k”pare slakta dem utan all f”rsyn, och deras s„ljare
	s„ga: 'Lovad vare HERREN att jag bliver allt rikare.'  Ej heller
	skonas de av sina egna herdar.˝

011:006 ˝Se, jag vill nu icke mer skona landets inbyggare˝, s„ger
	HERREN, ˝utan l†ta m„nniskorna falla i varandras hand och i sina
	konungars hand, och dessa skola f”rd„rva landet, och jag skall
	icke r„dda n†gon ur deras hand.˝

011:007 S† blev jag en herde f”r slaktf†ren, de arma f†ren.  Och jag tog
	mig tv† stavar, den ena kallade jag Ljuvlig ro, den andra
	kallade jag Endr„kt; och jag vaktade s† f†ren
011:008 Men sedan jag inom en m†nad hade f”rgjort de tre herdarna, blev
	jag led vid f†ren, likasom ock deras sinne var avogt mot mig.

011:009 D† sade jag: ˝Jag vill icke mer vara eder herde.  Vad som vill
	d”, det m† d”, och vad som vill f”rg†s, det m† f”rg†s; och de
	som sedan bliva kvar m† „ta varandras k”tt.˝
011:010 S† tog jag min stav Ljuvlig ro och br”t s”nder den, till att
	uppl”sa det f”rbund som jag hade slutit med alla folk.
011:011 Och n„r detta nu p† den dagen blev uppl”st, f”rnummo de arma
	f†ren, som aktade p† mig, att det var HERRENS ord.
011:012 D„refter sade jag till dem: ˝Om I s† finnen f”r gott, s† given
	mig min l”n; varom icke, m† det s† vara.˝  Och de v„gde upp
	trettio siklar silver s†som l”n †t mig.
011:013 D† sade HERREN till mig: ˝Kasta det †t krukmakaren˝ -- det
	h„rliga pris vartill jag hade blivit v„rderad av dem!  Och jag
	tog de trettio silversiklarna och kastade dem i HERRENS hus †t
	krukmakaren.
011:014 D„refter br”t jag s”nder min andra stav, Endr„kt, till att
	uppl”sa broderskapet mellan Juda och Israel.

011:015 Och HERREN sade till mig: ˝Tag dig nu redskap s†som en
	of”rnuftig herde;
011:016 ty se, jag vill l†ta en herde uppst† i landet, som icke v†rdar
	sig om de f†r som h†lla p† att f”rg†s, icke upps”ker det
	f”rskingrade, icke helar det sargade, icke s”rjer f”r det som „r
	helbr„gda, utan allenast „ter k”ttet av de feta och river s”nder
	kl”varna p† dem.˝

011:017   Ve ”ver denne ov„rdige herde,
	      som ”vergiver sin hjord!
	  M† ett sv„rd tr„ffa hans arm
	      och hans h”gra ”ga!
	  M† hans arm alldeles f”rtvina
	      och hans h”gra ”ga
	      f”rm”rkas i grund!
012:001 Detta „r en utsaga som inneh†ller HERRENS ord ”ver Israel.

	S† s„ger HERREN, han som har utsp„nt himmelen och grundat jorden
	och danat m„nniskans ande i henne:
012:002 Se, jag skall g”ra Jerusalem till an berusningens kalk f”r alla
	folk runt omkring; j„mv„l ”ver Juda skall det komma, n„r
	Jerusalem bliver bel„grat.
012:003 Och det skall ske p† den tiden att jag skall g”ra Jerusalem till
	en lyftesten f”r alla folk; var och en som f”rs”ker lyfta den
	skall illa sarga sig d„rp†.  Och alla jordens folk skola f”rsamla
	sig mot det.

012:004 P† den tiden, s„ger HERREN, skall jag sl† alla h„star med
	f”rvirring och deras ryttare med vanvett.  Men ”ver Juda hus
	skall jag uppl†ta mina ”gon, n„r jag bland hednafolken sl†r alla
	h„star med blindhet.
012:005 D† skola Juda stamfurstar s„ga i sina hj„rtan: ˝Jerusalems
	inv†nare „ro v†r styrka, genom HERREN Sebaot, sin Gud.˝

012:006 P† den tiden skall jag l†ta Juda stamfurstar bliva s†som
	brinnande fyrfat bland ved, och s†som eldbloss bland halmk„rvar,
	s† att de f”rbr„nna alla folk runt omkring, b†de †t h”ger och †t
	v„nster; men Jerusalem skall framgent trona p† sin plats, d„r
	Jerusalem nu „r.
012:007 Och f”rst skall HERREN giva seger †t Juda hyddor, f”r att icke
	Davids hus och Jerusalems inv†nare skola tillr„kna sig st”rre
	„ra „n Juda.

012:008 P† den tiden skall HERREN besk„rma Jerusalems inv†nare; den
	skr”pligaste bland dem skall p† den tiden vara s†som David, och
	Davids hus skall vara s†som ett gudav„sen, s†som HERRENS „ngel
	framf”r dem.
012:009 Och jag skall p† den tiden s„tta mig i sinnet att f”rg”ra alla
	folk som komma mot Jerusalem.

012:010   Men ”ver Davids hus
	  och ”ver Jerusalems inv†nare
	  skall jag utgjuta en n†dens och b”nens ande,
	  s† att de se upp till mig,
	      och se vem de hava stungit.
	  Och de skola h†lla d”dsklagan efter honom,
	      s†som man h†ller d”dsklagan efter ende sonen,
	  och skola bittert s”rja honom,
	      s†som man s”rjer sin f”rstf”dde.

012:011 Ja, p† den tiden skall i Jerusalem h†llas stor d”dsklagan, s†dan
	den var, som h”lls i Hadadrimmon p† Megiddons sl„tt.
012:012 Och sl„kterna i landet skola h†lla d”dsklagan var f”r sig:
	Davids hus sl„kt f”r sig, och dess kvinnor f”r sig, Natans hus'
	sl„kt f”r sig, och dess kvinnor f”r sig,
012:013 Levi hus' sl„kt f”r sig, och dess kvinnor f”r sig, Simeis sl„kt
	f”r sig, och dess kvinnor f”r sig;
012:014 s† ock alla ”vriga sl„kter var f”r sig, och deras kvinnor f”r
	sig.
013:001 P† den tiden skola Davids hus och Jerusalems inv†nare f† en
	”ppen brunn, till att avtv† sin synd och orenhet.
013:002 Och det skall ske p† den tiden, s„ger HERREN Sebaot, att jag
	skall utrota avgudarnas namn ur landet, s† att de icke mer skola
	n„mnas; profeterna och orenhetens ande skall jag ock skaffa bort
	ur landet.

013:003 Och det skall ske, att om n†gon d„refter upptr„der s†som profet,
	s† skola hans egna f”r„ldrar, hans fader och moder, s„ga till
	honom: ˝Du kan icke f† leva, du som talar l”gn i HERRENS namn.˝
	Och hans egna f”r„ldrar, hans fader och moder, skola stinga
	ihj„l honom, n„r han vill profetera.

013:004 Och det skall ske p† den tiden att alla profeter skola blygas
	f”r sina syner, n„r de vilja profetera; och f”r att icke bliva
	r”jda skola de icke mer kl„da sig i mantel av h†r.
013:005 Och var och en av dem skall s„ga: ˝Jag „r ingen profet, en
	†kerman „r jag; redan i min ungdom blev jag k”pt till tr„l.˝
013:006 Och om man d† fr†gar honom: ˝Vad „r det f”r s†r du har p† din
	kropp?˝  s† skall han svara: ˝Dem har jag f†tt d„rhemma, hos
	mina n„rmaste.˝

013:007   Sv„rd, upp mot min herde,
	  mot den man som fick st† mig n„ra!
	  s„ger HERREN Sebaot.
	  M† herden bliva slagen,
	      s† att f†ren f”rskingras;
	  ty jag vill nu v„nda min hand mot de svaga.
013:008   Och det skall ske i hela landet, s„ger HERREN,
	  att tv† tredjedelar d„r skola utrotas och f”rg†s;
	  allenast en tredjedel skall d„r l„mnas kvar.
013:009   Och den tredjedelen skall jag l†ta g† genom eld;
	  jag skall luttra dem, s†som man luttrar silver,
	  och pr”va dem, s†som man pr”var guld.
	  S† skola de †kalla mitt namn,
	  och jag skall b”nh”ra dem.
	  Jag skall s„ga: ˝Detta „r mitt folk.˝
	  Och det skall svara: ˝HERREN „r min Gud.˝
014:001 Se, en dag skall komma, en HERRENS dag, d† man i dig skall
	utskifta byte.
014:002 Ty jag skall f”rsamla alla folk till strid mot Jerusalem; och
	staden skall intagas, och husen skola plundras och kvinnorna
	sk„ndas.  Och h„lften av folket i staden skall f”ras bort i
	f†ngenskap.  Men †terstoden d„rav skall icke bliva utrotad ur
	staden;
014:003 ty HERREN skall draga ut och strida mot de folken, s†som han
	stridde f”rr p† drabbningens dag.

014:004 Och han skall den dagen st† med sina f”tter p† Oljeberget, gent
	emot Jerusalem, ”sterut; och Oljeberget skall r„mna mitt itu,
	mot ”ster och v„ster, till en mycket stor dal, i det att ena
	h„lften av berget viker undan mot norr, och andra h„lften d„rav
	mot s”der.
014:005 Och I skolen fly ned i dalen mellan mina berg, ty dalen mellan
	bergen skall r„cka „nda till Asel; I skolen fly, s†som I flydden
	f”r jordb„vningen i Ussias, Juda konungs, tid.  D† skall HERREN,
	min Gud, komma, ja, du sj„lv och alla heliga med dig.

014:006 Och det skall ske p† den dagen att ljuset skall bliva borta, ty
	himlaljusen skola f”rm”rkas.
014:007 Och det bliver en dag som „r ensam i sitt slag, och som „r k„nd
	av HERREN, en dag d† det varken „r dag eller natt, en dag d† det
	bliver ljust, n„r aftonen kommer.

014:008 Och det skall ske p† den tiden att rinnande vatten skola utg†
	fr†n Jerusalem, ena h„lften mot ™stra havet och andra h„lften
	mot V„stra havet; b†de sommar och vinter skall det vara s†.
014:009 Och HERREN skall d† vara konung ”ver hela jorden; ja, p† den
	tiden skall HERREN vara en, och hans namn ett.

014:010 Hela landet fr†n Geba till Rimmon, s”der om Jerusalem, skall d†
	f”rvandlas till en sl„ttmark; men sj„lva staden skall trona p†
	sin h”jd, och str„cka sig fr†n Benjaminsporten „nda till den
	plats d„r den f”rra porten stod, till H”rnporten och
	Hananeltornet och till de kungliga vinpressarna;
014:011 och folket skall bo d„r i ro och icke mer givas till spillo, ty
	Jerusalem skall trona i trygghet.

014:012 Men denna hems”kelse skall HERREN l†ta drabba alla de folk som
	drogo ut f”r att strida mot Jerusalem: han skall l†ta deras k”tt
	ruttna, medan de „nnu st† p† sina f”tter; deras ”gon skola
	ruttna i sina h†lor och deras tunga skall ruttna i deras mun.
014:013 Och det skall ske p† den tiden att HERREN skall s„nda en stor
	f”rvirring bland dem; de skola b„ra hand p† varandra, och den
	enes hand skall lyftas mot den andres.
014:014 Ocks† Juda skall strida mot Jerusalem.  Och skatter skola samlas
	tillhopa fr†n alla folk runt omkring: guld, silver och kl„der i
	stor myckenhet.

014:015 En likadan hems”kelse skall ock drabba h„star, mul†snor,
	kameler, †snor och alla andra djur som finnas d„r i l„gren.

014:016 Och det skall ske att alla ”verblivna ur alla de folk som kommo
	mot Jerusalem skola †r efter †r draga ditupp, f”r att tillbedja
	konungen HERREN Sebaot, och f”r att fira l”vhyddoh”gtiden.
014:017 Men om n†gon av jordens folkstammar icke drager upp till
	Jerusalem, f”r att tillbedja konungen HERREN Sebaot, d† skall
	”ver den icke komma n†got regn.
014:018 Om Egyptens folkstam icke drager †stad och kommer ditupp, s†
	skall ej heller ”ver den komma regn.  Detta bliver den
	hems”kelse som HERREN skall l†ta drabba de folk som icke draga
	upp f”r att fira l”vhyddoh”gtiden.
014:019 Ja, s† skall Egypten drabbas av sin synd, s† skola ock alla
	andra folk drabbas av sin synd, om de icke draga upp f”r att
	fira l”vhyddoh”gtiden.

014:020 P† den tiden skall p† h„starnas bj„llror st† att l„sa: ˝Helgad
	†t HERREN˝, och grytorna i HERRENS hus skola vara s†som
	offersk†larna framf”r altaret.
014:021 Och var gryta i Jerusalem och Juda skall vara helgad †t HERREN
	Sebaot, s† att var och en som vill offra kan komma och taga en
	s†dan och koka i den.  Och ingen kanan‚ skall mer finnas i HERREN
	Sebaots hus, p† den tiden.



Book 39 Malaki


001:001 Detta „r en utsaga, som inneh†ller HERRENS ord till Israel genom
	Malaki.
001:002 Jag har bevisat eder k„rlek, s„ger HERREN.  Nu fr†gen I: ˝Varmed
	har du d† bevisat oss k„rlek?˝

	  Esau var ju en broder till Jakob,
	      s„ger HERREN,
	  och jag „lskade Jakob,
001:003   men Esau hatade jag;
	  d„rf”r gjorde jag hans berg till en ”demark
	  och hans arvedel till ett hemvist f”r ”knens schakaler.

001:004 Om nu Edom s„ger: ˝Ja, vi „ro f”rst”rda, men vi skola †ter bygga
	upp det ”delagda˝, s† svarar HERREN Sebaot:

	  V„l m† de bygga upp,
	      men jag skall †ter riva det ned,
	  och s† skall man f† kalla det 'ogudaktighetens land'
	  och 'det folk, p† vilket HERREN
	      evinnerligen vredgas'.
001:005   I skolen f† se det med egna ”gon,
	      och d† skolen I s„ga:
	  'HERREN „r stor
	      ut”ver Israels gr„nser.'

001:006 En son skall hedra sin fader och en tj„nare sin herre.  Om nu
	jag „r fader, var „r d† den heder, som skulle visas mig?  Och om
	jag „r en herre, var „r d† den fruktan, som man skulle hava f”r
	mig?  -- s† s„ger HERREN Sebaot till eder, I pr„ster, som
	f”rakten mitt namn.  Nu fr†gen I: ˝Varmed hava vi d† visat
	f”rakt f”r ditt namn?˝
001:007 Jo, d„rmed att I b„ren fram ov„rdig spis p† mitt altare.  Źter
	fr†gen I: ˝P† vad s„tt hava vi betett oss ov„rdigt mot dig?˝
	Jo, i det att I t„nken: ˝HERRENS bord beh”ver man icke mycket
	akta.˝
001:008 N„r i f”ren fram ett offerdjur, som „r blint, d† r„knen I s†dant
	icke f”r ont; n„r I f”ren fram ett som „r lytt eller svagt, d†
	r„knen I ej heller s†dant f”r ont.  Kom med n†got s†dant till
	din st†th†llare, s† f†r du se, om han tager gunstigt emot dig
	och bliver dig bev†gen, s„ger HERREN Sebaot.

001:009 B”nfallen allts† nu inf”r Gud, att han m† bliva oss n†dig.  Kan
	han v„l vara eder bev†gen, d† I haven beg†tt s†dant?  s„ger
	HERREN Sebaot.
001:010 Ack att bland eder funnes n†gon som ville st„nga tempeld”rrarna,
	s† att I icke l„ngre f”rg„ves uppt„nden eder eld p† mitt altare!
	Jag har icke behag till eder, s„ger HERREN Sebaot, och till
	offerg†vor av eder hand har jag icke lust.
001:011 Fr†n solens uppg†ng „nda till dess nedg†ng „r ju mitt namn stort
	bland folken, och ”verallt framb„ras r”koffer och rena
	offerg†vor †t mitt namn; ja, mitt namn „r stort bland folken,
	s„ger HERREN Sebaot.
001:012 Men I ohelgen det, i det att I s„gen: ˝Herrens bord kan man
	g„rna f”rsumma, och den spis, som gives d„rtill, beh”ver man
	icke mycket akta.˝
001:013 Ja, I s„gen: ˝Icke „r det m”dan v„rt!˝, och s† handhaven I det
	vanv”rdigt, s„ger HERREN Sebaot.

	N„r I allts† framb„ren eder offerg†va, d† f”ren I fram, vad som
	„r r”vat och vad som „r lytt och svagt.  Skulle jag hava behag
	till s†dana g†vor av eder hand?  s„ger HERREN.
001:014 Nej, f”rbannad vare den bedragare, som i sin hjord har ett djur
	av hank”n, men „nd†, n„r han har gjort ett l”fte, offrar †t
	Herren ett djur, som icke duger.  Ty jag „r en stor konung,
	s„ger HERREN Sebaot, och mitt namn „r fruktansv„rt bland folken.
002:001 D„rf”r kommer nu f”ljande bud till eder, I pr„ster.
002:002 Om I icke h”rsammen det och akten d„rp†, s† att I given mitt
	namn „ra, s„ger HERREN Sebaot, s† skall jag s„nda f”rbannelse
	”ver eder och f”rbanna edra v„lsignelser; ja, jag har redan
	f”rbannat dem, eftersom I icke akten d„rp†.
002:003 Se, jag skall l†ta min n„pst drabba eder avkomma, och jag skall
	kasta orenlighet i ansiktet p† eder, orenligheten efter edra
	h”gtidsoffer; ja, I skolen sj„lva bliva kastade i denna.

002:004 D† skolen I f”rst†, att jag har s„nt till eder detta bud, f”r
	att mitt f”rbund med Levi skall best†, s„ger HERREN Sebaot.
002:005 Jag hade ett f”rbund med honom, och d„ri var liv och frid.
	S†dant gav jag †t honom, f”r att han skulle frukta mig; och han
	fruktade mig och b„vade f”r mitt namn.
002:006 R„tt undervisning var i hans mun, och ingen or„tt fanns p† hans
	l„ppar; fridsamt och redligt vandrade han i min umg„ngelse och
	omv„nde m†nga fr†n missg„rning.
002:007 Ty pr„stens l„ppar skola f”rvara kunskap, och undervisning skall
	man h„mta ur hans mun; han „r ju HERREN Sebaots s„ndebud.
002:008 Men I haven vikit av ifr†n v„gen; genom eder undervisning haven
	I kommit m†nga p† fall.  I haven f”rd„rvat f”rbundet med Levi,
	s„ger HERREN Sebaot.
002:009 D„rf”r har ock jag gjort eder f”raktade och l†ga i allt folkets
	”gon, eftersom I icke h†llen mina v„gar, utan haven anseende
	till personen, n„r I handhaven undervisningen.

002:010 Hava vi icke alla en och samma fader?  Har icke en och samma Gud
	skapat oss?  Varf”r handla vi d† trol”st mot varandra och bryta
	v†ra f„ders f”rbund?
002:011 Juda har handlat trol”st, och styggelse „r bedriven i Israel och
	i Jerusalem; ty Juda har osk„rat HERRENS helgedom, den som han
	„lskar, och de hava tagit till „kta kvinnor, som dyrka fr„mmande
	gudar.
002:012 Hos den man som s† g”r m† HERREN utrota var levande sj„l ur
	Jakobs hyddor, j„mv„l den som framb„r offerg†vor till HERREN
	Sebaot.

002:013 Och „nnu n†got annat g”ren I: I v†llen, att HERRENS altare
	h”ljes med t†rar, med gr†t och klagan, s† att han icke mer vill
	se till offerg†vorna, ej heller med v„lbehag kan taga emot n†got
	ur eder hand.
002:014 Nu fr†gen I: ˝Huru s†?˝  Jo, HERREN var ju vittne mellan dig och
	din ungdoms hustru, henne som du nu har varit trol”s emot,
	fast„n hon „r din maka, din „kta hustru.
002:015 Hava vi d† icke en och samma skapare, den, i vilkens hand det
	st†r, att v†r ande bevaras?  Och vad vill nu denne ene?  Han
	vill ju hava ett gudaktigt sl„kte.  Tagen eder d„rf”r v„l till
	vara, s† att ingen bliver trol”s mot sin ungdoms hustru.
002:016 Ty jag hatar „ktenskapsskillnad, s„ger HERREN, Israels Gud, och
	att man h”ljer sig i v†ld s†som i en ”verkl„dnad, s„ger HERREN
	Sebaot.  Tagen eder d„rf”r v„l till vara, s† att I icke bliven
	trol”sa.

003:017 I tr”tten ut HERREN med edert tal.  Nu fr†gen I: ˝Varmed tr”tta
	vi d† ut honom?˝  Jo, d„rmed att I s„gen: ˝Den som g”r ont „r
	„nd† god i HERRENS ”gon, och till s†dana har han behag.  Ty
	varf”r kommer icke eljest domens Gud?˝
003:001   Se, jag skall s„nda ut min „ngel,
	  och han skall bereda v„g f”r mig.
	  Och med hast skall han komma till sitt tempel,
	  den Herre, som I †stunden,
	  ja, f”rbundets „ngel, som I beg„ren,
	  se, han kommer,
	  s„ger HERREN Sebaot.
003:002   Men vem kan uth„rda hans tillkommelses dag,
	  och vem kan best†, n„r han uppenbarar sig?
	  Ty han skall vara s†som en guldsmeds eld
	  och s†som valkares s†pa.

003:003 Och han skall s„tta sig ned och sm„lta silvret och rena det; han
	skall rena Levi s”ner och luttra dem s†som guld och silver; och
	sedan skola de framb„ra †t HERREN offerg†vor i r„ttf„rdighet.
003:004 Och Juda offerg†vor och Jerusalems skola d† behaga HERREN v„l
	likasom i forna dagar och i f”rg†ngna †r.

003:005 Ja, jag skall komma till eder f”r att h†lla dom, och jag skall
	vara ett snarf„rdigt vittne mot trollkarlar, „ktenskapsbrytare
	och menedare, s† ock mot dem som f”rh†lla dagakarlen hans l”n
	eller f”rtrycka „nkan och den faderl”se eller vr„nga r„tten f”r
	fr„mlingen, men icke frukta mig, s„ger HERREN Sebaot.
003:006 Ty jag, HERREN, har icke f”r„ndrats, och I, Jakobs barn, haven
	icke heller h”rt upp:
003:007 allt ifr†n edra f„ders dagar haven I vikit av ifr†n mina stadgar
	och icke h†llit dem

	V„nden om till mig, s† vill jag v„nda om till eder, s„ger HERREN
	Sebaot.  Nu fr†gen I: ˝Varutinnan skola vi v„nda om?˝
003:008 Menen I d†, att en m„nniska f†r r”va fr†n Gud?  Ty I r”ven ju
	fr†n mig.  Źter fr†gen I: ˝P† vad s„tt hava vi r”vat fr†n dig?˝
	Jo, i fr†ga om tionden och offerg„rden.
003:009 F”rbannelse har drabbat eder, men „nd† r”ven I fr†n mig, s†
	m†nga I „ren.
003:010 F”ren full tionde till f”rr†dshuset, s† att i mitt hus finnes
	mat, och pr”ven s†, hurudan jag sedan bliver, s„ger HERREN
	Sebaot.  F”rvisso skall jag d† ”ppna himmelens f”nster ”ver eder
	och utgjuta ”ver eder riklig v„lsignelse.
003:011 Och jag skall n„psa gr„shopporna f”r eder, s† att de icke mer
	f”rd„rva eder frukt p† marken; ej heller skola edra vintr„d mer
	sl† fel p† f„ltet, s„ger HERREN Sebaot.
003:012 Och alla folk skola prisa eder s„lla, ty edert land skall d†
	vara ljuvligt, s„ger HERREN Sebaot.

003:013 I haven talat h†rda ord mot mig, s„ger HERREN.  Nu fr†gen I:
	˝Vad hava vi d† med varandra talat mot dig?˝
003:014 I haven sagt: ˝Det „r f†f„ngt att tj„na Gud.  Eller vad vinning
	hava vi d„rav att vi h†lla, vad han har bjudit oss h†lla, och
	d„rav att vi g† i sorgdr„kt inf”r HERREN Sebaot?
003:015 Nej, de fr„cka vilja vi nu prisa s„lla; ty de som g”ra, vad
	ogudaktigt „r, bliva uppr„ttade, de g† fria, huru de „n fresta
	Gud.˝

003:016 Men d„runder hava ocks† de som frukta HERREN talat med varandra;
	och HERREN har aktat p† dem och h”rt dem, och en minnesbok har
	blivit skriven inf”r hans ansikte till †minnelse av dessa som
	frukta HERREN och t„nka p† hans namn.
003:017 Och dessa, s„ger HERREN Sebaot, skall jag hava s†som min egendom
	p† den dag, d† jag utf”r mitt verk; och jag skall skona dem,
	s†som en fader skonar sin son, som tj„nar honom.
003:018 Och I skolen d† †ter f† se, vilken skillnad det „r mellan den
	r„ttf„rdige och den ogudaktige, mellan den som tj„nar Gud och
	den som icke tj„nar honom.
004:001 Ty se, dagen kommer, och den skall brinna s†som en ugn.  D†
	skola alla fr„cka m„nniskor och alla som g”ra, vad ogudaktigt
	„r, bliva lika str†, och dagen, den som kommer, skall f”rbr„nna
	dem, s„ger HERREN Sebaot, s† att varken rot eller krona l„mnas
	kvar av dem.
004:002 Men f”r eder, I som frukten mitt namn, skall r„ttf„rdighetens
	sol g† upp med l„kedom under sina vingar.  D† skolen I slippa ut
	och hoppa s†som kalvar, som hava varit inst„ngda i stallet.
004:003 Och de ogudaktiga skolen I trampa ned, ty de skola bliva s†som
	aska under edra f”tter p† den dag, d† jag utf”r mitt verk, s„ger
	HERREN Sebaot.

004:004 T„nken p† Moses lag, min tj„nares, †t vilken jag p† Horeb gav
	stadgar och r„tter f”r hela Israel.

004:005 Se, jag skall s„nda till eder profeten Elia, f”rr„n HERRENS
	stora och fruktansv„rda dag kommer.
004:006 Och han skall v„nda f„dernas hj„rtan till barnen och barnens
	hj„rtan till deras f„der, f”r att jag icke, n„r jag kommer,
	skall sl† landet med tillspillogivning.





Book 40 Matteus


001:001 Detta „r Jesu Kristi, Davids sons, Abrahams sons, sl„kttavla.

001:002 Abraham f”dde Isak, Isak f”dde Jakob, Jakob f”dde Judas och hans
	br”der;
001:003 Judas f”dde Fares och Sara med Tamar, Fares f”dde Esrom, Esrom
	f”dde Aram;
001:004 Aram f”dde Aminadab, Aminadab f”dde Naasson, Naasson f”dde
	Salmon;
001:005 Salmon f”dde Boes med Rakab, Boes f”dde Jobed med Rut, Jobed
	f”dde Jessai;
001:006 Jessai f”dde David, konungen, David f”dde Salomo med Urias'
	hustru;
001:007 Salomo f”dde Roboam, Roboam f”dde Abia.  Abia f”dde Asaf;
001:008 Asaf f”dde Josafat, Josafat f”dde Joram, Joram f”dde Osias;
001:009 Osias f”dde Joatam, Joatam f”dde Akas, Akas f”dde Esekias;
001:010 Esekias f”dde Manasses, Manasses f”dde Amos, Amos f”dde Josias;
001:011 Josias f”dde Jekonias och hans br”der, vid den tid d† folket
	blev bortf”rt i f†ngenskap till Babylonien.
001:012 Sedan folket hade blivit bortf”rt i f†ngenskap till Babylonien,
	f”dde Jekonias Salatiel, Salatiel f”dde Sorobabel;
001:013 Sorobabel f”dde Abiud, Abiud f”dde Eljakim, Eljakim f”dde Asor;
001:014 Asor f”dde Sadok, Sadok f”dde Akim, Akim f”dde Eliud;
001:015 Eliud f”dde Eleasar, Eleasar f”dde Mattan, Mattan f”dde Jakob;
001:016 Jakob f”dde Josef, Marias man, och av henne f”ddes Jesus, som
	kallas Kristus.
001:017 S† utg”ra sl„ktlederna fr†n Abraham intill David tillsammans
	fjorton leder, och fr†n David intill dess att folket blev
	bortf”rt i f†ngenskap till Babylonien fjorton leder, och fr†n
	det att folket blev bortf”rt i f†ngenskap till Babylonien intill
	Kristus fjorton leder.

001:018 Med Jesu Kristi f”delse gick det s† till.

	Sedan Maria, hans moder, hade blivit trolovad med Josef, befanns
	hon, f”rr„n de kommo tillsammans, vara havande av helig ande.
001:019 Nu var Josef, hennes man, en r„ttsinnig man och ville icke
	uts„tta henne for van„ra; d„rf”r besl”t han att hemligen skilja
	sig fr†n henne.
001:020 Men n„r han hade f†tt detta i sinnet, se, d† visade sig i
	dr”mmen en Herrens „ngel f”r honom och sade: ˝Josef, Davids son,
	frukta icke att taga till dig Maria, din hustru; ty det som „r
	avlat i henne „r av helig ande.
001:021 Och hon skall f”da en son, och honom skall du giva namnet
	Jesus, ty han skall fr„lsa sitt folk ifr†n deras synder.˝

001:022 Allt detta har skett, f”r att det skulle fullbordas, som var
	sagt av Herren genom profeten som sade:
001:023 ˝Se, jungfrun skall bliva havande och f”da en son, och man skall
	giva honom namnet Emmanuel˝ (det betyder Gud med oss).

001:024 N„r Josef hade vaknat upp ur s”mnen, gjorde han som Herrens
	„ngel hade befallt honom och tog sin hustru till sig.
001:025 Och han k„nde henne icke, f”rr„n hon hade f”tt en son; och honom
	gav han namnet Jesus.

002:001 N„r nu Jesus var f”dd i Betlehem i Judeen, p† konung Herodes'
	tid, d† kommo vise m„n fr†n ”sterns l„nder till Jerusalem
002:002 och sade: ˝Var „r den nyf”dde judakonungen?  Vi hava n„mligen
	sett hans stj„rna i ”stern och hava kommit f”r att giva honom
	v†r hyllning.˝
002:003 N„r konung Herodes h”rde detta, blev han f”rskr„ckt, och hela
	Jerusalem med honom.
002:004 Och han f”rsamlade alla ”verstepr„ster och skriftl„rde bland
	folket och fr†gade dem var Messias skulle f”das.
002:005 De svarade honom: ˝I Betlehem i Judeen; ty s† „r skrivet genom
	profeten:
002:006   'Och du Betlehem, du judiska bygd,
	  ingalunda „r du minst bland Juda furstar,
	  ty av dig skall utg† en furste
	  som skall vara en herde f”r mitt folk Israel.'˝

002:007 D† kallade Herodes hemligen till sig de vise m„nnen och
	utfr†gade dem noga om tiden d† stj„rnan hade visat sig.
002:008 Sedan l„t han dem fara till Betlehem och sade: ˝Faren †stad och
	forsken noga efter barnet; och n„r I haven funnit det, s† l†ten
	mig veta detta, f”r att ocks† jag m† komma och giva det min
	hyllning.˝
002:009 N„r de hade h”rt konungens ord, foro de †stad; och se, stj„rnan
	som de hade sett i ”stern gick framf”r dem, till dess att den
	kom ”ver det st„lle d„r barnet var.  D„r stannade den.
002:010 Och n„r de s†go stj„rnan, uppfylldes de av mycket stor gl„dje.
002:011 Och de gingo in i huset och fingo se barnet med Maria, dess
	moder.  D† f”llo de ned och g†vo det sin hyllning; och de togo
	fram sina skatter och framburo †t det sk„nker: guld, r”kelse och
	myrra.
002:012 Sedan fingo de, genom en uppenbarelse i dr”mmen, befallning att
	icke †terv„nda till Herodes; och de drogo s† en annan v„g
	tillbaka till sitt land.

002:013 Men n„r de hade dragit †stad, se, d† visade sig i dr”mmen en
	Herrens „ngel f”r Josef och sade: ˝St† upp och tag barnet och
	dess moder med dig, och fly till Egypten, och bliv kvar d„r,
	till dess jag s„ger dig till; ty Herodes t„nker s”ka efter
	barnet f”r att f”rg”ra det.˝
002:014 D† stod han upp och tog barnet och dess moder med sig om natten,
	och drog bort till Egypten.
002:015 D„r blev han kvar intill Herodes' d”d, f”r att det skulle
	fullbordas, som var sagt av Herren genom profeten som sade:
	  ˝Ut ur Egypten kallade jag min son.˝

002:016 N„r Herodes nu s†g att han hade blivit g„ckad av de vise m„nnen,
	blev han mycket vred.  Och han s„nde †stad och l„t d”da alla de
	gossebarn i Betlehem och hela omr†det d„romkring, som voro tv† †r
	gamla och d„runder, detta enligt den uppgift om tiden, som han
	hade f†tt genom att utfr†ga de vise m„nnen.
002:017 D† fullbordades det som var sagt genom profeten Jeremias, n„r
	han sade:
002:018   ˝Ett rop h”rdes i Rama,
	  gr†t och mycken j„mmer;
	  det var Rakel som begr„t sina barn,
	  och hon ville icke l†ta tr”sta sig,
	  eftersom de icke mer voro till.˝

002:019 Men n„r Herodes var d”d, se, d† visade sig i dr”mmen en Herrens
	„ngel for Josef, i Egypten,
002:020 och sade: ˝St† upp och tag barnet och dess moder med dig, och
	begiv dig till Israels land; ty de som traktade efter barnets
	liv „ro nu d”da.˝
002:021 D† stod han upp och tog barnet och dess moder med sig, och
	kom s† till Israels land.
002:022 Men n„r han h”rde att Arkelaus regerade ”ver Judeen; efter sin
	fader Herodes, fruktade han att begiva sig dit; och p† grund av
	en uppenbarelse i dr”mmen drog han bort till Galileens bygder.
002:023 Och n„r han hade kommit dit, bosatte han sig i en stad som hette
	Nasaret, f”r att det skulle fullbordas, som var sagt genom
	profeterna, att han skulle kallas nasar‚.
003:001 Vid den tiden upptr„dde Johannes d”paren och predikade i Judeens
	”ken
003:002 och sade: ˝G”ren b„ttring, ty himmelriket „r n„ra.˝
003:003 Det var om denne som profeten Esaias talade, n„r han sade:
	  ˝H”r r”sten av en som ropar i ”knen:
	  'Bereden v„gen f”r Herren,
	  g”ren stigarna j„mna f”r honom.'˝

003:004 Och Johannes hade kl„der av kamelh†r och bar en l„derg”rdel om
	sina l„nder, och hans mat var gr„shoppor och vildhonung.
003:005 Och fr†n Jerusalem och hela Judeen och hela trakten omkring
	Jordan gick d† folket ut till honom
003:006 och l„t d”pa sig av honom i floden Jordan, och bek„nde d„rvid
	sina synder.

003:007 Men n„r han s†g m†nga faris‚er och sadduc‚er komma f”r att l†ta
	d”pa sig, sade han till dem: ˝I huggormars avf”da, vem har
	ingivit eder att s”ka komma undan den tillstundande vredesdomen?
003:008 B„ren d† ock s†dan frukt som tillh”r b„ttringen.
003:009 Och menen icke att I kunnen s„ga vid eder sj„lva: 'Vi hava ju
	Abraham till fader'; ty jag s„ger eder att Gud av dessa stenar
	kan uppv„cka barn †t Abraham.
003:010 Och redan „r yxan satt till roten p† tr„den; s† bliver d† vart
	tr„d som icke b„r god frukt avhugget och kastat i elden.
003:011 Jag d”per eder i vatten till b„ttring, men den som kommer efter
	mig, han „r starkare „n jag, och jag „r icke ens v„rdig att b„ra
	hans skor; han skall d”pa eder i helig ande och eld.
003:012 Han har sin kastskovel i handen, och han skall noga rensa sin
	loge och samla in sitt vete i ladan; men agnarna skall han
	br„nna upp i en eld som icke utsl„ckes.˝

003:013 D„refter kom Jesus fr†n Galileen till Johannes, vid Jordan, f”r
	att l†ta d”pa sig av honom;
003:014 men denne ville hindra honom och sade: ˝Jag beh”vde d”pas av
	dig, och du kommer till mig?˝
003:015 D† svarade Jesus och sade till honom: ˝L†t det nu s† ske; ty det
	h”ves oss att s† uppfylla all r„ttf„rdighet.  D† tillstadde han
	honom det.
003:016 Och n„r Jesus var d”pt, steg han strax upp ur vattnet; och se,
	d† ”ppnades himmelen, och han s†g Guds Ande s„nka sig ned s†som
	en duva och komma ”ver honom.
003:017 Och fr†n himmelen kom en r”st, som sade: ˝Denne „r min „lskade
	Son, i vilken jag har funnit behag.˝
004:001 D„refter blev Jesus av Anden f”rd upp i ”knen, f”r att han
	skulle frestas av dj„vulen.
004:002 Och n„r han hade fastat i fyrtio dagar och fyrtio n„tter, blev
	han omsider hungrig.
004:003 D† tr„dde frestaren fram och sade till honom: ˝Žr du Guds Son,
	s† bjud att dessa stenar bliva br”d.˝
004:004 Men han svarade och sade: ˝Det „r skrivet: 'M„nniskan skall leva
	icke allenast av br”d, utan av allt det som utg†r av Guds mun.'˝
004:005 D„refter tog dj„vulen honom med sig till den heliga staden och
	st„llde honom uppe p† helgedomens mur
004:006 och sade till honom: ˝Žr du Guds Son, s† kasta dig ned; det „r
	ju skrivet:
	  'Han skall giva sina „nglar befallning om dig,
	  och de skola b„ra dig p† h„nderna,
	  s† att du icke st”ter din fot mot n†gon sten.'˝
004:007 Jesus sade till honom: ˝Det „r ock skrivet: 'Du skall icke
	fresta Herren, din Gud.'˝
004:008 Źter tog dj„vulen honom med sig, upp p† ett mycket h”gt berg,
	och visade honom alla riken i v„rlden och deras h„rlighet
004:009 och sade till honom: ˝Allt detta vill jag giva dig, om du faller
	ned och tillbeder mig.˝
004:010 D† sade Jesus till honom: ˝G† bort, Satan; ty det „r skrivet:
	'Herren, din Gud, skall du tillbedja, och honom allena skall du
	tj„na.'˝
004:011 D† l„mnade dj„vulen honom; och se, „nglar tr„dde fram och
	betj„nade honom.

004:012 Men n„r han h”rde att Johannes hade blivit satt i f„ngelse, drog
	han sig tillbaka till Galileen.
004:013 Och han l„mnade Nasaret och begav sig till Kapernaum, som ligger
	vid sj”n, p† Sabulons och Neftalims omr†de, och bosatte sig d„r,
004:014 f”r att det skulle fullbordas, som var sagt genom profeten
	Esaias, n„r han sade:

004:015   ˝Sabulons land och Neftalims land,
	  trakten †t havet till,
	  landet p† andra sidan Jordan,
	  hedningarnas Galileen --
004:016   det folk som d„r satt i m”rker
	  fick se ett stort ljus;
	  ja, de som sutto i d”dens „ngd och skugga,
	  f”r dem gick upp ett ljus.˝

004:017 Fr†n den tiden begynte Jesus predika och s„ga: ˝G”ren b„ttring,
	ty himmelriket „r n„ra.˝

004:018 D† han nu vandrade utmed Galileiska sj”n, fick han se tv† br”der,
	Simon, som kallas Petrus, och Andreas, hans broder, kasta ut n„t
	i sj”n, ty de voro fiskare.
004:019 Och han sade till dem: ˝F”ljen mig s† skall jag g”ra eder till
	m„nniskofiskare.˝
004:020 Strax l„mnade de n„ten och f”ljde honom.
004:021 N„r han hade g†tt d„rifr†n ett stycke l„ngre fram, fick han se
	tv† andra br”der, Jakob, Sebedeus' son, och Johannes, hans
	broder, d„r de j„mte sin fader Sebedeus sutto i b†ten och
	ordnade sina n„t; och han kallade dem till sig.
004:022 Och strax l„mnade de b†ten och sin fader och f”ljde honom.

004:023 Och han gick omkring i hela Galileen och undervisade i deras
	synagogor och predikade evangelium om riket och botade alla
	slags sjukdomar och allt slags skr”plighet bland folket.
004:024 Och ryktet om honom gick ut ”ver hela Syrien, och man f”rde till
	honom alla sjuka som voro hems”kta av olika slags lidanden och
	pl†gor, alla som voro besatta eller m†nadsrasande eller lama;
	och han botade dem.
004:025 Och honom f”ljde mycket folk ifr†n Galileen och Dekapolis och
	Jerusalem och Judeen och fr†n landet p† andra sidan Jordan.
005:001 N„r han nu s†g folket, gick han upp p† berget; och sedan han
	hade satt sig ned, tr„dde hans l„rjungar fram till honom.
005:002 D† ”ppnade han sin mun och undervisade dem och sade:
005:003 ˝Saliga „ro de som „ro fattiga i anden, ty dem h”r himmelriket
	till.
005:004 Saliga „ro de som s”rja, ty de skola bliva tr”stade.
005:005 Saliga „ro de saktmodiga, ty de skola besitta jorden.
005:006 Saliga „ro de som hungra och t”rsta efter r„ttf„rdighet, ty de
	skola bliva m„ttade.
005:007 Saliga „ro de barmh„rtiga, ty dem skall vederfaras
	barmh„rtighet.
005:008 Saliga „ro de renhj„rtade, ty de skola se Gud.
005:009 Saliga „ro de fridsamma, ty de skola kallas Guds barn.
005:010 Saliga „ro de som lida f”rf”ljelse f”r r„ttf„rdighets skull, ty
	dem h”r himmelriket till.
005:011 Ja, saliga „ren I, n„r m„nniskorna f”r min skull sm„da och
	f”rf”lja eder och sanningsl”st s„ga allt ont mot eder.
005:012 Gl„djens och fr”jden eder, ty eder l”n „r stor i himmelen.  S†
	f”rf”ljde man ju ock profeterna, som voro f”re eder.

005:013 I „ren jordens salt; men om saltet mister sin s„lta, varmed
	skall man d† giva det s„lta igen?  Till intet annat duger det „n
	till att kastas ut och trampas ned av m„nniskorna.
005:014 I „ren v„rldens ljus.  Icke kan en stad d”ljas, som ligger uppe
	p† ett berg?
005:015 Ej heller t„nder man ett ljus och s„tter det under sk„ppan, utan
	man s„tter det p† ljusstaken, s† att det lyser f”r alla dem som
	„ro i huset.
005:016 P† samma s„tt m† ock edert ljus lysa inf”r m„nniskorna, s† att
	de se edra goda g„rningar och prisa eder Fader, som „r i
	himmelen.

005:017 I skolen icke mena att jag har kommit f”r att upph„va lagen
	eller profeterna.  Jag har icke kommit f”r att upph„va, utan f”r
	att fullborda.
005:018 Ty sannerligen s„ger jag eder: Intill dess himmel och jord
	f”rg†s, skall icke den minsta bokstav, icke en enda prick av
	lagen f”rg†s, f”rr„n det allt har fullbordats.
005:019 D„rf”r, den som upph„ver ett av de minsta bland dessa bud och
	l„r m„nniskorna s†, han skall r„knas f”r en av de minsta i
	himmelriket; men den som h†ller dem och l„r m„nniskorna s†, han
	skall r„knas f”r stor i himmelriket.
005:020 Ty jag s„ger eder, att om eder r„ttf„rdighet icke ”verg†r de
	skriftl„rdes och faris‚ernas, s† skolen I icke komma in i
	himmelriket.

005:021 I haven h”rt att det „r sagt till de gamle: 'Du skall icke
	dr„pa; och den som dr„per, han „r hemfallen †t Domstolens
	dom.'
005:022 Men jag s„ger eder: Var och en som vredgas p† sin broder, han „r
	hemfallen †t Domstolens dom; men den som s„ger till sin broder:
	'Du od†ga', han „r hemfallen †t Stora r†dets dom; och den som
	s„ger: 'Du d†re', han „r hemfallen †t det brinnande Gehenna.
005:023 D„rf”r, om du kommer med din g†va till altaret, och d„r drager
	dig till minnes att din broder har n†got emot dig,
005:024 s† l„gg ned din g†va d„r framf”r altaret, och g† f”rst bort och
	f”rlik dig med din broder, och kom sedan och b„r fram din g†va.
005:025 Var villig till snar f”rlikning med din motpart, medan du „nnu
	„r med honom p† v„gen, s† att din motpart icke drager dig inf”r
	domaren, och domaren ”verl„mnar dig †t r„ttstj„naren, och du
	bliver kastad i f„ngelse.
005:026 Sannerligen s„ger jag dig: Du skall icke slippa ut d„rifr†n,
	f”rr„n du har betalt den yttersta sk„rven.

005:027 I haven h”rt att det „r sagt: 'Du skall icke beg†
	„ktenskapsbrott.'
005:028 Men jag s„ger eder: Var och en som med beg„relse ser p† en
	annans hustru, han har redan beg†tt „ktenskapsbrott med henne i
	sitt hj„rta.
005:029 Om nu ditt h”gra ”ga „r dig till f”rf”relse, s† riv ut det och
	kasta det ifr†n dig; ty det „r b„ttre f”r dig att en av dina
	lemmar f”rd„rvas, „n att hela din kropp kastas i Gehenna.
005:030 Och om din h”gra hand „r dig till f”rf”relse, s† hugg av den och
	kasta den ifr†n dig; ty det „r b„ttre f”r dig att en av dina
	lemmar f”rd„rvas, „n att hela din kropp kommer till Gehenna.

005:031 Det „r ock sagt: 'Den som vill skilja sig fr†n sin hustru han
	skall giva henne skiljebrev.'
005:032 Men jag s„ger eder: Var och en som skiljer sig fr†n sin hustru
	f”r n†gon annan saks skull „n f”r otukt, han bliver orsak till
	att „ktenskapsbrott beg†s med henne.  Och den som tager en
	fr†nskild kvinna till hustru, han beg†r „ktenskapsbrott.

005:033 Ytterligare haven I h”rt att det „r sagt till de gamle: 'Du
	skall icke sv„rja falskt' och 'Du skall h†lla din ed inf”r
	Herren.'
005:034 Men jag s„ger eder att I alls icke skolen sv„rja, varken vid
	himmelen, ty den „r 'Guds tron',
005:035 ej heller vid jorden, ty den „r 'hans fotapall', ej heller vid
	Jerusalem, ty det „r 'den store Konungens stad';
005:036 ej heller m† du sv„rja vid ditt huvud, ty du kan icke g”ra ett
	enda h†r vare sig vitt eller svart;
005:037 utan s†dant skall edert tal vara, att ja „r ja, och nej „r nej.
	Vad d„rut”ver „r, det „r av ondo.

005:038 I haven h”rt att det „r sagt: '™ga f”r ”ga och tand f”r tand.'
005:039 Men jag s„ger eder att I icke skolen st† emot en of”rr„tt; utan
	om n†gon sl†r dig p† den h”gra kinden, s† v„nd ock den andra
	till †t honom;
005:040 och om n†gon vill g† till r„tta med dig f”r att ber”va dig din
	livkl„dnad, s† l†t honom f† manteln med;
005:041 och om n†gon tvingar dig att till hans tj„nst g† med en mil, s†
	g† tv† med honom.
005:042 Giv †t den som beder dig, och v„nd dig icke bort ifr†n den som
	vill l†na av dig.

005:043 I haven h”rt att det „r sagt: 'Du skall „lska din n„sta och hata
	din ov„n.'
005:044 Men jag s„ger eder: Žlsken edra ov„nner, och bedjen f”r dem som
	f”rf”lja eder,
005:045 och varen s† eder himmelske Faders barn; han l†ter ju sin sol g†
	upp ”ver b†de onda och goda och l†ter det regna ”ver b†de
	r„ttf„rdiga och or„ttf„rdiga.
005:046 Ty om I „lsken dem som „lska eder, vad l”n kunnen I f† d„rf”r?
	G”ra icke publikanerna detsamma?
005:047 Och om I visen v„nlighet mot edra br”der allenast, vad
	synnerligt g”ren I d„rmed?  G”ra icke hedningarna detsamma?
005:048 Varen allts† I fullkomliga, s†som eder himmelske Fader „r
	fullkomlig.˝

006:001 ˝Tagen eder till vara f”r att ”va eder r„ttf„rdighet inf”r
	m„nniskorna, f”r att bliva sedda av dem; annars haven I ingen
	l”n hos eder Fader, som „r i himmelen.
006:002 D„rf”r, n„r du giver en allmosa, s† l†t icke st”ta i basun f”r
	dig, s†som skrymtarna g”ra i synagogorna och p† gatorna, f”r att
	de skola bliva prisade av m„nniskorna.  Sannerligen s„ger jag
	eder: De hava f†tt ut sin l”n.
006:003 Nej, n„r du giver en allmosa, l†t d† din v„nstra hand icke f†
	veta vad den h”gra g”r,
006:004 s† att din allmosa gives i det f”rdolda.  D† skall din Fader,
	som ser i det f”rdolda, vederg„lla dig.

006:005 Och n„r I bedjen, skolen I icke vara s†som skrymtarna, vilka
	g„rna st† i synagogorna och i gath”rnen och bedja, f”r att bliva
	sedda av m„nniskorna.  Sannerligen s„ger jag eder: De hava f†tt
	ut sin l”n.
006:006 Nej, n„r du vill bedja, g† d† in i din kammare, och st„ng igen
	din d”rr, och bed till din Fader i det f”rdolda.  D† skall din
	Fader, som ser i det f”rdolda, vederg„lla dig.

006:007 Men i edra b”ner skolen I icke hopa tomma ord s†som hedningarna,
	vilka mena att de skola bliva b”nh”rda f”r sina m†nga ords
	skull.
006:008 S† varen d† icke lika dem; eder Fader vet ju vad I beh”ven,
	f”rr„n I bedjen honom.
006:009 I skolen allts† bedja s†lunda:

	'Fader v†r, som „r i himmelen!  Helgat varde ditt namn;
006:010 tillkomme ditt rike; ske din vilja, s†som i himmelen, s† ock p†
	jorden;
006:011 v†rt dagliga br”d giv oss i dag;
006:012 och f”rl†t oss v†ra skulder, s†som ock vi f”rl†ta dem oss
	skyldiga „ro;
006:013 och inled oss icke i frestelse, utan fr„ls oss ifr†n ondo.'

006:014 Ty om I f”rl†ten m„nniskorna deras f”rsyndelser, s† skall ock
	eder himmelske Fader f”rl†ta eder;
006:015 men om I icke f”rl†ten m„nniskorna, s† skall ej heller eder
	Fader f”rl†ta edra f”rsyndelser.

006:016 Och n„r I fasten, skolen I icke visa en bedr”vad uppsyn s†som
	skrymtarna, vilka vanst„lla sina ansikten f”r att bliva sedda av
	m„nniskorna med sin fasta.  Sannerligen s„ger jag eder: De hava
	f†tt ut sin l”n.
006:017 Nej, n„r du fastar, sm”rj d† ditt huvud och tv† ditt ansikte,
006:018 f”r att du icke m† bliva sedd av m„nniskorna med din fasta, utan
	allenast av din Fader, som „r i det f”rdolda.  D† skall din
	Fader, som ser i det f”rdolda, vederg„lla dig.

006:019 Samlen eder icke skatter p† jorden, d„r mott och mal f”rst”ra,
	och d„r tjuvar bryta sig in och stj„la,
006:020 utan samlen eder skatter i himmelen, d„r mott och mal icke
	f”rst”ra, och d„r inga tjuvar bryta sig in och stj„la.
006:021 Ty d„r din skatt „r, d„r kommer ock ditt hj„rta att vara.

006:022 ™gat „r kroppens lykta.  Om nu ditt ”ga „r friskt, s† f†r hela
	din kropp ljus.
006:023 Men om ditt ”ga „r f”rd„rvat, d† bliver hela din kropp h”ljd i
	m”rker.  Žr det nu s†, att ljuset, som du har i dig, „r m”rker,
	huru djupt bliver d† icke m”rkret!

006:024 Ingen kan tj„na tv† herrar; ty antingen kommer han d† att hata
	den ene och „lska den andre, eller kommer han att h†lla sig till
	den f”rre och f”rakta den senare.  I kunnen icke tj„na b†de Gud
	och Mamon.

006:025 D„rf”r s„ger jag eder: G”ren eder icke bekymmer f”r edert liv,
	vad I skolen „ta eller dricka, ej heller f”r eder kropp, vad I
	skolen kl„da eder med.  Žr icke livet mer „n maten, och kroppen
	mer „n kl„derna?
006:026 Sen p† f†glarna under himmelen: de s† icke, ej heller sk”rda de,
	ej heller samla de in i lador; och likv„l f”der eder himmelske
	Fader dem.  Žren I icke mycket mer „n de?
006:027 Vilken av eder kan, med allt sitt bekymmer, l„gga en enda aln
	till sin livsl„ngd?
006:028 Och varf”r bekymren I eder f”r kl„der?  Besk†den liljorna p†
	marken, huru de v„xa: de arbeta icke, ej heller spinna de;
006:029 och likv„l s„ger jag eder att icke ens Salomo i all sin
	h„rlighet var s† kl„dd som en av dem.
006:030 Kl„der nu Gud s† gr„set p† marken, vilket i dag st†r och i
	morgon kastas i ugnen, skulle han d† icke mycket mer kl„da eder,
	I klentrogne?
006:031 S† g”ren eder nu icke bekymmer, och s„gen icke: 'Vad skola vi
	„ta?'  eller: 'Vad skola vi dricka?'  eller: 'Vad skola vi kl„da
	oss med?'
006:032 Efter allt detta s”ka ju hedningarna, och eder himmelske Fader
	vet att I beh”ven allt detta.
006:033 Nej, s”ken f”rst efter hans rike och hans r„ttf„rdighet, s†
	skall ocks† allt detta andra tillfalla eder.
006:034 G”ren eder allts† icke bekymmer f”r morgondagen, ty morgondagen
	skall sj„lv b„ra sitt bekymmer.  Var dag har nog av sin egen
	pl†ga.˝

007:001 ˝D”men icke, p† det att I icke m†n bliva d”mda;
007:002 ty med den dom varmed I d”men skolen I bliva d”mda, och med det
	m†tt som I m„ten med skall ock m„tas †t eder.
007:003 Huru kommer det till, att du ser grandet i din broders ”ga, men
	icke bliver varse bj„lken i ditt eget ”ga?
007:004 Eller huru kan du s„ga till din broder: 'L†t mig taga ut grandet
	ur ditt ”ga', du som har en bj„lke i ditt eget ”ga?
007:005 Du skrymtare, tag f”rst ut bj„lken ur ditt eget ”ga; d„refter m†
	du se till, att du kan taga ut grandet ur din broders ”ga.

007:006 Given icke †t hundarna vad heligt „r, och kasten icke edra
	p„rlor f”r svinen, p† det att dessa icke m† trampa dem under
	f”tterna och sedan v„nda sig om och sarga eder.

007:007 Bedjen, och eder skall varda givet; s”ken, och I skolen finna;
	klappen, och f”r eder skall varda uppl†tet.
007:008 Ty var och en som beder, han f†r; och den som s”ker, han finner;
	och f”r den som klappar skall varda uppl†tet.
007:009 Eller vilken „r den man bland eder, som r„cker sin son en sten,
	n„r han beder honom om br”d,
007:010 eller som r„cker honom en orm, n„r han beder om fisk?
007:011 Om nu I, som „ren onda, f”rst†n att giva edra barn goda g†vor,
	huru mycket mer skall icke d† eder Fader, som „r i himmelen,
	giva vad gott „r †t dem som bedja honom!

007:012 D„rf”r, allt vad I viljen att m„nniskorna skola g”ra eder, det
	skolen I ock g”ra dem; ty detta „r lagen och profeterna.

007:013 G†n in genom den tr†nga porten.  Ty vid och bred „r den v„g som
	leder till f”rd„rvet, och m†nga „ro de som g† fram p† den;
007:014 och den port „r tr†ng och den v„g „r smal, som leder till livet,
	och f† „ro de som finna den.

007:015 Tagen eder till vara f”r falska profeter, som komma till eder i
	f†rakl„der, men inv„rtes „ro glupande ulvar.
007:016 Av deras frukt skolen I k„nna dem.  Icke h„mtar man v„l
	vindruvor fr†n t”rnen, eller fikon fr†n tistlar?
007:017 S† b„r vart och ett gott tr„d god frukt, men ett d†ligt tr„d b„r
	ond frukt.
007:018 Ett gott tr„d kan icke b„ra ond frukt, ej heller kan ett d†ligt
	tr„d b„ra god frukt.
007:019 Vart tr„d som icke b„r god frukt bliver avhugget och kastat i
	elden.
007:020 Allts† skolen I k„nna dem av deras frukt.  --
007:021 Icke kommer var och en in i himmelriket, som s„ger till mig:
	'Herre, Herre', utan den som g”r min himmelske Faders vilja.
007:022 M†nga skola p† 'den dagen' s„ga till mig: 'Herre, Herre,
	hava vi icke profeterat i ditt namn och genom ditt namn drivit
	ut onda andar och genom ditt namn gjort m†nga kraftg„rningar?'
007:023 Men d† skall jag betyga f”r dem: 'Jag har aldrig k„nt eder; g†n
	bort ifr†n mig, I og„rningsm„n.'

007:024 D„rf”r, var och en som h”r dessa mina ord och g”r efter dem, han
	m† liknas vid en f”rst†ndig man som byggde sitt hus p†
	h„lleberget.
007:025 Och slagregn f”ll, och vattenstr”mmarna kommo, och vindarna
	bl†ste och kastade sig mot det huset; och likv„l f”ll det icke
	omkull, eftersom det var grundat p† h„lleberget.
007:026 Men var och en som h”r dessa mina ord och icke g”r efter dem,
	han m† liknas vid en of”rst†ndig man som byggde sitt hus p†
	sanden.
007:027 Och slagregn f”ll, och vattenstr”mmarna kommo, och vindarna
	bl†ste och slogo mot det huset; och det f”ll omkull, och dess
	fall var stort.˝

007:028 N„r Jesus hade slutat detta tal, h„pnade folket ”ver hans
	f”rkunnelse;
007:029 ty han f”rkunnade sin l„ra f”r dem med makt och myndighet, och
	icke s†som deras skriftl„rde.

008:001 Sedan han hade kommit ned fr†n berget, f”ljde honom mycket folk.
008:002 D† tr„dde en spet„lsk man fram och f”ll ned f”r honom och sade:
	˝Herre, vill du, s† kan du g”ra mig ren.˝
008:003 D† r„ckte han ut handen och r”rde vid honom och sade: ˝Jag vill;
	bliv ren.˝  Och strax blev han ren fr†n sin spet„lska.
008:004 Och Jesus sade till honom: ˝Se till, att du icke s„ger detta f”r
	n†gon; men g† bort och visa dig f”r pr„sten, och framb„r den
	offerg†va som Moses har p†bjudit, till ett vittnesb”rd f”r dem.˝

008:005 N„r han d„refter kom in i Kapernaum, tr„dde en h”vitsman fram
	till honom och bad honom
008:006 och sade: ˝Herre, min tj„nare ligger d„rhemma lam och lider
	sv†rt.˝
008:007 Han sade till honom: ˝Skall d† jag komma och bota honom?˝
008:008 H”vitsmannen svarade och sade: ˝Herre, jag „r icke v„rdig att du
	g†r in under mitt tak.  Men s„g allenast ett ord, s† bliver min
	tj„nare frisk.
008:009 Jag „r ju sj„lv en man som st†r under andras bef„l: jag har ock
	krigsm„n under mig, och om jag s„ger till en av dem: 'G†', s†
	g†r han, eller till en annan: 'Kom', s† kommer han; och om jag
	s„ger till min tj„nare: 'G”r det', d† g”r han s†.˝
008:010 N„r Jesus h”rde detta, f”rundrade han sig och sade till dem som
	f”ljde honom: ˝Sannerligen s„ger jag eder: I Israel har jag icke
	hos n†gon funnit s† stor tro.
008:011 Och jag s„ger eder: M†nga skola komma fr†n ”ster och v„ster och
	f† vara med Abraham, Isak och Jakob till bords i himmelriket,
008:012 men rikets barn skola bliva utkastade i m”rkret d„rutanf”r; d„r
	skall vara gr†t och tandagnisslan.˝
008:013 Och Jesus sade till h”vitsmannen: ˝G†; s†som du tror, s† m† det
	ske dig.˝  Och i samma stund blev tj„naren frisk.

008:014 N„r Jesus sedan kom in i Petrus' hus, fick han se hans sv„rmoder
	ligga sjuk i feber.
008:015 D† r”rde han vid hennes hand, och febern l„mnade henne; och hon
	stod upp och betj„nade honom.

008:016 Men n„r det hade blivit afton, f”rde man till honom m†nga som
	voro besatta; och han drev ut andarna med sitt blotta ord, och
	alla som voro sjuka botade han,
008:017 f”r att det skulle fullbordas, som var sagt genom profeten
	Esaias, n„r han sade:
	  ˝Han tog p† sig v†ra krankheter,
	  och v†ra sjukdomar bar han.˝

008:018 D† nu Jesus s†g mycket folk omkring sig, bj”d han att man skulle
	fara ”ver till andra stranden.
008:019 Och en skriftl„rd kom fram och sade till honom: ˝M„stare, jag
	vill f”lja dig varthelst du g†r.˝
008:020 D† svarade Jesus honom: ˝R„varna hava kulor, och himmelens
	f†glar hava n„sten; men M„nniskosonen har ingen plats d„r han
	kan vila sitt huvud.˝
008:021 Och en annan av hans l„rjungar sade till honom: ˝Herre, tillst„d
	mig att f”rst g† bort och begrava min fader.˝
008:022 D† svarade Jesus honom: ˝F”lj du mig, och l†t de d”da begrava
	sina d”da.˝

008:023 Och han steg i b†ten, och hans l„rjungar f”ljde honom.
008:024 Och se, d† uppstod en h„ftig storm p† sj”n, s† att v†gorna
	slogo ”ver b†ten; men han l†g och sov.
008:025 D† gingo de fram och v„ckte honom och sade: ˝Herre, hj„lp oss;
	vi f”rg†s.˝
008:026 Han sade till dem: ˝I klentrogne, varf”r r„dens I?˝  D„refter
	stod han upp och n„pste vindarna och sj”n, och det blev alldeles
	lugnt.
008:027 Och m„nniskorna f”rundrade sig och sade: ˝Vad „r denne f”r en,
	eftersom b†de vindarna och sj”n „ro honom lydiga?˝

008:028 N„r han s† hade kommit ”ver till gadarenernas land p† andra
	stranden, kommo tv† besatta emot honom, ut fr†n gravarna d„r.
	Och de voro mycket v†ldsamma, s† att ingen kunde f„rdas den
	v„gen fram.
008:029 Dessa ropade d† och sade: ˝Vad har du med oss att g”ra, du Guds
	Son?  Har du kommit hit f”r att pl†ga oss, f”rr„n tid „r?˝
008:030 Nu gick d„r l†ngt ifr†n dem en stor svinhjord i bet.
008:031 Och de onda andarna b†do honom och sade: ˝Om du vill driva ut
	oss s† l†t oss fara in i svinhjorden.˝
008:032 D† sade han till dem: ˝Faren †stad.˝  Och de g†vo sig †stad och
	foro in i svinen.  Och se, d† st”rtade sig hela hjorden utf”r
	branten ned i sj”n och omkom i vattnet.
008:033 Men herdarna flydde; och n„r de hade kommit in i staden,
	omtalade de alltsammans, och s„rskilt vad som hade skett med de
	besatta.
008:034 D† gick hela staden ut f”r att m”ta Jesus; och n„r de fingo se
	honom, b†do de att han skulle begiva sig bort ifr†n deras
	omr†de.
009:001 Och han steg i en b†t och for ”ver och kom till sin egen stad.
009:002 D† f”rde de till honom en lam man, som l†g p† en s„ng.  N„r
	Jesus s†g deras tro sade han till den lame: ˝Var vid gott mod,
	min son; dina synder f”rl†tas dig.˝
009:003 D† sade n†gra av de skriftl„rde vid sig sj„lva: ˝Denne h„dar.˝
009:004 Men Jesus f”rstod deras tankar och sade: ˝Varf”r t„nken I i edra
	hj„rtan vad ont „r?
009:005 Vilket „r l„ttare, att s„ga: 'Dina synder f”rl†tas dig' eller
	att s„ga: 'St† upp och g†'?
009:006 Men f”r att I skolen veta att M„nniskosonen har makt h„r p†
	jorden att f”rl†ta synder, s† st† upp˝ -- sade han nu till den
	lame -- ˝och tag din s„ng och g† hem.˝
009:007 D† stod han upp och gick hem.
009:008 N„r folket s†g detta, blevo de h„pna och prisade Gud, som hade
	givit s†dan makt †t m„nniskor.

009:009 N„r Jesus d„rifr†n gick vidare fram, fick han se en man, som
	hette Matteus, sitta vid tullhuset.  Och han sade till denne:
	˝F”lj mig.˝  D† stod han upp och f”ljde honom.

009:010 N„r han d„refter l†g till bords i hans hus, kommo m†nga
	publikaner och syndare dit och voro bordsg„ster d„r, j„mte Jesus
	och hans l„rjungar.
009:011 Men d† faris‚erna s†go detta, sade de till hans l„rjungar: ˝Huru
	kan eder m„stare „ta med publikaner och syndare?˝
009:012 N„r han h”rde detta, sade han: ˝Det „r icke de friska som beh”va
	l„kare, utan de sjuka.
009:013 Men g†n I †stad och l„ren eder vad de orden betyda: 'Jag har
	behag till barmh„rtighet, och icke till offer.'  Ty jag har icke
	kommit f”r att kalla r„ttf„rdiga, utan f”r att kalla syndare.˝

009:014 D„refter kommo Johannes' l„rjungar till honom och sade: ˝Varf”r
	fasta icke dina l„rjungar d† vi och faris‚erna ofta fasta?˝
009:015 Jesus svarade dem: ˝Icke kunna v„l br”llopsg„sterna s”rja, s†
	l„nge brudgummen „r hos dem?  Men den tid skall komma, d†
	brudgummen tages ifr†n dem, och d† skola de fasta. --
009:016 Ingen s„tter en lapp av okrympt tyg p† en gammal mantel, ty det
	isatta stycket skulle riva bort „nnu mer av manteln, och h†let
	skulle bliva v„rre.
009:017 Ej heller sl†r man nytt vin I gamla skinnl„glar; om n†gon s†
	gjorde, skulle l„glarna spr„ngas s”nder och vinet spillas ut,
	j„mte det att l„glarna f”rd„rvades.  Nej, man sl†r nytt vin i
	nya l„glar, s† bliva b†da delarna bevarade.˝

009:018 Medan han talade detta till dem, tr„dde en synagogf”rest†ndare
	fram och f”ll ned f”r honom och sade: ˝Min dotter har just nu
	d”tt, men kom och l„gg din hand p† henne, s† bliver hon †ter
	levande.˝
009:019 D† stod Jesus upp och f”ljde honom med sina l„rjungar.

009:020 Men en kvinna, som i tolv †r hade lidit av blodg†ng, n„rmade sig
	honom bakifr†n och r”rde vid h”rntofsen p† hans mantel.
009:021 Ty hon sade vid sig sj„lv: ˝Om jag allenast f†r r”ra vid hans
	mantel, s† bliver jag hulpen.˝
009:022 D† v„nde Jesus sig om, och n„r han fick se henne, sade han: ˝Var
	vid gott mod, min dotter; din tro har hj„lpt dig.˝  Och kvinnan
	var hulpen fr†n den stunden.

009:023 N„r Jesus sedan kom in i f”rest†ndarens hus och fick se
	fl”jtbl†sarna och folket som h”jde klagol†t,
009:024 sade han: ˝G†n bort h„rifr†n; ty flickan „r icke d”d, hon
	sover.˝  D† h†nlogo de †t honom.
009:025 Men sedan folket hade blivit utvisat, gick han in och tog
	flickan vid handen.  D† stod hon upp.
009:026 Och ryktet h„rom gick ut ”ver hela det landet.

009:027 N„r Jesus gick d„rifr†n, f”ljde honom tv† blinda som ropade och
	sade: ˝Davids son, f”rbarma dig ”ver oss.˝
009:028 Och d† han kom hem, tr„dde de blinda fram till honom; och Jesus
	fr†gade dem: ˝Tron I att jag kan g”ra detta?˝  De svarade honom:
	˝Ja, Herre.˝
009:029 D† r”rde han vid deras ”gon och sade: ˝Ske eder efter eder tro.˝
009:030 Och deras ”gon ”ppnades.  Och Jesus tillsade dem str„ngeligen
	att se till, att ingen finge veta detta.
009:031 Men de gingo †stad och utspridde ryktet om honom ”ver hela det
	landet.

009:032 N„r dessa voro p† v„g ut, f”rde man till honom en d”vstum som
	var besatt.
009:033 Och n„r den onde anden hade blivit utdriven, talade den
	d”vstumme.  Och folket f”rundrade sig och sade: ˝S†dant har
	aldrig f”rut varit sett i Israel.˝
009:034 Men faris‚erna sade: ˝Det „r med de onda andarnas furste som han
	driver ut de onda andarna.˝

009:035 Och Jesus gick omkring i alla st„der och byar och undervisade i
	deras synagogor och predikade evangelium om riket och botade
	alla slags sjukdomar och allt slags skr”plighet.
009:036 Och n„r han s†g folkskarorna, ”mkade han sig ”ver dem, eftersom
	de voro s† illa medfarna och uppgivna, ˝lika f†r som icke hava
	n†gon herde.˝
009:037 D„rf”r sade han till sina l„rjungar: ˝Sk”rden „r mycken, men
	arbetarna „ro f†.
009:038 Bedjen f”rdenskull sk”rdens Herre att han s„nder ut arbetare
	till sin sk”rd.˝
010:001 Och han kallade till sig sina tolv l„rjungar och gav dem makt
	”ver orena andar, till att driva ut dem, s† ock makt att bota
	alla slags sjukdomar och allt slags skr”plighet.
010:002 Och dessa „ro de tolv apostlarnas namn: f”rst Simon, som kallas
	Petrus, och Andreas, hans broder; vidare Jakob, Sebedeus' son,
	och Johannes, hans broder;
010:003 Filippus och Bartolomeus; Tomas och Matteus, publikanen; Jakob,
	Alfeus' son, och Lebbeus;
010:004 Simon ivraren och Judas Iskariot, densamme som f”rr†dde honom.
010:005 Dessa tolv s„nde Jesus ut; och han bj”d dem och sade:

	˝St„llen icke eder f„rd till hedningarna, och g†n icke in i
	n†gon samaritisk stad,
010:006 utan g†n hellre till de f”rlorade f†ren av Israels hus.
010:007 Och d„r I g†n fram skolen I predika och s„ga: 'Himmelriket „r
	n„ra.'
010:008 Boten sjuka, uppv„cken d”da, g”ren spet„lska rena, driven ut
	onda andar.  I haven f†tt f”r intet; s† given ock f”r intet.
010:009 Skaffen eder icke guld eller silver eller koppar i edra b„lten,
010:010 icke n†gon r„nsel f”r eder f„rd, ej heller dubbla livkl„dnader,
	ej heller skor eller stav; ty arbetaren „r v„rd sin mat.
010:011 Men n„r I haven kommit in i n†gon stad eller by, s† utforsken
	vilken d„rinne som „r v„rdig, och stannen hos honom, till dess I
	l„mnen den orten.
010:012 Och n„r I kommen in i ett hus, s† h„lsen det.
010:013 Om d† det huset „r v„rdigt, s† m† den frid I till”nsken det
	komma d„r”ver; men om det icke „r v„rdigt, d† m† den frid I
	till”nsken det v„nda tillbaka till eder.
010:014 Och om man p† n†got st„lle icke tager emot eder och icke h”r p†
	edra ord, s† g†n ut ur det huset eller den staden, och skudden
	stoftet av edra f”tter.
010:015 Sannerligen s„ger jag eder: F”r Sodoms och Gomorras land skall
	det p† domens dag bliva dr„gligare „n f”r den staden.

010:016 Se, jag s„nder eder †stad s†som f†r mitt in ibland ulvar.  Varen
	f”rdenskull kloka s†som ormar och menl”sa s†som duvor.
010:017 Tagen eder till vara f”r m„nniskorna; ty de skola draga eder
	inf”r domstolar, och i sina synagogor skola de gissla eder;
010:018 och I skolen f”ras fram ocks† inf”r landsh”vdingar och konungar,
	f”r min skull, till ett vittnesb”rd f”r dem och f”r hedningarna.

010:019 Men n„r man drager eder inf”r r„tta, g”ren eder d† icke bekymmer
	f”r huru eller vad I skolen tala; ty vad I skolen tala skall
	bliva eder givet i den stunden.
010:020 Det „r icke I som skolen tala, utan det „r eder Faders Ande som
	skall tala i eder.

010:021 Och den ene brodern skall d† ”verl„mna den andre till att d”das,
	ja ock fadern sitt barn; och barn skola s„tta sig upp mot sina
	f”r„ldrar och skola d”da dem.
010:022 Och I skolen bliva hatade av alla, f”r mitt namns skull.  Men
	den som „r st†ndaktig intill „nden, han skall bliva fr„lst.  --
010:023 N„r de nu f”rf”lja eder i en stad, s† flyn till en annan; och om
	de ocks† d„r f”rf”lja eder, s† flyn till „nnu en annan.  Ty
	sannerligen s„ger jag eder: I skolen icke hava hunnit igenom
	alla Israels st„der, f”rr„n M„nniskosonen kommer.

010:024 L„rjungen „r icke f”rmer „n sin m„stare, ej heller „r tj„naren
	f”rmer „n sin herre.
010:025 Det m† vara l„rjungen nog, om det g†r honom s†som hans m„stare,
	och tj„naren, om det g†r honom s†som hans herre.  Om de hava
	kallat husbonden f”r Beelsebul, huru mycket mer skola de icke s†
	kalla hans husfolk!
010:026 Frukten allts† icke f”r dem; ty intet „r f”rborgat, som icke
	skall bliva uppenbarat, och intet „r f”rdolt, som icke skall
	bliva k„nt.
010:027 Vad jag s„ger eder i m”rkret, det skolen s„ga i ljuset, och vad
	I h”ren viskas i edert ”ra, det skolen I predika p† taken.
010:028 Och frukten icke f”r dem som v„l kunna dr„pa kroppen, men icke
	hava makt att dr„pa sj„len, utan frukten fastmer honom som har
	makt att f”rg”ra b†de sj„l och kropp i Gehenna.  --
010:029 S„ljas icke tv† sparvar f”r en sk„rv?  Och icke en av dem
	faller till jorden utan eder Faders vilja.
010:030 Men p† eder „ro till och med huvudh†ren allasammans r„knade.
010:031 Frukten allts† icke; I „ren mer v„rda „n m†nga sparvar.
010:032 D„rf”r, var och en som bek„nner mig inf”r m„nniskorna, honom
	skall ock jag k„nnas vid inf”r min Fader, som „r i himmelen.
010:033 Men den som f”rnekar mig inf”r m„nniskorna, honom skall ock
	jag f”rneka inf”r min Fader, som „r i himmelen.

010:034 I skolen icke mena att jag har kommit f”r att s„nda frid p†
	jorden.  Jag har icke kommit f”r att s„nda frid, utan sv„rd.
010:035 Ja, jag har kommit f”r att uppv„cka s”ndring, s† att
	  'sonen s„tter sig upp mot sin fader
	  och dottern mot sin moder
	  och sonhustrun mot sin sv„rmoder,
010:036   och envar f†r sitt eget husfolk till fiender'.

010:037 Den som „lskar fader eller moder mer „n mig, han „r mig icke
	v„rdig, och den som „lskar son eller dotter mer „n mig, han „r
	mig icke v„rdig;
010:038 och den som icke tager sitt kors p† sig och efterf”ljer mig, han
	„r mig icke v„rdig.
010:039 Den som finner sitt liv, han skall mista det, och den som mister
	sitt liv, f”r min skull, han skall finna det. --
010:040 Den som tager emot eder, han tager emot mig, och den som tager
	emot mig, han tager emot honom som har s„nt mig.
010:041 Den som tager emot en profet, d„rf”r att det „r en profet, han
	skall f† en profets l”n; och den som tager emot en r„ttf„rdig
	man, d„rf”r att det „r en r„ttf„rdig man, han skall f† en
	r„ttf„rdig mans l”n.
010:042 Och den som giver en av dessa sm† allenast en b„gare friskt
	vatten att dricka, d„rf”r att det „r en l„rjunge -- sannerligen
	s„ger jag eder: Han skall ingalunda g† miste om sin l”n.˝

011:001 N„r Jesus hade givit sina tolv l„rjungar alla dessa bud, gick
	han d„rifr†n vidare, f”r att undervisa och predika i deras
	st„der.

011:002 Men n„r Johannes i sitt f„ngelse fick h”ra om Kristi g„rningar,
	s„nde han bud med sina l„rjungar
011:003 och l„t fr†ga honom: ˝Žr du den som skulle komma, eller skola vi
	f”rbida n†gon annan?˝
011:004 D† svarade Jesus och sade till dem: ˝G†n tillbaka och omtalen
	f”r Johannes vad I h”ren och sen:
011:005 blinda f† sin syn, halta g†, spet„lska bliva rena, d”va h”ra,
	d”da uppst†, och 'f”r fattiga f”rkunnas gl„djens budskap'.
011:006 Och salig „r den f”r vilken jag icke bliver en st”testen.˝

011:007 N„r dessa sedan gingo bort, begynte Jesus tala till folket om
	Johannes:
	˝Varf”r var det I gingen ut i ”knen?  Var det f”r att se ett r”r
	som drives hit och dit av vinden?
011:008 Eller varf”r gingen I ut?  Var det f”r att se en m„nniska kl„dd
	i fina kl„der?  De som b„ra fina kl„der, dem finnen I ju i
	konungapalatsen.
011:009 Varf”r gingen I d† ut?  Var det f”r att se en profet?  Ja, jag
	s„ger eder: Žnnu mer „n en profet „r han.
011:010 Han „r den om vilken det „r skrivet:
	  'Se, jag s„nder ut min „ngel framf”r dig,
	  och han skall bereda v„gen f”r dig.'
011:011 Sannerligen s„ger jag eder: Bland dem som „ro f”dda av kvinnor
	har ingen uppst†tt, som har varit st”rre „n Johannes d”paren;
	men den som „r minst i himmelriket „r likv„l st”rre „n han.
011:012 Och fr†n Johannes d”parens dagar intill denna stund tr„nger
	himmelriket fram med storm, och m„nniskor storma fram och rycka
	det till sig.
011:013 Ty alla profeterna och lagen hava profeterat intill Johannes;
011:014 och om I viljen tro det: han „r Elias, den som skulle komma.
011:015 Den som har ”ron, han h”re.

011:016 Men vad skall jag likna detta sl„kte vid?  Det „r likt barn som
	sitta p† torgen och ropa till andra barn
011:017 och s„ga:
	  'Vi hava spelat f”r eder,
	  och I haven icke dansat;
	  vi hava sjungit sorges†ng,
	  och I haven icke j„mrat eder.'
011:018 Ty Johannes kom, och han varken „ter eller dricker, och s† s„ger
	man: 'Han „r besatt av en ond ande.'
011:019 M„nniskosonen kom, och han b†de „ter och dricker, och nu s„ger
	man: 'Se vilken frossare och vindrinkare han „r, en publikaners
	och syndares v„n!'  Men Visheten har f†tt r„tt av sina barn.˝

011:020 D„refter begynte han tala bestraffande ord till de st„der i
	vilka han hade utf”rt s† m†nga av sina kraftg„rningar, och
	f”reh†lla dem att de icke hade gjort b„ttring:
011:021 ˝Ve dig, Korasin!  Ve dig, Betsaida!  Ty om de kraftg„rningar
	som „ro gjorda i eder hade blivit gjorda i Tyrus och Sidon, s†
	skulle de f”r l„nge sedan hava gjort b„ttring i s„ck och aska.
011:022 Men jag s„ger eder: F”r Tyrus och Sidon skall det p† domens dag
	bliva dr„gligare „n f”r eder.

011:023 Och du, Kapernaum, skall v„l du bliva upph”jt till himmelen?
	Nej, ned till d”dsriket m†ste du fara.  Ty om de kraftg„rningar
	som „ro gjorda i dig hade blivit gjorda i Sodom, s† skulle det
	hava st†tt „nnu i dag.
011:024 Men jag s„ger eder att det f”r Sodoms land skall p† domens dag
	bliva dr„gligare „n f”r dig.˝

011:025 Vid den tiden talade Jesus och sade: ˝Jag prisar dig, Fader, du
	himmelens och jordens Herre, f”r att du v„l har dolt detta f”r
	de visa och kloka, men uppenbarat det f”r de enfaldiga.
011:026 Ja, Fader; s† har ju varit ditt behag.
011:027 Allt har av min Fader blivit f”rtrott †t mig.  Och ingen k„nner
	Sonen utom Fadern, ej heller k„nner n†gon Fadern utom Sonen och
	den f”r vilken Sonen vill g”ra honom k„nd.  --
011:028 Kommen till mig, I alla som arbeten och „ren betungade, s† skall
	jag giva eder ro.
011:029 Tagen p† eder mitt ok och l„ren av mig, ty jag „r saktmodig och
	”dmjuk i hj„rtat; 's† skolen I finna ro f”r edra sj„lar'.
011:030 Ty mitt ok „r milt, och min b”rda „r l„tt.˝
012:001 Vid den tiden tog Jesus p† sabbaten v„gen genom ett s„desf„lt;
	och hans l„rjungar blevo hungriga och begynte rycka av ax och
	„ta.
012:002 N„r faris‚erna s†go detta, sade de till honom: ˝Se, dina
	l„rjungar g”ra vad som icke „r lovligt att g”ra p† en sabbat.˝
012:003 Han svarade dem: ˝Haven I icke l„st vad David gjorde, n„r han
	och de som f”ljde honom blevo hungriga:
012:004 huru han d† gick in i Guds hus, och huru de †to sk†debr”den,
	fast„n det ju varken f”r honom eller f”r dem som f”ljde honom
	var lovligt att „ta s†dant br”d, utan allenast f”r pr„sterna?
012:005 Eller haven I icke l„st i lagen att pr„sterna p† sabbaten bryta
	sabbaten i helgedomen, och likv„l „ro utan skuld?
012:006 Men jag s„ger eder: H„r „r vad som „r f”rmer „n helgedomen.
012:007 Och haden I f”rst†tt vad det „r: 'Jag har behag till
	barmh„rtighet, och icke till offer', s† skullen I icke hava d”mt
	dem skyldiga, som „ro utan skuld.
012:008 Ty M„nniskosonen „r herre ”ver sabbaten.˝

012:009 Och han gick d„rifr†n vidare och kom in i deras synagoga.
012:010 Och se, d„r var en man som hade en f”rvissnad hand.  D† fr†gade
	de honom och sade: ˝Žr det lovligt att bota sjuka p† sabbaten?˝
	De ville n„mligen f† n†got att anklaga honom f”r.
012:011 Men han sade till dem: ˝Om n†gon bland eder har ett f†r, och
	detta p† sabbaten faller i en grop, fattar han icke d† i det och
	drager upp det?
012:012 Huru mycket mer v„rd „r nu icke en m„nniska „n ett f†r!  Allts†
	„r det lovligt att p† sabbaten g”ra vad gott „r.˝
012:013 D„refter sade han till mannen: ˝R„ck ut din hand.˝  Och han
	r„ckte ut den, och den blev frisk igen och f„rdig s†som den
	andra.  --
012:014 D† gingo faris‚erna bort och fattade det beslutet om honom, att
	de skulle f”rg”ra honom.

012:015 Men n„r Jesus fick veta detta, gick han bort d„rifr†n; och m†nga
	f”ljde honom, och han botade dem alla,
012:016 men f”rbj”d dem str„ngeligen att utbreda ryktet om honom.
012:017 Ty det skulle fullbordas, som var sagt genom profeten Esaias,
	n„r han sade:

012:018   ˝Se, ”ver min tj„nare, som jag har utvalt,
	  min „lskade, i vilken min sj„l har funnit behag,
	  ”ver honom skall jag l†ta min Ande komma,
	  och han skall f”rkunna r„tten bland folken.
012:019   Han skall icke kiva eller skria,
	  och hans r”st skall man icke h”ra p† gatorna,
012:020   Ett brutet r”r skall han icke s”nderkrossa,
	  och en rykande veke skall han icke utsl„cka,
	  intill dess att han har f”rt r„tten fram till seger.
012:021   Och till hans namn skola folken s„tta sitt hopp.˝

012:022 D† f”rde man till honom en besatt, som var blind och d”vstum.
	Och han botade honom, s† att den d”vstumme talade och s†g.
012:023 Och allt folket uppfylldes av h„pnad och sade: ˝M†nne icke
	denne „r Davids son?˝
012:024 Men n„r faris‚erna h”rde detta, sade de: ˝Det „r allenast med
	Beelsebul, de onda andarnas furste, som denne driver ut de onda
	andarna.˝
012:025 Men han f”rstod deras tankar och sade till dem:

	˝Vart rike som har kommit i strid med sig sj„lvt bliver f”r”tt,
	och intet samh„lle eller hus som har kommit i strid med sig
	sj„lvt kan hava best†nd.
012:026 Om nu Satan driver ut Satan, s† har han kommit i strid med
	sig sj„lv.  Huru kan d† hans rike hava best†nd?
012:027 Och om det „r med Beelsebul som jag driver ut de onda andarna,
	med vem driva d† edra egna anh„ngare ut dem?  De skola allts†
	vara edra domare.
012:028 Om det †ter „r med Guds Ande som jag driver ut de onda
	andarna, s† har ju Guds rike kommit till eder.  --
012:029 Eller huru kan n†gon g† in i en stark mans hus och ber”va honom
	hans bohag, s†framt han icke f”rut har bundit den starke?  F”rst
	d„refter kan han plundra hans hus.
012:030 Den som icke „r med mig, han „r emot mig, och den som icke
	f”rsamlar med mig, han f”rskingrar.

012:031 D„rf”r s„ger jag eder: All annan synd och h„delse skall bliva
	m„nniskorna f”rl†ten, men h„delse mot Anden skall icke bliva
	f”rl†ten.
012:032 Ja, om n†gon s„ger n†got mot M„nniskosonen, s† skall det bliva
	honom f”rl†tet; men om n†gon s„ger n†got mot den helige Ande, s†
	skall det icke bliva honom f”rl†tet, varken i denna tids†ldern
	eller i den tillkommande.
012:033 I m†sten d”ma s†: antingen „r tr„det gott, och d† m†ste dess
	frukt vara god; eller „r tr„det d†ligt, och d† m†ste dess frukt
	vara d†lig.  Ty av frukten k„nner man tr„det.
012:034 I huggormars avf”da, huru skullen I kunna tala n†got gott, d† I
	sj„lva „ren onda?  Vad hj„rtat „r fullt av, det talar ju munnen.
012:035 En god m„nniska b„r ur sitt goda f”rr†d fram vad gott „r, och en
	ond m„nniska b„r ur sitt onda f”rr†d fram vad ont „r.
012:036 Men jag s„ger eder, att f”r vart f†f„ngligt ord som m„nniskorna
	tala skola de g”ra r„kenskap p† domens dag.
012:037 Ty efter dina ord skall du d”mas r„ttf„rdig, och efter dina ord
	skall du d”mas skyldig.˝

012:038 D† togo n†gra av de skriftl„rde och faris‚erna till orda och
	sade till honom: ˝M„stare, vi skulle vilja se n†got tecken av
	dig.˝
012:039 Men han svarade och sade till dem:

	˝Ett ont och trol”st sl„kte „r detta!  Det †stundar ett tecken,
	men intet annat tecken skall givas det „n profeten Jonas'
	tecken.
012:040 Ty likasom Jonas tre dagar och tre n„tter var i den stora
	fiskens buk, s† skall ock M„nniskosonen tre dagar och tre n„tter
	vara i jordens sk”te.
012:041 Ninevitiska m„n skola vid domen tr„da fram tillsammans med detta
	sl„kte och bliva det till dom.  Ty de gjorde b„ttring vid Jonas'
	predikan; och se, h„r „r vad som „r mer „n Jonas.
012:042 Drottningen av S”derlandet skall vid domen tr„da fram
	tillsammans med detta sl„kte och bliva det till dom.  Ty hon kom
	fr†n jordens „nda f”r att h”ra Salomos visdom; och se, h„r „r
	vad som „r mer „n Salomo.

012:043 N„r en oren ande har farit ut ur en m„nniska, vandrar han
	omkring i ”kentrakter och s”ker efter ro, men finner ingen.
012:044 D† s„ger han: 'Jag vill v„nda tillbaka till mitt hus, som jag
	gick ut ifr†n.'  Och n„r han kommer dit och finner det st†
	ledigt och vara fejat och prytt,
012:045 d† g†r han †stad och tager med sig sju andra andar, som „ro
	v„rre „n han sj„lv, och de g† ditin och bo d„r; och s† bliver
	f”r den m„nniskan det sista v„rre „n det f”rsta.  S† skall det
	ock g† med detta onda sl„kte.˝

012:046 Medan han „nnu talade till folket, kommo hans moder och hans
	br”der och stannade d„rutanf”r och ville tala med honom.
012:047 D† sade n†gon till honom: ˝Se, din moder och dina br”der st†
	h„rutanf”r och vilja tala med dig.˝
012:048 Men han svarade och sade till den som omtalade detta f”r honom:
	˝Vilken „r min moder, och vilka „ro mina br”der?˝
012:049 Och han r„ckte ut handen mot sina l„rjungar och sade: ˝Se h„r „r
	min moder, och h„r „ro mina br”der!
012:050 Ty var och en som g”r min himmelske Faders vilja, den „r min
	broder och min syster och min moder.˝
013:001 Samma dag gick Jesus ut fr†n huset d„r han bodde och satte sig
	vid sj”n.
013:002 D† f”rsamlade sig mycket folk omkring honom.  D„rf”r steg han i
	en b†t; och han satt i den, medan allt folket stod p† stranden.
013:003 Och han talade till dem mycket i liknelser; han sade:

	˝En s†ningsman gick ut f”r att s†.
013:004 Och n„r han s†dde, f”ll somt vid v„gen, och f†glarna kommo och
	†to upp det.
013:005 Och somt f”ll p† stengrund, d„r det icke hade mycket jord, och
	det kom strax upp, eftersom det icke hade djup jord;
013:006 men n„r solen hade g†tt upp, f”rbr„ndes det, och eftersom det
	icke hade n†gon rot, torkade det bort.
013:007 Och somt f”ll bland t”rnen, och t”rnena sk”to upp och f”rkv„vde
	det.
013:008 Men somt f”ll i god jord, och det gav frukt, dels hundrafalt,
	dels sextiofalt, dels trettiofalt.
013:009 Den som har ”ron, han h”re.˝

013:010 D† tr„dde l„rjungarna fram och sade till honom: ˝Varf”r talar du
	till dem i liknelser?˝
013:011 Han svarade och sade:

	˝Eder „r givet att l„ra k„nna himmelrikets hemligheter, men dem
	„r det icke givet.
013:012 Ty den som har, †t honom skall varda givet, s† att han f†r ”ver
	nog; men den som icke har, fr†n honom skall tagas ocks† det han
	har.
013:013 D„rf”r talar jag till dem i liknelser, eftersom de med seende
	”gon intet se, och med h”rande ”ron intet h”ra, och intet heller
	f”rst†.
013:014 S† fullbordas p† dem Esaias' profetia, den som s„ger:

	  'Med h”rande ”ron skolen I h”ra,
	  och dock alls intet f”rst†,
	  och med seende ”gon skolen I se,
	  och dock alls intet f”rnimma.
013:015   Ty detta folks hj„rta har blivit f”rstockat,
	  och med ”ronen h”ra de illa,
	  och sina ”gon hava de tillslutit,
	  s† att de icke se med sina ”gon,
	  eller h”ra med sina ”ron,
	  eller f”rst† med sina hj„rtan,
	  och omv„nda sig och bliva helade av mig.

013:016 Men saliga „ro edra ”gon, som se, och edra ”ron, som h”ra.
013:017 Ty sannerligen s„ger jag eder: M†nga profeter och r„ttf„rdiga
	m„n †stundade att se det som I sen, men fingo dock icke se det,
	och att h”ra det som I h”ren, men fingo dock icke h”ra det.

013:018 H”ren allts† I vad som menas med liknelsen om s†ningsmannen.
013:019 N„r n†gon h”r ordet om riket, men icke f”rst†r det, d† kommer
	den onde och river bort det som s†ddes i hans hj„rta.  Om en
	s†dan m„nniska kan det s„gas att s„den s†ddes vid v„gen.
013:020 Och att den s†ddes p† stengrunden, det „r sagt om den som v„l
	h”r ordet och strax tager emot det med gl„dje,
013:021 men som icke har n†gon rot i sig, utan bliver best†ndande
	allenast till en tid, och n„r bedr”velse eller f”rf”ljelse
	p†kommer f”r ordets skull, d† kommer han strax p† fall.
013:022 Och att den s†ddes bland t”rnena, det „r sagt om den som v„l h”r
	ordet, men l†ter tidens omsorger och rikedomens bedr„gliga
	lockelse f”rkv„va det, s† att han bliver utan frukt.
013:023 Men att den s†ddes i den goda jorden, det „r sagt om den som
	b†de h”r ordet och f”rst†r det, och som j„mv„l b„r frukt och
	giver dels hundrafalt, dels sextiofalt, dels trettiofalt.˝

013:024 En annan liknelse framst„llde han f”r dem; han sade: ˝Med
	himmelriket „r det, s†som n„r en man s†dde god s„d i sin †ker;
013:025 men n„r folket sov, kom hans ov„n och s†dde ogr„s mitt ibland
	vetet och gick sedan sin v„g.
013:026 N„r nu s„den sk”t upp och satte frukt, s† visade sig ock
	ogr„set.

013:027 D† tr„dde husbondens tj„nare fram och sade till honom: 'Herre,
	du s†dde ju god s„d i din †ker; varifr†n har den d† f†tt ogr„s?
013:028 Han svarade dem: 'En ov„n har gjort detta.'  Tj„narna sade till
	honom: 'Vill du allts† att vi skola g† †stad och samla det
	tillhopa?'
013:029 Men han svarade: 'Nej; ty d† kunden I rycka upp vetet j„mte
	ogr„set, n„r I samlen detta tillhopa.
013:030 L†ten b†da slagen v„xa tillsammans intill sk”rdetiden; och n„r
	sk”rdetiden „r inne, vill jag s„ga till sk”rdem„nnen: 'Samlen
	f”rst tillhopa ogr„set, och binden det i knippor till att
	br„nnas upp, och samlen sedan in vetet i min lada.'˝

013:031 En annan liknelse framst„llde han f”r dem; han sade:
	˝Himmelriket „r likt ett senapskorn som en man tager och l„gger
	ned i sin †ker.
013:032 Det „r minst av alla fr”n, men n„r det har v„xt upp, „r det
	st”rst bland kryddv„xter; ja, det bliver ett tr„d, s† att
	himmelens f†glar komma och bygga sina n„sten p† dess grenar.˝

013:033 En annan liknelse framst„llde han f”r dem: ˝Himmelriket „r likt
	en surdeg som en kvinna tager och blandar in i tre sk„ppor
	mj”l, till dess alltsammans bliver syrat.˝

013:034 Allt detta talade Jesus i liknelser till folket, och utan
	liknelser talade han intet till dem.
013:035 Ty det skulle fullbordas, som var sagt genom profeten som sade:
	  ˝Jag vill ”ppna min mun till liknelser,
	  uppenbara vad f”rborgat har varit fr†n v„rldens begynnelse.˝

013:036 D„refter l„t han folket g† och gick sj„lv hem.  Och hans
	l„rjungar tr„dde fram till honom och sade: ˝Uttyd f”r oss
	liknelsen om ogr„set i †kern.˝
013:037 Han svarade och sade:

	˝Den som s†r den goda s„den „r M„nniskosonen.
013:038 Źkern „r v„rlden.  Den goda s„den, det „r rikets barn, men
	ogr„set „r ondskans barn.
013:039 Ov„nnen, som s†dde det, „r dj„vulen.  Sk”rdetiden „r tidens
	„nde.  Sk”rdem„nnen „r „nglar.
013:040 S†som nu ogr„set samlas tillhopa och br„nnes upp i eld, s† skall
	det ock ske vid tidens „nde.
013:041 M„nniskosonen skall d† s„nda ut sina „nglar, och de skola samla
	tillhopa och f”ra bort ur hans rike alla dem som „ro andra till
	fall, och dem som g”ra vad or„tt „r,
013:042 och skola kasta dem i den brinnande ugnen; d„r skall vara gr†t
	och tandagnisslan.
013:043 D† skola de r„ttf„rdiga lysa s†som solen, i sin Faders rike.
	Den som har ”ron, han h”re.

013:044 Himmelriket „r likt en skatt som har blivit g”md i en †ker.  Och
	en man finner den, men h†ller det hemligt; och i sin gl„dje g†r
	han bort och s„ljer allt vad han „ger och k”per den †kern.

013:045 Ytterligare „r det med himmelriket, s†som n„r en k”pman s”ker
	efter goda p„rlor;
013:046 och d† han har funnit en dyrbar p„rla, g†r han bort och s„ljer
	vad han „ger och k”per den.

013:047 Ytterligare „r det med himmelriket, s†som n„r en not kastas i
	havet och samlar tillhopa fiskar av alla slag.
013:048 N„r den s† bliver full, drager man upp den p† stranden och
	s„tter sig ned och samlar de goda i k„rl, men de d†liga kastar
	man bort.  --
013:049 S† skall det ock ske vid tidens „nde: „nglarna skola g† ut och
	skilja de onda fr†n de r„ttf„rdiga
013:050 och kasta dem i den brinnande ugnen; d„r skall vara gr†t och
	tandagnisslan.

013:051 Haven I f”rst†tt allt detta?˝
	De svarade honom: ˝Ja.˝
013:052 D† sade han till dem: ˝S† „r nu var skriftl„rd, som har blivit
	en l„rjunge f”r himmelriket, lik en husbonde som ur sitt f”rr†d
	b„r fram nytt och gammalt.˝

013:053 N„r Jesus hade framst„llt alla dessa liknelser, drog han bort
	d„rifr†n.
013:054 Och han kom till sin f„dernestad, och d„r undervisade han folket
	i deras synagoga, s† att de h„pnade och sade: ˝Varifr†n har han
	f†tt denna vishet?  Och hans kraftg„rningar, varifr†n komma de?
013:055 Žr d† denne icke timmermannens son?  Heter icke hans moder
	Maria, och heta icke hans br”der Jakob och Josef och Simon och
	Judas?
013:056 Och hans systrar, bo de icke alla hos oss?  Varifr†n har han d†
	f†tt allt detta?˝
013:057 S† blev han f”r dem en st”testen.  Men Jesus sade till dem: ˝En
	profet „r icke f”raktad utom i sin f„dernestad och i sitt eget
	hus.˝
013:058 Och f”r deras otros skull gjorde han d„r icke m†nga
	kraftg„rningar.

014:001 Vid den tiden fick Herodes, landsfursten, h”ra ryktet om Jesus.
014:002 D† sade han till sina tj„nare: ˝Det „r Johannes d”paren.  Han
	har uppst†tt fr†n de d”da, och d„rf”r verka dessa krafter i
	honom.˝

014:003 Herodes hade n„mligen l†tit gripa Johannes och binda honom och
	s„tta honom i f„ngelse, f”r Herodias', sin broder Filippus'
	hustrus, skull.
014:004 Ty Johannes hade sagt till honom: ˝Det „r icke lovligt f”r dig
	att hava henne.˝
014:005 Och han hade velat d”da honom, men han fruktade f”r folket,
	eftersom de h”llo honom f”r en profet.
014:006 Men s† kom Herodes' f”delsedag.  D† dansade Herodias' dotter
	inf”r dem; och hon behagade Herodes s† mycket,
014:007 att han med en ed lovade att giva henne vad helst hon beg„rde.
014:008 Hon sade d†, s†som hennes moder ingav henne: ˝Giv mig h„r p† ett
	fat Johannes d”parens huvud.˝
014:009 D† blev konungen bekymrad, men f”r edens och f”r bordsg„sternas
	skull bj”d han att man skulle giva henne det,
014:010 och s„nde †stad och l„t halshugga Johannes i f„ngelset.
014:011 Och hans huvud blev framburet p† ett fat och givet †t flickan;
	och hon bar det till sin moder.
014:012 Men hans l„rjungar kommo och togo hans d”da kropp och begrovo
	honom.  Sedan gingo de och omtalade det f”r Jesus.

014:013 D† Jesus h”rde detta, for han i en b†t d„rifr†n bort till en ”de
	trakt, d„r de kunde vara allena.  Men n„r folket fick h”ra
	h„rom, kommo de landv„gen efter honom fr†n st„derna.
014:014 Och d† han steg i land, fick han se att d„r var mycket folk; och
	han ”mkade sig ”ver dem och botade deras sjuka.

014:015 Men n„r det led mot aftonen, tr„dde hans l„rjungar fram till
	honom och sade: ˝Trakten „r ”de, och tiden „r redan framskriden.
	L†t folket skiljas †t, s† att de kunna g† bort i byarna och k”pa
	sig mat.˝
014:016 Men Jesus sade till dem: ˝De beh”va icke g† bort; given I dem
	att „ta.˝
014:017 De svarade honom: ˝Vi hava h„r icke mer „n fem br”d och tv†
	fiskar.˝
014:018 D† sade han: ˝B„ren dem hit till mig.˝
014:019 D„refter tillsade han folket att l„gga sig ned i gr„set.  Och
	han tog de fem br”den och de tv† fiskarna och s†g upp till
	himmelen och v„lsignade dem.  Och han br”t br”den och gav dem †t
	l„rjungarna, och l„rjungarna g†vo †t folket.

014:020 Och de †to alla och blevo m„tta Sedan samlade man upp de
	”verblivna styckena, tolv korgar fulla.
014:021 Men de som hade „tit voro vid pass fem tusen m„n, f”rutom
	kvinnor och barn.

014:022 Strax d„refter n”dgade han sina l„rjungar att stiga i b†ten och
	f”re honom fara ”ver till andra stranden, medan han tills†g att
	folket skildes †t.
014:023 Och sedan detta hade skett, gick han upp p† berget f”r att vara
	allena och bedja.  N„r det s† hade blivit afton, var han d„r
	ensam.
014:024 B†ten var d† redan m†nga stadier fr†n land och h†rt ansatt
	av v†gorna, ty vinden l†g emot.
014:025 Men under fj„rde nattv„kten kom Jesus till dem, g†ende fram ”ver
	sj”n.
014:026 N„r d† l„rjungarna fingo se honom g† p† sj”n, blevo de f”rf„rade
	och sade: ˝Det „r en v†lnad˝, och ropade av f”rskr„ckelse.
014:027 Men Jesus begynte strax tala till dem och sade: ˝Varen vid gott
	mod; det „r jag, varen icke f”rskr„ckta.˝
014:028 D† svarade Petrus honom och sade: ˝Herre, „r det du, s† bjud mig
	att komma till dig p† vattnet.˝
014:029 Han sade: ˝Kom.˝  D† steg Petrus ut ur b†ten och begynte g† p†
	vattnet och kom till Jesus.
014:030 Men n„r han s†g huru stark vinden var, blev han f”rskr„ckt; och
	d† han nu begynte sjunka, ropade han och sade: ˝Herre, hj„lp
	mig.˝
014:031 Och strax r„ckte Jesus ut handen och fattade i honom och sade
	till honom: ˝Du klentrogne, varf”r tvivlade du?˝
014:032 N„r de sedan hade kommit upp i b†ten, lade sig vinden.
014:033 Men de som voro i b†ten f”llo ned f”r honom och sade: ˝F”rvisso
	„r du Guds Son.˝

014:034 N„r de hade farit ”ver, kommo de till Gennesarets land.
014:035 D† nu folket d„r p† orten k„nde igen honom, s„nde de ut bud i
	hela trakten d„romkring, och man f”rde till honom alla som voro
	sjuka.
014:036 Och de b†do honom att allenast f† r”ra vid h”rntofsen p† hans
	mantel; och alla som r”rde vid den blevo hulpna.

015:001 H„refter kommo faris‚er och skriftl„rde fr†n Jerusalem till
	Jesus och sade:
015:002 ˝Varf”r ”vertr„da dina l„rjungar de „ldstes stadgar?  De tv† ju
	icke sina h„nder, n„r de skola „ta.˝
015:003 Men han svarade och sade till dem: ˝Varf”r ”vertr„den I sj„lva
	Guds bud, f”r edra stadgars skull?
015:004 Gud har ju sagt: 'Hedra din fader och din moder' och: 'Den som
	sm„dar sin fader eller sin moder, han skall d”den d”.'
015:005 Men I s„gen, att om n†gon s„ger till sin fader eller sin moder:
	'Vad du av mig kunde hava f†tt till hj„lp, det giver jag i
	st„llet s†som offerg†va', d† beh”ver han alls icke hedra sin
	fader eller sin moder.
015:006 I haven s† gjort Guds budord om intet, f”r edra stadgars skull.
015:007 I skrymtare, r„tt profeterade Esaias om eder, n„r han sade:

015:008   'Detta folk „rar mig med sina l„ppar,
	  men deras hj„rtan „ro l†ngt ifr†n mig;
015:009   och f†f„ngt dyrka de mig,
	  eftersom de l„ror de f”rkunna „ro m„nniskobud.'˝

015:010 Och han kallade folket till sig och sade till dem: ˝H”ren och
	f”rst†n.
015:011 Icke vad som g†r in i munnen orenar m„nniskan, men vad som g†r
	ut ifr†n munnen, det orenar m„nniskan.˝
015:012 D† tr„dde hans l„rjungar fram och sade till honom: ˝Vet du, att
	n„r faris‚erna h”rde det du nu sade, var det f”r dem en
	st”testen?˝
015:013 Men han svarade och sade: ˝Var planta som min himmelske Fader
	icke har planterat skall ryckas upp med r”tterna.
015:014 Fr†gen icke efter dem.  De „ro blinda ledare; och om en blind
	leder en blind, s† falla de b†da i gropen.˝

015:015 D† tog Petrus till orda och sade till honom: ˝Uttyd f”r oss
	detta bildliga tal.˝
015:016 Han sade: ˝Žren d† ocks† I „nnu utan f”rst†nd?
015:017 Insen I icke att allt som g†r in i munnen, det g†r ned i buken
	och har sin naturliga utg†ng?
015:018 Men vad som g†r ut ifr†n munnen, det kommer fr†n hj„rtat, och
	det „r detta som orenar m„nniskan.
015:019 Ty fr†n hj„rtat komma onda tankar, mord, „ktenskapsbrott, otukt,
	tjuveri, falskt vittnesb”rd, h„delse.
015:020 Det „r detta som orenar m„nniskan; men att „ta med otvagna
	h„nder, det orenar icke m„nniskan.˝

015:021 Och Jesus begav sig bort d„rifr†n och drog sig undan till
	trakten av Tyrus och Sidon.
015:022 D† kom en kananeisk kvinna fr†n det omr†det och ropade och sade:
	˝Herre, Davids son, f”rbarma dig ”ver mig.  Min dotter pl†gas
	sv†rt av en ond ande.˝
015:023 Men han svarade henne icke ett ord.  D† tr„dde hans l„rjungar
	fram och b†do honom och sade: ˝Giv henne besked; hon f”rf”ljer
	oss ju med sitt ropande.˝
015:024 Han svarade och sade: ˝Jag „r icke uts„nd till andra „n till de
	f”rlorade f†ren av Israels hus.˝
015:025 Men hon kom fram och f”ll ned f”r honom och sade: ˝Herre, hj„lp
	mig.˝
015:026 D† svarade han och sade: ˝Det „r otillb”rligt att taga br”det
	fr†n barnen och kasta det †t hundarna.˝
015:027 Hon sade: ˝Ja, Herre.  Ocks† „ta ju hundarna allenast av de
	smulor som falla ifr†n deras herrars bord.˝
015:028 D† svarade Jesus och sade till henne: ˝O kvinna, din tro „r
	stor.  Ske dig s†som du vill.˝  Och hennes dotter var frisk ifr†n
	den stunden.

015:029 Men Jesus gick d„rifr†n vidare och kom till Galileiska sj”n.
	Och han gick upp p† berget och satte sig d„r.
015:030 D† kom mycket folk till honom, och de hade med sig halta,
	blinda, d”vstumma, lytta och m†nga andra; dem lade de ned f”r
	hans f”tter, och han botade dem,
015:031 s† att folket f”rundrade sig, n„r de funno d”vstumma tala, lytta
	vara friska och f„rdiga, halta g† och blinda se.  Och man
	prisade Israels Gud.

015:032 Och Jesus kallade sina l„rjungar till sig och sade: ˝Jag ”mkar
	mig ”ver folket, ty det „r redan tre dagar som de hava dr”jt
	kvar hos mig, och de hava intet att „ta; och jag vill icke l†ta
	dem g† ifr†n mig fastande, f”r att de icke skola uppgivas p†
	v„gen.˝
015:033 D† sade l„rjungarna till honom: ˝Varifr†n skola vi h„r, i en
	”ken, f† s† mycket br”d, att vi kunna m„tta s† mycket folk?˝
015:034 Jesus fr†gade dem: ˝Huru m†nga br”d haven I?˝  De svarade: ˝Sju,
	och d„rtill n†gra f† sm†fiskar.˝
015:035 D† tillsade han folket att l„gra sig p† marken.
015:036 Och han tog de sju br”den, s† ock fiskarna, och tackade Gud och
	br”t br”den och gav †t l„rjungarna, och l„rjungarna g†vo †t
	folket.
015:037 S† †to de alla och blevo m„tta.  Och de ”verblivna styckena
	samlade man sedan upp, sju korgar fulla.
015:038 Men de som hade „tit voro fyra tusen m„n, f”rutom kvinnor och
	barn.
015:039 Sedan l„t han folket skiljas †t och steg i b†ten och for till
	Magadans omr†de.
016:001 Och faris‚erna och sadduc‚erna kommo dit och ville s„tta honom
	p† prov; de beg„rde att han skulle l†ta dem se n†got tecken fr†n
	himmelen.
016:002 Men han svarade och sade till dem: ˝Om aftonen s„gen I: 'Det
	bliver klart v„der, ty himmelen „r r”d',
016:003 och om morgonen: 'Det bliver ov„der i dag, ty himmelen „r mulen
	och r”d.'  Ja, om himmelens utseende f”rst†n I att d”ma, men om
	tidernas tecken kunnen I icke d”ma.
016:004 Ett ont och trol”st sl„kte „r detta!  Det †stundar ett tecken,
	men intet annat tecken skall givas det „n Jonas' tecken.˝  Och s†
	l„mnade han dem och gick sin v„g.

016:005 N„r sedan l„rjungarna foro †stad, ”ver till andra stranden, hade
	de f”rg„tit att taga med sig br”d.
016:006 Och Jesus sade till dem: ˝Sen till, att I tagen eder till vara
	f”r faris‚ernas och sadduc‚ernas surdeg.˝
016:007 D† talade de med varandra och sade: ˝Det „r d„rf”r att vi icke
	hava tagit med oss br”d.˝
016:008 Men n„r Jesus m„rkte detta, sade han: ˝I klentrogne, varf”r
	talen I eder emellan om att I icke haven br”d med eder?
016:009 F”rst†n I „nnu ingenting?  Och kommen I icke ih†g de fem br”den
	†t de fem tusen, och huru m†nga korgar I d† togen upp?
016:010 Ej heller de sju br”den †t de fyra tusen, och huru m†nga korgar
	I d† togen upp?
016:011 Huru kommer det d† till, att I icke f”rst†n att det ej var om
	br”d som jag talade till eder?  Tagen eder till vara f”r
	faris‚ernas och sadduc‚ernas surdeg.˝
016:012 D† f”rstodo de att det icke var f”r surdeg i br”d som han hade
	bjudit dem att taga sig till vara, utan f”r faris‚ernas och
	sadduc‚ernas l„ra.

016:013 Men n„r Jesus kom till trakten av Cesarea Filippi, fr†gade han
	sina l„rjungar och sade: ˝Vem s„ger folket M„nniskosonen vara?˝
016:014 De svarade: ˝Somliga s„ga Johannes d”paren, andra Elias, andra
	†ter Jeremias eller en annan av profeterna.˝
016:015 D† fr†gade han dem: ˝Vem s„gen d† I mig vara?˝
016:016 Simon Petrus svarade och sade: ˝Du „r Messias, den levande
	Gudens Son.˝
016:017 D† svarade Jesus och sade till honom: ˝Salig „r du, Simon,
	Jonas' son; ty k”tt och blod har icke uppenbarat detta f”r dig,
	utan min Fader, som „r i himmelen.
016:018 S† s„ger ock jag dig att du „r Petrus; och p† denna klippa
	skall jag bygga min f”rsamling, och d”dsrikets portar skola icke
	bliva henne ”verm„ktiga.
016:019 Jag skall giva dig himmelrikets nycklar: allt vad du binder p†
	jorden, det skall vara bundet i himmelen; och allt vad du l”ser
	p† jorden, det skall vara l”st i himmelen.˝
016:020 D„refter f”rbj”d han l„rjungarna att f”r n†gon s„ga att han var
	Messias.

016:021 Fr†n den tiden begynte Jesus f”rklara f”r sina l„rjungar, att
	han m†ste g† till Jerusalem och lida mycket av de „ldste och
	”verstepr„sterna och de skriftl„rde, och att han skulle bliva
	d”dad, men att han p† tredje dagen skulle uppst† igen.
016:022 D† tog Petrus honom avsides och begynte ivrigt mots„ga honom och
	sade: ˝Bevare dig Gud, Herre!  Ingalunda f†r detta vederfaras
	dig.˝
016:023 Men han v„nde sig om och sade till Petrus: ˝G† bort, Satan, och
	st† mig icke i v„gen; du „r f”r mig en st”testen, ty dina tankar
	„ro icke Guds tankar, utan m„nniskotankar.˝

016:024 D„refter sade Jesus till sina l„rjungar: ˝Om n†gon vill
	efterf”lja mig, s† f”rsake han sig sj„lv och tage sitt kors p†
	sig: s† f”lje han mig.
016:025 Ty den som vill bevara sitt liv, han skall mista det; men den
	som mister sitt liv, f”r min skull, han skall finna det.
016:026 Och vad hj„lper det en m„nniska, om hon vinner hela v„rlden, men
	f”rlorar sin sj„l?  Eller vad kan en m„nniska giva till l”sen
	f”r sin sj„l?
016:027 M„nniskosonen skall komma i sin Faders h„rlighet med sina
	„nglar, och d† skall han vederg„lla var och en efter hans
	g„rningar.
016:028 Sannerligen s„ger jag eder: Bland dem som h„r st† finnas n†gra
	som icke skola smaka d”den, f”rr„n de f† se M„nniskosonen komma
	i sitt rike.˝

017:001 Sex dagar d„refter tog Jesus med sig Petrus och Jakob och
	Johannes, Jakobs broder, och f”rde dem upp p† ett h”gt berg, d„r
	de voro allena.
017:002 Och hans utseende f”rvandlades inf”r dem: hans ansikte sken
	s†som solen, och hans kl„der blevo vita s†som ljuset.
017:003 Och se, f”r dem visade sig Moses och Elias, i samtal med honom.
017:004 D† tog Petrus till orda och sade till Jesus: ˝Herre, h„r „r oss
	gott att vara; vill du, s† skall jag h„r g”ra tre hyddor, †t
	dig en och †t Moses en och †t Elias en.˝
017:005 Och se, medan han „nnu talade, ”verskyggade dem en ljus sky, och
	ur skyn kom en r”st som sade: ˝Denne „r min „lskade Son, i
	vilken jag har funnit behag; h”ren honom.˝
017:006 N„r l„rjungarna h”rde detta, f”llo de ned p† sina ansikten i
	stor f”rskr„ckelse.
017:007 Men Jesus gick fram och r”rde vid dem och sade: ˝St†n upp, och
	varen icke f”rskr„ckta.˝
017:008 N„r de d† lyfte upp sina ”gon, s†go de ingen utom Jesus allena.

017:009 D† de sedan gingo ned fr†n berget, bj”d Jesus dem och sade:
	˝Omtalen icke f”r n†gon denna syn, f”rr„n M„nniskosonen har
	uppst†tt fr†n de d”da.˝
017:010 Men l„rjungarna fr†gade honom och sade: ˝Huru kunna d† de
	skriftl„rde s„ga att Elias f”rst m†ste komma?˝
017:011 Han svarade och sade: ˝Elias m†ste visserligen komma och
	uppr„tta allt igen;
017:012 men jag s„ger eder att Elias redan har kommit.  Men de ville
	icke veta av honom, utan f”rforo mot honom alldeles s†som de
	ville.  Sammalunda skall ock M„nniskosonen f† lida genom dem.˝
017:013 D† f”rstodo l„rjungarna att det var om Johannes d”paren som han
	talade till dem.

017:014 N„r de d„refter kommo till folket, tr„dde en man fram till honom
	och f”ll p† kn„ f”r honom
017:015 och sade: ˝Herre, f”rbarma dig ”ver min son ty han „r
	m†nadsrasande och pl†gas sv†rt; ofta faller han i elden och ofta
	i vattnet.
017:016 Och jag f”rde honom till dina l„rjungar, men de kunde icke bota
	honom.˝
017:017 D† svarade Jesus och sade: ˝O du otrogna och vr†nga sl„kte, huru
	l„nge m†ste jag vara bland eder?  Huru l„nge m†ste jag h„rda ut
	med eder?  F”ren honom hit till mig.˝
017:018 Och Jesus tilltalade honom str„ngt, och den onde anden for ut ur
	honom; och gossen var botad fr†n den stunden.
017:019 Sedan, n„r de voro allena, tr„dde l„rjungarna fram till Jesus
	och fr†gade: ˝Varf”r kunde icke vi driva ut honom?˝
017:020 Han svarade dem: ˝F”r eder otros skull.  Ty sannerligen s„ger
	jag eder: Om I haven tro, vore den ock blott s†som ett
	senapskorn, s† skolen I kunna s„ga till detta berg: 'Flytta dig
	h„rifr†n dit bort', och det skall flytta sig; ja, intet skall d†
	vara om”jligt f”r eder.˝
017:021 

017:022 Medan de nu tillsammans vandrade omkring i Galileen, sade Jesus
	till dem: ˝M„nniskosonen skall bliva ”verl„mnad i m„nniskors
	h„nder,
017:023 och man skall d”da honom, men p† tredje dagen skall han uppst†
	igen.˝  D† blevo de mycket bedr”vade.

017:024 Och n„r de hade kommit till Kapernaum, tr„dde de som uppburo
	tempelskatten fram till Petrus och sade: ˝Pl„gar icke eder
	m„stare betala tempelskatt?˝
017:025 Han svarade: ˝Jo.˝  N„r han sedan hade kommit hem, f”rekom honom
	Jesus med fr†gan: ˝Vad synes dig, Simon?  Av vilka taga jordens
	konungar tull eller skatt, av sina s”ner eller av andra
	m„nniskor?˝
017:026 Han svarade: ˝Av andra m„nniskor.˝  D† sade Jesus till honom:
	˝Allts† „ro d† s”nerna fria.
017:027 Men f”r att vi icke skola bliva dem till en st”testen, s† g† ned
	till sj”n och kasta ut en krok.  Tag s† den f”rsta fisk som du
	drager upp, och n„r du ”ppnar munnen p† den skall du d„r finna
	en silverpenning.  Tag den, och giv den †t dem for mig och
	dig.˝

018:001 I samma stund tr„dde l„rjungarna fram till Jesus och fr†gade:
	˝Vilken „r den st”rste i himmelriket?˝
018:002 D† kallade han fram ett barn och st„llde det mitt ibland dem
018:003 och sade: ˝Sannerligen s„ger jag eder: Om I icke omv„nden eder
	och bliven s†som barn, skolen I icke komma in i himmelriket.
018:004 Den som nu s† ”dmjukar sig, att han bliver s†som detta barn, han
	„r den st”rste i himmelriket.
018:005 Och den som tager emot ett s†dant barn I mitt namn, han tager
	emot mig.
018:006 Men den som f”rf”r en av dessa sm† som tro p† mig, f”r honom
	vore det b„ttre att en kvarnsten h„ngdes om hans hals och han
	s„nktes ned i havets djup.
018:007 Ve v„rlden f”r f”rf”relsers skull!  F”rf”relser m†ste ju komma;
	men ve den m„nniska genom vilken f”rf”relsen kommer!

018:008 Om nu din hand eller din fot „r dig till f”rf”relse, s† hugg av
	den och kasta den ifr†n dig.  Det „r b„ttre f”r dig att ing† i
	livet lytt eller halt, „n att hava b†da h„nderna eller b†da
	f”tterna i beh†ll och kastas i den eviga elden.
018:009 Och om ditt ”ga „r dig till f”rf”relse, s† riv ut det och kasta
	det ifr†n dig.  Det „r b„ttre f”r dig att ing† i livet en”gd, „n
	att hava b†da ”gonen i beh†ll och kastas i det brinnande
	Gehenna.
018:010 Sen till, att I icke f”rakten n†gon av dessa sm†; ty jag s„ger
	eder att deras „nglar i himmelen alltid se min himmelske Faders
	ansikte.
018:011 
018:012 Vad synes eder?  Om en man har hundra f†r, och ett av dem har
	kommit vilse, l„mnar han icke d† de nittionio p† bergen och g†r
	†stad och s”ker efter det som har kommit vilse?
018:013 Och h„nder det d† att han finner det -- sannerligen s„ger jag
	eder: d† gl„der han sig mer ”ver det f†ret „n ”ver de nittionio
	som icke hade kommit vilse.
018:014 S† „r det ej heller eder himmelske Faders vilja att n†gon av
	dessa sm† skall g† f”rlorad.

018:015 Men om din broder f”rsyndar sig, s† g† †stad och f”reh†ll honom
	det enskilt.  Om han d† lyssnar till dig, s† har du vunnit din
	broder.
018:016 Men om han icke lyssnar till dig, s† tag med dig „nnu en eller
	tv†, f”r att 'var sak m† avg”ras efter tv† eller tre vittnens
	utsago'.
018:017 Lyssnar han icke till dem, s† s„g det till f”rsamlingen.
	Lyssnar han ej heller till f”rsamlingen, s† vare han f”r dig
	s†som en hedning och en publikan.
018:018 Sannerligen s„ger jag eder: Allt vad I binden p† jorden, det
	skall vara bundet i himmelen; och allt vad I l”sen p† jorden,
	det skall vara l”st i himmelen.

018:019 Ytterligare s„ger jag eder, att om tv† av eder h„r p† jorden
	komma ”verens att bedja om n†got, vad det vara m†, s† skall det
	besk„ras dem av min Fader, som „r i himmelen.
018:020 Ty var tv† eller tre „r f”rsamlade i mitt namn, d„r „r jag mitt
	ibland dem.˝

018:021 D† tr„dde Petrus fram och sade till honom: ˝Herre, huru m†nga
	g†nger skall jag f”rl†ta min broder, om han f”rsyndar sig mot
	mig?  Žr sju g†nger nog?˝
018:022 Jesus svarade honom: ˝Jag s„ger dig: Icke sju g†nger, utan
	sjuttio g†nger sju g†nger.

018:023 Allts† „r det med himmelriket, s†som n„r en konung ville h†lla
	r„kenskap med sina tj„nare.
018:024 Och n„r han begynte h†lla r„kenskap, f”rde man fram till honom
	en som var skyldig honom tio tusen pund.
018:025 Men d† denna icke kunde betala, bj”d hans herre att han skulle
	s„ljas, s† ock hans hustru och barn och allt vad han „gde, f”r
	att skulden m†tte bliva betald.
018:026 D† f”ll tj„naren ned f”r hans f”tter och sade: 'Hav t†lamod med
	mig, s† skall jag betala dig alltsammans.'
018:027 Och tj„narens herre ”mkade sig ”ver honom och gav honom fri och
	eftersk„nkte honom hans skuld.
018:028 Men n„r samme tj„nare kom ut, tr„ffade han p† en av sina
	medtj„nare, som var skyldig honom hundra silverpenningar;
	och han tog fast denne och grep honom vid strupen och sade:
	'Betala vad du „r skyldig.'
018:029 D† f”ll hans medtj„nare ned och bad honom och sade: 'Hav t†lamod
	med mig, s† skall jag betala dig.'
018:030 Men han ville icke, utan gick †stad och l„t s„tta honom i
	f„ngelse, till dess han hade betalt vad han var skyldig.
018:031 D† nu hans medtj„nare s†go det som skedde, togo de mycket illa
	vid sig och gingo och ber„ttade f”r sin herre allt som hade
	skett.
018:032 D† kallade hans herre honom till sig och sade till honom: 'Du
	onde tj„nare, allt vad du var skyldig eftersk„nkte jag dig,
	eftersom du bad mig d„rom.
018:033 Borde d† icke ocks† du hava f”rbarmat dig ”ver din medtj„nare,
	s†som jag f”rbarmade mig ”ver dig?'
018:034 Och i sin vrede ”verl„mnade hans herre honom i f†ngknektarnas
	v†ld, intill dess han hade betalt allt vad han var skyldig.
018:035 S† skall ock min himmelske Fader g”ra med eder, om I icke av
	hj„rtat f”rl†ten var och en sin broder.˝

019:001 N„r Jesus hade slutat detta tal, drog han bort ifr†n Galileen
	och begav sig, genom landet p† andra sidan Jordan, till Judeens
	omr†de.
019:002 Och mycket folk f”ljde honom, och han botade d„r de sjuka.

019:003 D† ville n†gra faris‚er sn„rja honom och tr„dde fram till honom
	och sade: ˝Žr det lovligt att skilja sig fr†n sin hustru av
	vilken orsak som helst?˝
019:004 Men han svarade och sade: ˝Haven I icke l„st att Skaparen redan
	i begynnelsen 'gjorde dem till man och kvinna'
019:005 och sade: 'F”rdenskull skall en man ”vergiva sin fader och sin
	moder och h†lla sig till sin hustru, och de tu skola varda ett
	k”tt'?
019:006 S† „ro de icke mer tv†, utan ett k”tt.  Vad nu Gud har
	sammanfogat, det m† m„nniskan icke †tskilja.˝
019:007 D† sade de till honom: ˝Huru kunde d† Moses bjuda att man skulle
	giva hustrun skiljebrev och s† skilja sig fr†n henne?˝
019:008 Han svarade dem: ˝F”r edra hj„rtans h†rdhets skull tillstadde
	Moses eder att skiljas fr†n edra hustrur, men fr†n begynnelsen
	har det icke varit s†.
019:009 Och jag s„ger eder: Den som f”r n†gon annan orsaks skull „n f”r
	otukt skiljer sig fr†n sin hustru och tager sig en annan hustru,
	han beg†r „ktenskapsbrott.˝
019:010 D† sade l„rjungarna till honom: ˝Žr det s† med mannens st„llning
	till hustrun, d† „r det icke r†dligt att gifta sig.˝
019:011 Men han svarade dem: ˝Icke alla kunna taga emot det ordet, utan
	allenast de †t vilka s†dant „r givet.
019:012 Ty visserligen finnas somliga som genom f”delsen, allt ifr†n
	moderlivet, „ro oskickliga till „ktenskap, andra †ter som av
	m„nniskor hava gjorts oskickliga d„rtill, men somliga finnas
	ock, som f”r himmelrikets skull sj„lvmant hava gjort sig
	oskickliga d„rtill.  Den som kan taga emot detta, han tage emot
	det.˝

019:013 D„refter buros barn fram till honom, f”r att han skulle l„gga
	h„nderna p† dem och bedja; men l„rjungarna visade bort dem.
019:014 D† sade Jesus: ˝L†ten barnen vara, och f”rmenen dem icke att
	komma till mig; ty himmelriket h”r s†dana till.˝
019:015 Och han lade h„nderna p† dem och gick sedan d„rifr†n.

019:016 D† tr„dde en man fram till honom och sade: ˝M„stare, vad gott
	skall jag g”ra f”r att f† evigt liv?˝
019:017 Han sade till honom: ˝Varf”r fr†gar du mig om vad som „r gott?
	En finnes som „r god.  Men vill du ing† i livet, s† h†ll buden.˝
019:018 Han fr†gade: ˝Vilka?˝  Jesus svarade: ˝'Du skall icke dr„pa', 'Du
	skall icke beg† „ktenskapsbrott', 'Du skall icke stj„la', 'Du
	skall icke b„ra falskt vittnesb”rd',
019:019 'Hedra din fader och din moder' och 'Du skall „lska din n„sta
	s†som dig sj„lv.'˝
019:020 D† sade den unge mannen till honom: ˝Allt detta har jag h†llit.
	Vad fattas mig „nnu?˝
019:021 Jesus svarade honom: ˝Vill du vara fullkomlig, s† g† bort och
	s„lj vad du „ger och giv †t de fattiga; d† skall du f† en skatt
	i himmelen.  Och kom sedan och f”lj mig.˝
019:022 Men n„r den unge mannen h”rde detta, gick han bedr”vad bort, ty
	han hade m†nga „godelar.
019:023 D† sade Jesus till sina l„rjungar: ˝Sannerligen s„ger jag eder:
	F”r den som „r rik „r det sv†rt att komma in i himmelriket.
019:024 Ja, jag s„ger eder: Det „r l„ttare f”r en kamel att komma in
	genom ett n†ls”ga, „n f”r den som „r rik att komma in i Guds
	rike.˝
019:025 N„r l„rjungarna h”rde detta, blevo de mycket h„pna och sade:
	˝Vem kan d† bliva fr„lst?˝
019:026 Men Jesus s†g p† dem och sade till dem: ˝F”r m„nniskor „r detta
	om”jligt, men f”r Gud „r allting m”jligt.˝

019:027 D† tog Petrus till orda och sade till honom: ˝Se, vi hava
	”vergivit allt och f”ljt dig; vad skola vi f† d„rf”r?˝
019:028 Jesus svarade dem: ˝Sannerligen s„ger jag eder: N„r v„rlden
	f”des p† nytt, d† n„r M„nniskosonen s„tter sig p† sin h„rlighets
	tron, d† skolen ocks† I, som haven efterf”ljt mig, f† sitta p†
	tolv troner s†som domare ”ver Israels tolv stammar.
019:029 Och var och en som har ”vergivit hus, eller br”der eller
	systrar, eller fader eller moder, eller barn, eller jordagods,
	f”r mitt namns skull, han skall f† m†ngfaldigt igen, och skall
	f† evigt liv till arvedel.
019:030 Men m†nga som „ro de f”rsta skola bliva de sista, och m†nga som
	„ro de sista skola bliva de f”rsta.˝
020:001 ˝Ty med himmelriket „r det, s†som n„r en husbonde bittida om
	morgonen gick ut f”r att leja †t sig arbetare till sin ving†rd.
020:002 Och n„r han hade kommit ”verens med arbetarna om en viss
	dagspenning, s„nde han dem till sin ving†rd.
020:003 N„r han sedan gick ut vid tredje timmen, fick han se n†gra andra
	st† sysslol”sa p† torget;
020:004 och han sade till dem: 'G†n ock I till min ving†rd, s† skall jag
	giva eder vad sk„ligt „r.'
020:005 Och de gingo.  Źter gick han ut vid sj„tte timmen och vid nionde
	och gjorde sammalunda.
020:006 Ocks† vid elfte timmen gick han ut och fann d† n†gra andra st†
	d„r; och han sade till dem: 'Varf”r st†n I h„r hela dagen
	sysslol”sa?'
020:007 De svarade honom: 'D„rf”r att ingen har lejt oss.'  D† sade han
	till dem: 'G†n ock I till min ving†rd.'
020:008 N„r det s† hade blivit afton, sade ving†rdens herre till sin
	f”rvaltare: 'Kalla fram arbetarna och giv dem deras l”n, men
	begynn med de sista och g† s† tillbaka „nda till de f”rsta.'
020:009 D† nu de kommo fram, som voro lejda vid elfte timmen, fick var
	och en av dem full dagspenning.
020:010 N„r sedan de f”rsta kommo, trodde de att de skulle f† mer, men
	ocks† var och en av dem fick samma dagspenning.
020:011 N„r de s† fingo, knorrade de mot husbonden.
020:012 och sade: 'Dessa sista hava arbetat allenast en timme, och du
	har „nd† st„llt dem lika med oss, som hava burit dagens tunga
	och solens hetta?'
020:013 D† svarade han en av dem och sade: 'Min v„n, jag g”r dig ingen
	or„tt.  Kom du icke ”verens med mig om den dagspenningen?
020:014 Tag vad dig tillkommer och g†.  Men †t denne siste vill jag giva
	lika mycket som †t dig.
020:015 Har jag icke lov att g”ra s†som jag vill med det som „r mitt?
	Eller skall du med onda ”gon se p† att jag „r s† god?'  --
020:016 S† skola de sista bliva de f”rsta, och de f”rsta bliva de
	sista.˝

020:017 D† nu Jesus ville g† upp till Jerusalem, tog han till sig de
	tolv, s† att de voro allena; och under v„gen sade han till dem:
020:018 ˝Se, vi g† nu upp till Jerusalem, och M„nniskosonen skall bliva
	”verl„mnad †t ”verstepr„sterna och de skriftl„rde, och de skola
	d”ma honom till d”den
020:019 och ”verl„mna honom †t hedningarna till att begabbas och gisslas
	och korsf„stas; men p† tredje dagen skall han uppst† igen.˝

020:020 D† tr„dde Sebedeus' s”ners moder fram till honom med sina s”ner
	och f”ll ned f”r honom och ville beg„ra n†got av honom.
020:021 Han fr†gade henne: ˝Vad vill du?˝  Hon svarade honom: ˝S„g att i
	ditt rike den ene av dessa mina tv† s”ner skall f† sitta p† din
	h”gra sida, och den andre p† din v„nstra.˝
020:022 Men Jesus svarade och sade: ˝I veten icke vad I beg„ren.  Kunnen
	I dricka den kalk som jag skall dricka?˝  De svarade honom: ˝Det
	kunna vi.˝
020:023 D† sade han till dem: ˝Ja, v„l skolen I f† dricka min kalk, men
	platsen p† min h”gra sida och platsen p† min v„nstra tillkommer
	det icke mig att bortgiva, utan de skola tillfalla dem f”r vilka
	s† „r best„mt av min Fader.˝

020:024 N„r de tio andra h”rde detta, blevo de misslynta p† de tv†
	br”derna.
020:025 D† kallade Jesus dem till sig och sade: ˝I veten att furstarna
	upptr„da mot sina folk s†som herrar, och att de m„ktige l†ta
	folken k„nna sin myndighet.
020:026 S† „r det icke bland eder; utan den som vill bliva st”rst bland
	eder, han vare de andras tj„nare,
020:027 och den som vill vara fr„mst bland eder, han vare de andras
	dr„ng,
020:028 likasom M„nniskosonen har kommit, icke f”r att l†ta tj„na sig,
	utan f”r att tj„na och giva sitt liv till l”sen f”r m†nga.˝
020:029 N„r de sedan gingo ut ifr†n Jeriko, f”ljde honom mycket folk.
020:030 Och se, tv† blinda sutto d„r vid v„gen.  N„r dessa h”rde att det
	var Jesus som gick d„r fram, ropade de och sade: ˝Herre,
	f”rbarma dig ”ver oss, du Davids son.˝
020:031 Och folket tillsade dem str„ngeligen att de skulle tiga; men de
	ropade dess mer och sade: ˝Herre, f”rbarma dig ”ver oss, du
	Davids son.˝
020:032 D† stannade Jesus och kallade dem till sig och sade: ˝Vad viljen
	I att jag skall g”ra eder?˝
020:033 De svarade honom: ˝Herre, l†t v†ra ”gon bliva ”ppnade.˝
020:034 D† f”rbarmade sig Jesus ”ver dem och r”rde vid deras ”gon, och
	strax fingo de sin syn och f”ljde honom.

021:001 N„r de nu nalkades Jerusalem och kommo till Betfage vid
	Oljeberget, d† s„nde Jesus †stad tv† l„rjungar
021:002 och sade till dem: ˝G†n in i byn som ligger mitt framf”r eder,
	s† skolen I strax finna en †sninna st† d„r bunden och en f†le
	bredvid henne; l”sen dem och f”ren dem till mig.
021:003 Och om n†gon s„ger n†got till eder, s† skolen I svara: 'Herren
	beh”ver dem'; d† skall han strax sl„ppa dem.˝
021:004 Detta har skett, f”r att det skulle fullbordas, som var sagt
	genom profeten som sade:

021:005   ˝S„gen till dottern Sion:
	  'Se, din konung kommer till dig,
	  saktmodig, ridande p† en †sna,
	  p† en arbets†sninnas f†le.'˝

021:006 Och l„rjungarna gingo †stad och gjorde s†som Jesus hade befallt
	dem
021:007 och ledde till honom †sninnan och f†len; och de lade sina
	mantlar p† denne, och han satte sig d„rovanp†.
021:008 Och folkskaran, som var mycket stor, bredde ut sina mantlar p†
	v„gen; men somliga skuro kvistar av tr„den och str”dde p† v„gen.
021:009 Och folket, b†de de som gingo f”re honom och de som f”ljde
	efter, ropade och sade:
	  ˝Hosianna Davids son!
	  V„lsignad vare han som kommer,
	  i Herrens namn.
	  Hosianna i h”jden!˝

021:010 N„r han s† drog in i Jerusalem, kom hela staden i r”relse, och
	man fr†gade: ˝Vem „r denne?˝
021:011 Och folket sade: ˝Det „r Jesus, profeten, fr†n Nasaret i
	Galileen.˝

021:012 Och Jesus gick in i helgedomen.  Och han drev ut alla dem som
	s†lde och k”pte i helgedomen, och han st”tte omkull v„xlarnas
	bord och duvom†nglarnas s„ten.
021:013 Och han sade till dem: ˝Det „r skrivet: 'Mitt hus skall kallas
	ett b”nehus.'  Men I g”ren det till en r”varkula.˝

021:014 Och blinda och halta kommo fram till honom i helgedomen, och han
	botade dem.
021:015 Men n„r ”verstepr„sterna och de skriftl„rde s†go de under som
	han gjorde, och s†go barnen som ropade i helgedomen och sade:
	˝Hosianna Davids son!˝, d† f”rtr”t detta dem;
021:016 och de sade till honom: ˝H”r du vad dessa s„ga?˝  D† svarade
	Jesus dem: ˝Ja; haven I aldrig l„st:
	  'Av barns och spenabarns mun
	  har du berett dig lov'?˝
021:017 D„refter l„mnade han dem och gick ut ur staden till Betania och
	stannade d„r ”ver natten.

021:018 N„r han sedan p† morgonen gick in till staden igen, blev han
	hungrig.
021:019 Och d† han fick se ett fikontr„d vid v„gen, gick han fram till
	det, men fann intet d„rp†, utom allenast l”v.  D† sade han till
	det: ˝Aldrig n†gonsin mer skall frukt v„xa p† dig.˝  Och strax
	f”rtorkades fikontr„det.
021:020 N„r l„rjungarna s†go detta, f”rundrade de sig och sade: ˝Huru
	kunde fikontr„det s† i hast f”rtorkas?˝
021:021 D† svarade Jesus och sade till dem: ˝Sannerligen s„ger jag eder:
	Om I haven tro och icke tvivlen, s† skolen I icke allenast kunna
	g”ra s†dant som skedde med fikontr„det, utan I skolen till och
	med kunna s„ga till detta berg: 'H„v dig upp och kasta dig i
	havet', och det skall ske.
021:022 Och allt vad I med tro bedjen om i eder b”n, det skolen I f†.˝

021:023 N„r han d„refter hade kommit in i helgedomen, tr„dde
	”verstepr„sterna och folkets „ldste fram till honom, d„r han
	undervisade; och de sade: ˝Med vad myndighet g”r du detta?  Och
	vem har givit dig s†dan myndighet?˝
021:024 Jesus svarade och sade till dem: ˝Ocks† jag vill st„lla en fr†ga
	till eder; om I svaren mig p† den, s† skall ock jag s„ga eder
	med vad myndighet jag g”r detta˝.
021:025 Johannes' d”pelse, varifr†n var den: fr†n himmelen eller fr†n
	m„nniskor?˝  D† ”verlade de med varandra och sade: ˝Om vi svara:
	'Fr†n himmelen', s† fr†gar han oss: 'Varf”r trodden I honom d†
	icke?'
021:026 Men om vi svara: 'Fr†n m„nniskor', d† m†ste vi frukta f”r
	folket, ty alla h†lla de Johannes f”r en profet.˝
021:027 De svarade allts† Jesus och sade: ˝Vi veta det icke.˝  D† sade
	ock han till dem: ˝S† s„ger icke heller jag eder med vad
	myndighet jag g”r detta.

021:028 Men vad synes eder?  En man hade tv† s”ner.  Och han kom till
	den f”rste och sade: 'Min son, g† i dag och arbeta i ving†rden.'
021:029 Han svarade och sade: 'Jag vill icke'; men efter†t †ngrade han
	sig och gick.
021:030 Och han kom till den andre och sade sammalunda.  D† svarade
	denne och sade: 'Ja, herre'; men han gick icke,
021:031 Vilken av de tv† gjorde vad fadern ville?˝  De svarade: ˝Den
	f”rste.˝  Jesus sade till dem: ˝Ja, sannerligen s„ger jag eder:
	Publikaner och sk”kor skola f”rr g† in i Guds rike „n I.
021:032 Ty Johannes kom och l„rde eder r„ttf„rdighetens v„g, och I
	trodden honom icke, men publikaner och sk”kor trodde honom.  Och
	fast„n I s†gen detta, †ngraden I eder icke heller efter†t, s†
	att I trodden honom.

021:033 H”ren nu en annan liknelse: En husbonde planterade en ving†rd,
	och han satte st„ngsel omkring den och h”gg ut ett presskar
	d„rinne och byggde ett vakttorn; d„refter lejde han ut den †t
	ving†rdsm„n och for utrikes.
021:034 N„r sedan frukttiden nalkades, s„nde han sina tj„nare till
	ving†rdsm„nnen f”r att uppb„ra frukten †t honom.
021:035 Men ving†rdsm„nnen togo fatt p† hans tj„nare, och en
	misshandlade de, en annan dr„pte de, en tredje stenade de.
021:036 Źter s„nde han †stad andra tj„nare, flera „n de f”rra, men de
	gjorde med dem sammalunda.
021:037 Slutligen s„nde han till dem sin son, ty han t„nkte: 'De skola
	v„l hava f”rsyn f”r min son.'
021:038 Men n„r ving†rdsm„nnen fingo se hans son, sade de till varandra:
	'Denne „r arvingen; kom, l†t oss dr„pa honom, s† f† vi hans
	arv.'
021:039 Och de togo fatt p† honom och f”rde honom ut ur ving†rden och
	dr„pte honom.
021:040 N„r nu ving†rdens herre kommer, vad skall han d† g”ra med de
	ving†rdsm„nnen?˝
021:041 De svarade honom: ˝Eftersom de hava illa gjort, skall han illa
	f”rg”ra dem, och ving†rden skall han l„mna †t andra ving†rdsm„n,
	som giva honom frukten, n„r tiden d„rtill „r inne.˝
021:042 Jesus sade till dem: ˝Ja, haven I aldrig l„st i skrifterna:
	  'Den sten som byggningsm„nnen f”rkastade.
	  den har blivit en h”rnsten;
	  av Herren har den blivit detta,
	  och underbar „r den i v†ra ”gon'?
021:043 D„rf”r s„ger jag eder att Guds rike skall tagas ifr†n eder, och
	givas †t ett folk som b„r dess frukt.˝
021:044 

021:045 D† nu ”verstepr„sterna och faris‚erna h”rde hans liknelser,
	f”rstodo de att det var om dem som han talade.
021:046 Och de hade g„rna velat gripa honom, men de fruktade f”r folket,
	eftersom man h”ll honom f”r en profet.

022:001 Och Jesus begynte †ter tala till dem i liknelser och sade:

022:002 ˝Med himmelriket „r det, s†som n„r en konung gjorde br”llop †t
	sin son.
022:003 Han s„nde ut sina tj„nare f”r att kalla till br”llopet dem som
	voro bjudna; men de ville icke komma.
022:004 Źter s„nde han ut andra tj„nare och befallde dem att s„ga till
	dem som voro bjudna: 'Jag har nu tillrett min m†ltid, mina oxar
	och min g”dboskap „ro slaktade, och allt „r redo; kommen till
	br”llopet.'
022:005 Men de aktade icke d„rp†, utan gingo bort, den ene till sitt
	jordagods, den andre till sin k”penskap.
022:006 Och de ”vriga grepo hans tj„nare och misshandlade och dr„pte
	dem.
022:007 D† blev konungen vred och s„nde ut sitt krigsfolk och f”rgjorde
	dr†parna och br„nde upp deras stad.
022:008 D„refter sade han till sina tj„nare: 'Br”llopet „r tillrett, men
	de som voro bjudna voro icke v„rdiga.
022:009 G†n d„rf”r ut till v„gsk„len och bjuden till br”llopet alla som
	I tr„ffen p†.'
022:010 Och tj„narna gingo ut p† v„garna och samlade tillhopa alla som
	de tr„ffade p†, b†de onda och goda, och br”llopssalen blev full
	av bordsg„ster.
022:011 Men n„r konungen nu kom in f”r att se p† g„sterna, fick han d„r
	se en man som icke var kl„dd i br”llopskl„der.
022:012 D† sade han till honom: 'Min v„n, huru har du kommit hitin, d†
	du icke b„r br”llopskl„der?'  Och han kunde intet svara.
022:013 D† sade konungen till tj„narna: 'Gripen honom vid h„nder och
	f”tter, och kasten honom ut i m”rkret h„rutanf”r.'  D„r skall
	vara gr†t och tandagnisslan.
022:014 Ty m†nga „ro kallade, men f† utvalda.˝

022:015 D„refter gingo faris‚erna bort och fattade det beslutet att de
	skulle s”ka sn„rja honom genom n†got hans ord.
022:016 Och de s„nde till honom sina l„rjungar, tillika med
	herodianerna, och l„to dem s„ga: ˝M„stare, vi veta att du „r
	sannf„rdig och l„r om Guds v„g vad sant „r, utan att fr†ga efter
	n†gon; ty du ser icke till personen.
022:017 S† s„g oss d†: Vad synes dig?  Žr det lovligt att giva kejsaren
	skatt, eller „r det icke lovligt?˝
022:018 Men Jesus m„rkte deras ondska och sade: ˝Varf”r s”ken I att
	sn„rja mig, I skrymtare?
022:019 L†ten mig se skattepenningen.˝  D† l„mnade de fram till honom en
	penning.
022:020 D„refter fr†gade han dem: ˝Vems bild och ”verskrift „r detta?˝
022:021 De svarade: ˝Kejsarens.˝  D† sade han till dem: ˝S† given d†
	kejsaren vad kejsaren tillh”r, och Gud vad Gud tillh”r.˝
022:022 N„r de h”rde detta, f”rundrade de sig.  Och de l„mnade honom och
	gingo sin v„g.

022:023 Samma dag tr„dde n†gra sadduc‚er fram till honom och ville p†st†
	att det icke gives n†gon uppst†ndelse; de fr†gade honom
022:024 och sade: ˝M„stare, Moses har sagt: 'Om n†gon d”r barnl”s, s†
	skall hans broder i hans st„lle „kta hans hustru och skaffa
	avkomma †t sin broder.'
022:025 Nu voro hos oss sju br”der.  Den f”rste tog sig hustru och dog,
	och eftersom han icke hade n†gon avkomma, l„mnade han sin hustru
	efter sig †t sin broder.
022:026 Sammalunda ock den andre och den tredje, allt intill den sjunde.
022:027 Sist av alla dog hustrun.
022:028 Vilken av de sju skall d† vid uppst†ndelsen f† henne till
	hustru?  De hade ju alla „ktat henne.˝
022:029 Jesus svarade och sade till dem: ˝I faren vilse, ty I f”rst†n
	icke skrifterna, ej heller Guds kraft.
022:030 Vid uppst†ndelsen taga m„n sig icke hustrur, ej heller givas
	hustrur †t m„n, utan de „ro d† s†som „nglarna i himmelen.
022:031 Men vad nu ang†r de d”das uppst†ndelse, haven I icke l„st vad
	eder „r sagt av Gud:
022:032 'Jag „r Abrahams Gud och Isaks Gud och Jakobs Gud'?  Han „r en
	Gud icke f”r d”da, utan f”r levande.˝
022:033 N„r folket h”rde detta, h„pnade de ”ver hans undervisning.

022:034 Men n„r faris‚erna fingo h”ra att han hade stoppat munnen till
	p† sadduc‚erna, samlade de sig tillhopa;
022:035 och en av dem, som var lagklok, ville sn„rja honom och fr†gade:
022:036 ˝M„stare, vilket „r det yppersta budet i lagen?˝
022:037 D† svarade han honom: ˝'Du skall „lska HERREN, din Gud, av allt
	ditt hj„rta och av all din sj„l och av allt ditt f”rst†nd.'
022:038 Detta „r det yppersta och f”rn„msta budet.
022:039 D„rn„st kommer ett som „r detta likt: 'Du skall „lska din n„sta
	s†som dig sj„lv.'
022:040 P† dessa tv† bud h„nger hela lagen och profeterna.˝

022:041 Men d† nu faris‚erna voro f”rsamlade, fr†gade Jesus dem
022:042 och sade: ˝Vad synes eder om Messias, vems son „r han?˝  De
	svarade honom: ˝Davids.˝
022:043 D† sade han till dem: ˝Huru kan d† David, genom andeingivelse,
	kalla honom 'herre'?  Han s„ger ju:
022:044   'Herren sade till min herre:
	  S„tt dig p† min h”gra sida,
	  till dess jag har lagt dina fiender
	  under dina f”tter.'
022:045 Om nu David kallar honom 'herre', huru kan han d† vara hans
	son?˝
022:046 Och ingen f”rm†dde svara honom ett ord.  Ej heller dristade sig
	n†gon fr†n den dagen att vidare st„lla n†gon fr†ga till honom.

023:001 D„refter talade Jesus till folket och till sina l„rjungar
023:002 och sade:

	˝P† Moses' stol hava de skriftl„rde och faris‚erna satt sig.
023:003 D„rf”r, allt vad de s„ga eder, det skolen I g”ra och h†lla, men
	efter deras g„rningar skolen I icke g”ra; ty de s„ga, men g”ra
	icke.
023:004 De binda ihop tunga b”rdor och l„gga dem p† m„nniskornas
	skuldror, men sj„lva vilja de icke r”ra ett finger f”r att
	flytta dem.
023:005 Och alla sina g„rningar g”ra de f”r att bliva sedda av
	m„nniskorna.  De g”ra sina b”neremsor breda och h”rntofsarna p†
	sina mantlar stora.
023:006 De vilja g„rna hava de fr„msta platserna vid g„stabuden och
	sitta fr„mst i synagogorna
023:007 och vilja g„rna bliva h„lsade p† torgen och av m„nniskorna
	kallas 'rabbi'.
023:008 Men I skolen icke l†ta kalla eder 'rabbi', ty en „r eder
	M„stare, och I „ren alla br”der.
023:009 Ej heller skolen I kalla n†gon p† jorden eder 'fader', ty en
	„r eder Fader, han som „r i himmelen.
023:010 Ej heller skolen I l†ta kalla eder 'l„rom„stare', ty en „r eder
	l„rom„stare, Kristus.
023:011 Den som „r st”rst bland eder, han vare de andras tj„nare.
023:012 Men den som upph”jer sig, han skall bliva f”r”dmjukad, och den
	som ”dmjukar sig, han skall bliva upph”jd.

023:013 Ve eder, I skriftl„rde och faris‚er, I skrymtare, som tillsluten
	himmelriket f”r m„nniskorna!  Sj„lva kommen I icke ditin, och
	dem som vilja komma dit tillst„djen I icke att komma in.
023:014 

023:015 Ve eder, I skriftl„rde och faris‚er, I skrymtare, som faren
	omkring ”ver vatten och land f”r att g”ra en proselyt, och n„r
	n†gon har blivit det, g”ren I honom till ett Gehennas barn,
	dubbelt v„rre „n I sj„lva „ren!

023:016 Ve eder, I blinde ledare, som s„gen: 'Om n†gon sv„r vid templet,
	s† betyder det intet; men om n†gon sv„r vid guldet i templet, d†
	„r han bunden av sin ed'!
023:017 I d†raktige och blinde, vilket „r d† f”rmer, guldet eller
	templet, som har helgat guldet?
023:018 S† ock: 'Om n†gon sv„r vid altaret, s† betyder det intet; men om
	n†gon sv„r vid offerg†van som ligger d„rp†, d† „r han bunden av
	sin ed.'
023:019 I blinde, vilket „r d† f”rmer, offerg†van eller altaret, som
	helgar offerg†van?
023:020 Den som sv„r vid altaret, han sv„r allts† b†de vid detta och vid
	allt som ligger d„rp†.
023:021 Och den som sv„r vid templet, han sv„r b†de vid detta och vid
	honom som bor d„ri.
023:022 Och den som sv„r vid himmelen, han sv„r b†de vid Guds tron och
	vid honom som sitter d„rp†.

023:023 Ve eder, I skriftl„rde och faris‚er.  I skrymtare, som given
	tionde av mynta och dill och kummin, men underl†ten det som „r
	viktigast i lagen, n„mligen r„tten och barmh„rtigheten och
	troheten!  Det ena borden I g”ra, men icke underl†ta det andra.
023:024 I blinde ledare, som silen bort myggan och sv„ljen kamelen!

023:025 Ve eder, I skriftl„rde och faris‚er, I skrymtare, som g”ren det
	yttre av b„garen och fatet rent, medan de inuti „ro fulla av vad
	I haven f”rv„rvat genom rofferi och om„ttlig ondska!
023:026 Du blinde faris‚, g”r f”rst insidan av b„garen ren, f”r att
	sedan ocks† dess utsida m† bliva ren.

023:027 Ve eder, I skriftl„rde och faris‚er, I skrymtare, som „ren lika
	vitmenade gravar, vilka v„l utanp† synas prydliga, men inuti „ro
	fulla av de d”das ben och allt slags orenlighet!
023:028 S† synens ock I utv„rtes f”r m„nniskorna r„ttf„rdiga, men
	inv„rtes „ren I fulla av skrymteri och or„ttf„rdighet.

023:029 Ve eder, I skriftl„rde och faris‚er, I skrymtare, som byggen upp
	profeternas gravar och pryden de r„ttf„rdigas grifter
023:030 och s„gen: 'Om vi hade levat p† v†ra f„ders tid, s† skulle vi
	icke hava varit delaktiga med dem i profeternas blod'!
023:031 S† vittnen I d† om eder sj„lva, att I „ren barn av dem som
	dr„pte profeterna.
023:032 N†v„l, uppfyllen d† I edra f„ders m†tt.
023:033 I ormar, I huggormars avf”da, huru skullen I kunna s”ka undg†
	att d”mas till Gehenna?
023:034 Se, d„rf”r s„nder jag till eder profeter och vise och
	skriftl„rde.  Somliga av dem skolen I dr„pa och korsf„sta, och
	somliga av dem skolen I gissla i edra synagogor och f”rf”lja
	ifr†n den ena staden till den andra.
023:035 Och s† skall ”ver eder komma allt r„ttf„rdigt blod som „r
	utgjutet p† jorden, „nda ifr†n den r„ttf„rdige Abels blod intill
	Sakarias', Barakias' sons blod, hans som I dr„pten mellan
	templet och altaret.
023:036 Sannerligen s„ger jag eder: Allt detta skall komma ”ver detta
	sl„kte.

023:037 Jerusalem, Jerusalem, du som dr„per profeterna och stenar dem
	som „ro s„nda till dig!  Huru ofta har jag icke velat f”rsamla
	dina barn, likasom h”nan f”rsamlar sina kycklingar under sina
	vingar!  Men I haven icke velat.
023:038 Se, edert hus skall komma att st† ”vergivet och ”de.
023:039 Ty jag s„ger eder: H„refter skolen I icke f† se mig, intill den
	tid d† I s„gen:
	  'V„lsignad vare han som kommer,
	  i Herrens namn.'˝

024:001 Och Jesus gick d„rifr†n, ut ur helgedomen.  Hans l„rjungar
	tr„dde d† fram och b†do honom giva akt p† helgedomens byggnader.
024:002 D† svarade han och sade till dem: ˝Ja, I sen nu allt detta; men
	sannerligen s„ger jag eder: H„r skall icke l„mnas sten p† sten;
	allt skall bliva nedbrutet.˝
024:003 N„r han sedan satt p† Oljeberget, tr„dde hans l„rjungar fram
	till honom, medan de voro allena, och sade: ˝S„g oss n„r detta
	skall ske, och vad som bliver tecknet till din tillkommelse och
	tidens „nde.˝
024:004 D† svarade Jesus och sade till dem:

	˝Sen till, att ingen f”rvillar eder.
024:005 Ty m†nga skola komma under mitt namn och s„ga: 'Jag „r Messias'
	och skola f”rvilla m†nga.
024:006 Och I skolen f† h”ra krigslarm och rykten om krig; sen d† till,
	att I icke f”rloren besinningen, ty s†dant m†ste komma, men
	d„rmed „r „nnu icke „nden inne.
024:007 Ja, folk skall resa sig upp mot folk och rike mot rike, och det
	skall bliva hungersn”d och jordb„vningar p† den ena orten efter
	den andra;
024:008 men allt detta „r allenast begynnelsen till 'f”dslov†ndorna'.
024:009 D† skall man prisgiva eder till misshandling, och man skall
	dr„pa eder, och I skolen bliva hatade av alla folk, f”r mitt
	namns skull.
024:010 Och d† skola m†nga komma p† fall, och den ene skall f”rr†da den
	andre, och den ene skall hata den andre.
024:011 Och m†nga falska profeter skola uppst† och skola f”rvilla m†nga.
024:012 Och d„rigenom att lagl”sheten f”r”kas, skall k„rleken hos de
	flesta kallna.
024:013 Men den som „r st†ndaktig intill „nden, han skall bliva fr„lst.
024:014 Och detta evangelium om riket skall bliva predikat i hela
	v„rlden, till ett vittnesb”rd f”r alla folk.  Och sedan skall
	„nden komma.

024:015 N„r I nu f†n se 'f”r”delsens styggelse', om vilken „r talat
	genom profeten Daniel, st† p† helig plats -- den som l„ser
	detta, han give akt d„rp† --
024:016 d† m† de som „ro i Judeen fly bort till bergen,
024:017 och den som „r p† taket m† icke stiga ned f”r att h„mta vad som
	finnes i hans hus,
024:018 och den som „r ute p† marken m† icke v„nda tillbaka f”r att
	h„mta sin mantel.
024:019 Och ve dem som „ro havande, eller som giva di p† den tiden!
024:020 Men bedjen att eder flykt icke m† ske om vintern eller p†
	sabbaten.
024:021 Ty d† skall det bliva 'en stor vederm”da, vars like icke har
	f”rekommit allt ifr†n v„rldens begynnelse intill nu', ej heller
	n†gonsin skall f”rekomma.
024:022 Och om den tiden icke bleve f”rkortad, s† skulle intet k”tt
	bliva fr„lst; men f”r de utvaldas skull skall den tiden bliva
	f”rkortad.

024:023 Om n†gon d† s„ger till eder: 'Se h„r „r Messias', eller: 'D„r „r
	han', s† tron det icke.
024:024 Ty m„nniskor som falskeligen s„ga sig vara Messias skola uppst†,
	s† ock falska profeter, och de skola g”ra stora tecken och
	under, f”r att, om m”jligt f”rvilla j„mv„l de utvalda.
024:025 Jag har nu sagt eder det f”rut.
024:026 D„rf”r, om man s„ger till eder: 'Se, han „r i ”knen', s† g†n
	icke ditut, eller: 'Se, han „r inne i huset', s† tron det icke.
024:027 Ty s†som ljungelden, n„r den g†r ut fr†n ”ster, synes „nda till
	v„ster, s† skall M„nniskosonens tillkommelse vara.  --
024:028 D„r †teln „r, dit skola rovf†glarna f”rsamla sig.

024:029 Men strax efter den tidens vederm”da skall solen f”rm”rkas och
	m†nen upph”ra att giva sitt sken, och stj„rnorna skola falla
	ifr†n himmelen, och himmelens makter skola b„va.
024:030 Och d† skall M„nniskosonens tecken visa sig p† himmelen, och
	alla sl„kter p† jorden skola d† j„mra sig.  Och man skall f† se
	'M„nniskosonen komma p† himmelens skyar' med stor makt och
	h„rlighet.
024:031 Och han skall s„nda ut sina „nglar med starkt basunljud, och de
	skola f”rsamla hans utvalda fr†n de fyra v„derstrecken, fr†n
	himmelens ena „nda till den andra.
024:032 Ifr†n fikontr„det m†n I h„r h„mta en liknelse.  N„r dess kvistar
	begynna att f† save och l”ven spricka ut, d† veten I att
	sommaren „r n„ra.
024:033 Likas†, n„r I sen allt detta, d† kunnen I ock veta att han „r
	n„ra och st†r f”r d”rren.
024:034 Sannerligen s„ger jag eder: Detta sl„kte skall icke f”rg†s,
	f”rr„n allt detta sker.
024:035 Himmel och jord skola f”rg†s, men mina ord skola aldrig f”rg†s.
024:036 Men om den dagen och den stunden vet ingen n†got, icke ens
	„nglarna i himmelen, ingen utom Fadern allena.

024:037 Ty s†som det skedde p† Noas tid, s† skall det ske vid
	M„nniskosonens tillkommelse.
024:038 S†som m„nniskorna levde p† den tiden, f”re floden: de †to och
	drucko, m„n togo sig hustrur, och hustrur g†vos †t m„n, „nda
	till den dag d† Noa gick in i arken;
024:039 och de visste av intet, f”rr„n floden kom och tog dem
	allasammans bort -- s† skall det ske vid M„nniskosonens
	tillkommelse.
024:040 D† skola tv† m„n vara tillsammans ute p† marken; en skall bliva
	upptagen, och en skall l„mnas kvar.
024:041 Tv† kvinnor skola mala p† samma kvarn; en skall bliva upptagen,
	och en skall l„mnas kvar.
024:042 Vaken f”rdenskull; ty I veten icke vilken dag v†r Herre kommer.
024:043 Men det f”rst†n I v„l, att om husbonden visste under vilken
	nattv„kt tjuven skulle komma, s† vakade han och tillstadde icke
	att n†gon br”t sig in i hans hus.
024:044 Varen d„rf”r ock I redo; ty i en stund d† I icke v„nten det
	skall M„nniskosonen komma.

024:045 Finnes nu n†gon trogen och f”rst†ndig tj„nare, som av sin herre
	har blivit satt ”ver hans husfolk f”r att giva dem mat i r„tt
	tid --
024:046 salig „r d† den tj„naren, om hans herre, n„r han kommer, finner
	honom g”ra s†.
024:047 Sannerligen s„ger jag eder: Han skall s„tta honom ”ver allt vad
	han „ger.
024:048 Men om s† „r, att tj„naren „r en ond man, som s„ger i sitt
	hj„rta: 'Min herre kommer icke s† snart',
024:049 och han begynner sl† sina medtj„nare och „ter och dricker med
	dem som „ro druckna,
024:050 d† skall den tj„narens herre komma p† en dag d† han icke v„ntar
	det, och i en stund d† han icke t„nker sig det,
024:051 och han skall l†ta hugga honom i stycken och l†ta honom f† sin
	del med skrymtare.  D„r skall vara gr†t och tandagnisslan.˝

025:001 ˝D† skall det vara med himmelriket, s†som n„r tio jungfrur togo
	sina lampor och gingo ut f”r att m”ta brudgummen.
025:002 Men fem av dem voro of”rst†ndiga, och fem voro f”rst†ndiga.
025:003 De of”rst†ndiga togo v„l sina lampor, men togo ingen olja med
	sig.
025:004 De f”rst†ndiga †ter togo olja i sina k„rl, tillika med lamporna.
025:005 D† nu brudgummen dr”jde, blevo de alla s”mniga och somnade.
025:006 Men vid midnattstiden lj”d ett anskri: 'Se brudgummen kommer!
	G†n ut och m”ten honom.'
025:007 D† stodo alla jungfrurna upp och redde till sina lampor.
025:008 Och de of”rst†ndiga sade till de f”rst†ndiga: 'Given oss av eder
	olja, ty v†ra lampor slockna.'
025:009 Men de f”rst†ndiga svarade och sade: 'Nej, den skulle ingalunda
	r„cka till f”r b†de oss och eder.  G†n hellre bort till dem som
	s„lja, och k”pen †t eder.'
025:010 Men n„r de gingo bort f”r att k”pa, kom brudgummen, och de som
	voro redo gingo in med honom till br”llopet, och d”rren st„ngdes
	igen.
025:011 Omsider kommo ock de andra jungfrurna och sade: 'Herre, herre,
	l†t upp f”r oss.'
025:012 Men han svarade och sade: 'Sannerligen s„ger jag eder: Jag k„nner
	eder icke.'
025:013 Vaken f”rdenskull; ty I veten icke dagen, ej heller stunden.

025:014 Ty det skall ske, likasom n„r en man som ville fara utrikes
	kallade till sig sina tj„nare och ”verl„mnade †t dem sina
	„godelar;
025:015 †t en gav han fem pund, †t en annan tv† och †t en tredje ett
	pund, †t var och en efter hans f”rm†ga, och for utrikes.
025:016 Strax gick d† den som hade f†tt de fem punden bort och
	f”rvaltade dem s†, att han med dem vann andra fem pund.
025:017 Den som hade f†tt de tv† punden vann p† samma s„tt andra tv†.
025:018 Men den som hade f†tt ett pund gick bort och gr„vde en grop i
	jorden och g”mde d„r sin herres penningar.
025:019 En l†ng tid d„refter kom tj„narnas herre hem och h”ll r„kenskap
	med dem.
025:020 D† tr„dde den fram, som hade f†tt de fem punden, och bar fram
	andra fem pund och sade: 'Herre, du ”verl„mnade †t mig fem pund;
	se, andra fem pund har jag vunnit.'
025:021 Hans herre svarade honom: 'R„tt s†, du gode och trogne tj„nare!
	N„r du var satt ”ver det som ringa „r, var du trogen; jag skall
	s„tta dig ”ver mycket.  G† in i din herres gl„dje.'
025:022 S† tr„dde ock den fram, som hade f†tt de tv† punden, och sade:
	'Herre, du ”verl„mnade †t mig tv† pund; se, andra tv† pund har
	jag vunnit.'
025:023 Hans herre svarade honom: 'R„tt s†, du gode och trogne tj„nare!
	N„r du var satt ”ver det som ringa „r, var du trogen; jag skall
	s„tta dig ”ver mycket.  G† in i din herres gl„dje.'
025:024 Sedan tr„dde ock den fram, som hade f†tt ett pund, och sade:
	'Herre, jag hade l„rt k„nna dig s†som en str„ng man, som vill
	sk”rda, d„r du icke har s†tt, och inb„rga, d„r du icke har
	utstr”tt;
025:025 och av fruktan f”r dig gick jag bort och g”mde ditt pund i
	jorden.  Se h„r har du vad dig tillh”r.'
025:026 D† svarade hans herre och sade till honom: 'Du onde och late
	tj„nare, du visste att jag vill sk”rda, d„r jag icke har s†tt,
	och inb„rga, d„r jag icke har utstr”tt?
025:027 D† borde du ocks† hava satt in mina penningar i en bank, s† att
	jag hade f†tt igen mitt med r„nta, n„r jag kom hem.
025:028 Tagen d„rf”r ifr†n honom hans pund, och given det †t den som har
	de tio punden.
025:029 Ty var och en som har, †t honom skall varda givet, s† att han
	f†r ”ver nog; men den som icke har, fr†n honom skall tagas ocks†
	det han har.
025:030 Och kasten den oduglige tj„naren ut i m”rkret h„rutanf”r.'  D„r
	skall vara gr†t och tandagnisslan.

025:031 Men n„r M„nniskosonen kommer i sin h„rlighet, och alla „nglar
	med honom, d† skall han s„tta sig p† sin h„rlighets tron.
025:032 Och inf”r honom skola f”rsamlas alla folk och han skall skilja
	dem fr†n varandra, s†som en herde skiljer f†ren ifr†n getterna.
025:033 Och f†ren skall han st„lla p† sin h”gra sida, och getterna p†
	den v„nstra.
025:034 D„refter skall Konungen s„ga till dem som st† p† hans h”gra
	sida: 'Kommen, I min Faders v„lsignade, och tagen i besittning
	det rike som „r tillrett †t eder fr†n v„rldens begynnelse.
025:035 Ty jag var hungrig, och I g†ven mig att „ta; jag var t”rstig,
	och I g†ven mig att dricka; jag var husvill, och I g†ven mig
	h„rb„rge,
025:036 naken, och I kl„dden mig; jag var sjuk, och I bes”kten mig; jag
	var i f„ngelse, och I kommen till mig.'
025:037 D† skola de r„ttf„rdiga svara honom och s„ga: 'Herre, n„r s†go
	vi dig hungrig och g†vo dig mat, eller t”rstig och g†vo dig att
	dricka?
025:038 Och n„r s†go vi dig husvill och g†vo dig h„rb„rge, eller naken
	och kl„dde dig?
025:039 Och n„r s†go vi dig sjuk eller i f„ngelse och kommo till dig?'
025:040 D† skall Konungen svara och s„ga till dem: 'Sannerligen s„ger
	jag eder: Vadhelst I haven gjort mot en av dessa mina minsta
	br”der, det haven I gjort mot mig.'

025:041 D„refter skall han ock s„ga till dem som st† p† hans v„nstra
	sida: 'G†n bort ifr†n mig, I f”rbannade, till den eviga
	elden, som „r tillredd †t dj„vulen och hans „nglar.
025:042 Ty jag var hungrig, och I g†ven mig icke att „ta; jag var
	t”rstig, och I g†ven mig icke att dricka;
025:043 jag var husvill, och I g†ven mig icke h„rb„rge, naken, och I
	kl„dden mig icke, sjuk och i f„ngelse, och I bes”kten mig icke.'
025:044 D† skola ocks† de svara och s„ga: 'Herre, n„r s†go vi dig
	hungrig eller t”rstig eller husvill eller naken eller sjuk eller
	i f„ngelse och tj„nade dig icke?'
025:045 D† skall han svara dem och s„ga: 'Sannerligen s„ger jag eder:
	Vadhelst I icke haven gjort mot en av dessa minsta, det haven I
	ej heller gjort mot mig.'
025:046 Och dessa skola d† d† bort till evigt straff, men de r„ttf„rdiga
	till evigt liv.˝

026:001 N„r nu Jesus hade talat allt detta till slut, sade han till sina
	l„rjungar:
026:002 ˝I veten att det tv† dagar h„refter „r p†sk; d† skall
	M„nniskosonen bliva f”rr†dd och utl„mnad till att korsf„stas.˝

026:003 D„refter f”rsamlade sig ”verstepr„sterna och folkets „ldste hos
	”verstepr„sten, som hette Kaifas, i hans hus,
026:004 och r†dslogo om att l†ta gripa Jesus med list och d”da honom.
026:005 Men de sade: ˝Icke under h”gtiden, f”r att ej oroligheter skola
	uppst† bland folket.˝

026:006 Men n„r Jesus var i Betania, i Simon den spet„lskes hus,
026:007 framtr„dde till honom en kvinna som hade med sig en
	alabasterflaska med dyrbar sm”rjelse; denna g”t hon ut ”ver hans
	huvud, d„r han l†g till bords.
026:008 D† l„rjungarna s†go detta, blevo de misslynta och sade: ˝Varf”r
	skulle detta f”rspillas?
026:009 Man hade ju kunnat s„lja det f”r mycket penningar och giva dessa
	†t de fattiga.˝
026:010 N„r Jesus m„rkte detta, sade han till dem: ˝Varf”r oroen I
	kvinnan?  Det „r en god g„rning som hon har gjort mot mig.
026:011 De fattiga haven I ju alltid ibland eder, men mig haven I icke
	alltid.
026:012 N„r hon g”t ut denna sm”rjelse p† min kropp, gjorde hon det
	s†som en tillredelse till min begravning.
026:013 Sannerligen s„ger jag eder: Varhelst i hela v„rlden detta
	evangelium bliver predikat, d„r skall ock det som hon nu har
	gjort bliva omtalat, henne till †minnelse.˝

026:014 D„refter gick en av de tolv, den som hette Judas Iskariot, bort
	till ”verstepr„sterna
026:015 och sade: ˝Vad viljen I giva mig f”r att jag skall ”verl„mna
	honom †t eder?˝  D† v„gde de upp †t honom trettio
	silverpenningar.
026:016 Och fr†n den stunden s”kte han efter l„gligt tillf„lle att
	f”rr†da honom.

026:017 Men p† f”rsta dagen i det osyrade br”dets h”gtid tr„dde
	l„rjungarna fram till Jesus och fr†gade: ˝Var vill du att vi
	skola reda till †t dig att „ta p†skalammet?˝
026:018 Han svarade: ˝G†n in i staden till den och den och s„gen till
	honom: 'M„staren l†ter s„ga: Min tid „r n„ra; hos dig vill jag
	h†lla p†skh”gtid med mina l„rjungar.'˝
026:019 Och l„rjungarna gjorde s†som Jesus hade befallt dem och redde
	till p†skalammet.

026:020 N„r det nu hade blivit afton, lade han sig till bords med de
	tolv.
026:021 Och medan de †to, sade han: ˝Sannerligen s„ger jag eder: En av
	eder skall f”rr†da mig.˝
026:022 D† blevo de mycket bedr”vade och begynte fr†ga honom, var efter
	annan: ˝Icke „r det v„l jag, Herre?˝
026:023 D† svarade han och sade: ˝Den som j„mte mig nu doppade handen i
	fatet, han skall f”rr†da mig.
026:024 M„nniskosonen skall g† bort, s†som det „r skrivet om honom; men
	ve den m„nniska genom vilken M„nniskosonen bliver f”rr†dd!  Det
	hade varit b„ttre f”r den m„nniskan, om hon icke hade blivit
	f”dd.˝
026:025 Judas, han som f”rr†dde honom, tog d† till orda och fr†gade:
	˝Rabbi, icke „r det v„l jag?˝  Han svarade honom: ˝Du har sj„lv
	sagt det.˝

026:026 Medan de nu †to, tog Jesus ett br”d och v„lsignade det och br”t
	det och gav †t l„rjungarna och sade: ˝Tagen och „ten; detta „r
	min lekamen.˝
026:027 Och han tog en kalk och tackade Gud och gav †t dem och sade:
	˝Dricken h„rav alla;
026:028 ty detta „r mitt blod, f”rbundsblodet, som varder utgjutet f”r
	m†nga till syndernas f”rl†telse.
026:029 Och jag s„ger eder: H„refter skall jag icke mer dricka av det
	som kommer fr†n vintr„d, f”rr„n p† den dag d† jag dricker det
	nytt med eder i min Faders rike.˝

026:030 N„r de sedan hade sjungit lovs†ngen, gingo de ut till
	Oljeberget.
026:031 D† sade Jesus till dem: ˝I denna natt skolen I alla komma p†
	fall f”r min skull, ty det „r skrivet:
	  'Jag skall sl† herden,
	  och f†ren i hjorden skola f”rskingras.'
026:032 Men efter min uppst†ndelse skall jag f”re eder g† till
	Galileen.˝
026:033 D† svarade Petrus och sade till honom: ˝Om „n alla andra komma
	p† fall f”r din skull, s† skall dock jag aldrig komma p† fall.˝
026:034 Jesus sade till honom: ˝Sannerligen s„ger jag dig: I denna natt,
	f”rr„n hanen har galit, skall du tre g†nger f”rneka mig.˝
026:035 Petrus svarade honom: ˝Om jag „n m†ste d” med dig, s† skall jag
	dock f”rvisso icke f”rneka dig.˝  Sammalunda sade ock alla de
	andra l„rjungarna.

026:036 D„refter kom Jesus med dem till ett st„lle som hette Getsemane.
	Och han sade till l„rjungarna: ˝Bliven kvar h„r, medan jag g†r
	dit bort och beder.˝
026:037 Och han tog med sig Petrus och Sebedeus' tv† s”ner; och han
	begynte bedr”vas och „ngslas.
026:038 D† sade han till dem: ˝Min sj„l „r djupt bedr”vad, „nda till
	d”ds; stannen kvar h„r och vaken med mig.˝
026:039 D„refter gick han litet l„ngre bort och f”ll ned p† sitt ansikte
	och bad och sade: ˝Min Fader, om det „r m”jligt, s† g†nge denna
	kalk ifr†n mig.  Dock icke s†som jag vill, utan s†som du vill!˝
026:040 Sedan kom han tillbaka till l„rjungarna och fann dem sovande.
	D† sade han till Petrus: ˝S† litet f”rm†dden I d† vaka en kort
	stund med mig!
026:041 Vaken, och bedjen att I icke m†n komma i frestelse.  Anden „r
	villig, men k”ttet „r svagt.˝
026:042 Źter gick han bort, f”r andra g†ngen, och bad och sade: ˝Min
	Fader, om detta icke kan g† ifr†n mig, utan jag m†ste dricka
	denna kalk, s† ske din vilja.˝
026:043 N„r han sedan kom tillbaka, fann han dem †ter sovande, ty deras
	”gon voro f”rtyngda.
026:044 D† l„t han dem vara och gick †ter bort och bad, f”r tredje
	g†ngen, och sade †terigen samma ord.
026:045 D„refter kom han tillbaka till l„rjungarna och sade till dem:
	˝Ja, I soven „nnu alltj„mt och vilen eder!  Se, stunden „r n„ra
	d† M„nniskosonen skall bliva ”verl„mnad i syndares h„nder.
026:046 St†n upp, l†t oss g†; se, den „r n„ra, som f”rr†der mig.˝

026:047 Och se, medan han „nnu talade, kom Judas, en av de tolv, och
	j„mte honom en stor folkskara, med sv„rd och stavar, uts„nd fr†n
	”verstepr„sterna och folkets „ldste.
026:048 Men f”rr„daren hade givit dem ett tecken; han hade sagt: ˝Den
	som jag kysser, den „r det; honom skolen I gripa.˝
026:049 Och han tr„dde nu strax fram till Jesus och sade: ˝Hell dig,
	rabbi!˝  och kysste honom h„ftigt.
026:050 Jesus sade till honom: ˝Min v„n, g”r vad du „r h„r f”r att
	g”ra.˝  D† stego de fram och grepo Jesus och togo honom f†ngen.

026:051 Men en av dem som voro med Jesus f”rde handen till sitt sv„rd
	och drog ut det och h”gg till ”verstepr„stens tj„nare och h”gg
	s† av honom ”rat.
026:052 D† sade Jesus till honom: ˝Stick ditt sv„rd tillbaka i skidan:
	ty alla som taga till sv„rd skola f”rg”ras genom sv„rd.
026:053 Eller menar du att jag icke kunde utbedja mig av min Fader, att
	han nu s„nde till min tj„nst mer „n tolv legioner „nglar?
026:054 Men huru bleve d† skrifterna fullbordade, som s„ga att s† m†ste
	ske?˝

026:055 I samma stund sade Jesus till folkskaran: ˝S†som mot en r”vare
	haven I g†tt ut med sv„rd och stavar f”r att fasttaga mig.  Var
	dag har jag suttit i helgedomen och undervisat, utan att I haven
	gripit mig.
026:056 Men allt detta har skett, f”r att profeternas skrifter skola
	fullbordas.˝

	D† ”verg†vo alla l„rjungarna honom och flydde.

026:057 Men de som hade gripit Jesus f”rde honom bort till
	”verstepr„sten Kaifas, hos vilken de skriftl„rde och de „ldste
	hade f”rsamlat sig.
026:058 Och Petrus f”ljde honom p† avst†nd „nda till ”verstepr„stens
	g†rd; d„r gick han in och satte sig bland r„ttstj„narna f”r att
	se vad slutet skulle bliva.

026:059 Och ”verstepr„sterna och hela Stora r†det s”kte efter n†got
	falskt vittnesb”rd mot Jesus, f”r att kunna d”da honom;
026:060 men fast„n m†nga falska vittnen tr„dde fram, funno de likv„l
	intet.  Slutligen tr„dde dock tv† m„n fram
026:061 och sade: ˝Denne har sagt: 'Jag kan bryta ned Guds tempel och p†
	tre dagar bygga upp det igen.'˝
026:062 D† stod ”verstepr„sten upp och sade till honom: ˝Svarar du
	intet?  Huru „r det med det som dessa vittna mot dig?˝
026:063 Men Jesus teg.  D† sade ”verstepr„sten till honom: ˝Jag besv„r
	dig vid den levande Guden, att du s„ger oss om du „r Messias,
	Guds Son.˝
026:064 Jesus svarade honom: ˝Du har sj„lv sagt det.  Men jag s„ger
	eder: H„refter skolen I f† se M„nniskosonen sitta p† Maktens
	h”gra sida och komma p† himmelens skyar.˝
026:065 D† rev ”verstepr„sten s”nder sina kl„der och sade: ˝Han har
	h„dat.  Vad beh”va vi mer n†gra vittnen?  I haven nu h”rt
	h„delsen.
026:066 Vad synes eder?˝  De svarade och sade: ˝Han „r skyldig till
	d”den.˝
026:067 D„refter spottade man honom i ansiktet och slog honom p†
	kinderna, den ene med knytn„ven, den andre med flata handen,
026:068 och sade: ˝Profetera f”r oss, Messias: vem var det som slog
	dig?˝

026:069 Men Petrus satt utanf”r p† g†rden.  D† kom en tj„nstekvinna fram
	till honom och sade: ˝Ocks† du var med Jesus fr†n Galileen.˝
026:070 Men han nekade inf”r alla och sade: ˝Jag f”rst†r icke vad du
	menar.˝
026:071 N„r han sedan hade kommit ut i porten, fick en annan kvinna se
	honom och sade till dem som voro d„r: ˝Denne var med Jesus fr†n
	Nasaret.˝
026:072 Źter nekade han med en ed och sade: ˝Jag k„nner icke den
	mannen.˝
026:073 Litet d„refter kommo de kringst†ende fram och sade till Petrus:
	˝F”rvisso „r ocks† du en av dem; redan ditt uttal r”jer dig ju.˝
026:074 D† begynte han f”rbanna sig och sv„rja: ˝Jag k„nner icke den
	mannen.˝  Och i detsamma gol hanen.
026:075 D† kom Petrus ih†g Jesu ord, huru han hade sagt: ˝F”rr„n hanen
	gal, skall du tre g†nger f”rneka mig.˝  Och han gick ut och gr„t
	bitterligen.

027:001 Men n„r det hade blivit morgon, fattade alla ”verstepr„sterna
	och folkets „ldste det beslutet ang†ende Jesus, att de skulle
	d”da honom.
027:002 Och de l„to binda honom och f”rde honom bort och ”verl„mnade
	honom †t Pilatus, landsh”vdingen.

027:003 N„r d† Judas, som hade f”rr†tt honom, s†g att han var d”md,
	†ngrade han sig och bar de trettio silverpenningarna
	tillbaka till ”verstepr„sterna och de „ldste
027:004 och sade: ˝Jag har syndat d„rigenom att jag har f”rr†tt
	oskyldigt blod.˝  Men de svarade: ˝Vad kommer det oss vid?  Du
	f†r sj„lv svara d„rf”r.˝
027:005 D† kastade han silverpenningarna i templet och gick sin v„g.
	Sedan gick han bort och h„ngde sig.

027:006 Men ”verstepr„sterna togo silverpenningarna och sade: ˝Det „r
	icke lovligt att l„gga dem i offerkistan, eftersom det „r
	blodspenningar.˝
027:007 Och sedan de hade fattat sitt beslut, k”pte de f”r dem
	Krukmakar†kern till begravningsplats f”r fr„mlingar.
027:008 D„rf”r kallas den †kern „nnu i dag Blods†kern.
027:009 S† fullbordades det som var sagt genom profeten Jeremias, n„r
	han sade: ˝Och jag tog de trettio silverpenningarna -- priset
	f”r den man vilkens v„rde hade blivit best„mt, den som
	israelitiska m„n hade v„rderat --
027:010 och jag gav dem till betalning f”r Krukmakar†kern, i enlighet
	med Herrens befallning till mig.˝

027:011 Men Jesus st„lldes fram inf”r landsh”vdingen.  Och
	landsh”vdingen fr†gade honom och sade: ˝Žr du judarnas konung?˝
	Jesus svarade honom: ˝Du s„ger det sj„lv.˝
027:012 Men n„r ”verstepr„sterna och de „ldste framst„llde sina
	anklagelser mot honom, svarade han intet.
027:013 D† sade Pilatus till honom: ˝H”r du icke huru mycket de hava att
	vittna mot dig?˝
027:014 Men han svarade honom icke p† en enda fr†ga, s† att
	landsh”vdingen mycket f”rundrade sig.

027:015 Nu var det sed att landsh”vdingen vid h”gtiden gav folket en
	f†nge l”s, vilken de ville.
027:016 Och man hade d† en beryktad f†nge, som hette Barabbas.
027:017 N„r de nu voro f”rsamlade, fr†gade Pilatus dem: ˝Vilken viljen I
	att jag skall giva eder l”s, Barabbas eller Jesus, som kallas
	Messias?˝
027:018 Han visste n„mligen att det var av avund som man hade dragit
	Jesus inf”r r„tta.
027:019 Och medan han satt p† domars„tet, hade hans hustru s„nt bud till
	honom och l†tit s„ga: ˝Befatta dig icke med denne r„ttf„rdige
	man; ty jag har i natt lidit mycket i dr”mmen f”r hans skull.˝
027:020 Men ”verstepr„sterna och de „ldste hade ”vertalat folket att
	beg„ra Barabbas och l†ta f”rg”ra Jesus.
027:021 N„r allts† landsh”vdingen nu fr†gade dem och sade: ˝Vilken av de
	tv† viljen I att jag skall giva eder l”s?˝, s† svarade de:
	˝Barabbas.˝
027:022 D† fr†gade Pilatus dem: ˝Vad skall jag d† g”ra med Jesus, som 
	kallas Messias?˝  De svarade alla: ˝L†t korsf„sta honom.˝
027:023 Men han fr†gade: ˝Vad ont har han d† gjort?˝  D† skriade de „nnu
	ivrigare: ˝L†t korsf„sta honom.˝
027:024 N„r nu Pilatus s†g att han intet kunde utr„tta, utan att larmet
	blev allt starkare, l„t han h„mta vatten och tv†dde sina h„nder
	i folkets †syn och sade: ˝Jag „r oskyldig till denne mans blod.
	I f†n sj„lva svara d„rf”r.˝
027:025 Och allt folket svarade och sade: ˝Hans blod komme ”ver oss och
	”ver v†ra barn.˝
027:026 D† gav han dem Barabbas l”s; men Jesus l„t han gissla och
	utl„mnade honom sedan till att korsf„stas.

027:027 D† togo landsh”vdingens krigsm„n Jesus med sig in i pretoriet
	och f”rsamlade hela den romerska vakten omkring honom.
027:028 Och de togo av honom hans kl„der och satte p† honom en r”d
	mantel
027:029 och vredo samman en krona av t”rnen och satte den p† hans huvud,
	och i hans h”gra hand satte de ett r”r.  Sedan b”jde de kn„
	inf”r honom och begabbade honom och sade: ˝Hell dig, judarnas
	konung!˝
027:030 Och de spottade p† honom och togo r”ret och slogo honom d„rmed i
	huvudet.
027:031 Och n„r de s† hade begabbat honom, kl„dde de av honom manteln
	och satte p† honom hans egna kl„der och f”rde honom bort till
	att korsf„stas.

027:032 D† de nu voro p† v„g ditut, tr„ffade de p† en man fr†n Cyrene,
	som hette Simon.  Honom tvingade de att g† med och b„ra hans
	kors.

027:033 Och n„r de hade kommit till en plats som kallades Golgata (det
	betyder huvudskalleplats),
027:034 r„ckte de honom vin att dricka, blandat med galla; men d† han
	hade smakat d„rp†, ville han icke dricka det.
027:035 Och n„r de hade korsf„st honom, delade de hans kl„der mellan sig
	genom att kasta lott om dem.
027:036 Sedan sutto de d„r och h”llo vakt om honom.
027:037 Och ”ver hans huvud hade man satt upp en ”verskrift, som angav
	vad han var anklagad f”r, och den lydde s†: ˝Denne „r Jesus,
	judarnas konung.˝

027:038 Med honom korsf„stes d† ock tv† r”vare, den ene p† h”gra sidan
	och den andre p† v„nstra.
027:039 Och de som gingo d„r f”rbi bespottade honom och skakade huvudet
027:040 och sade: ˝Du som bryter ned templet och inom tre dagar bygger
	upp det igen, hj„lp dig nu sj„lv, om du „r Guds Son, och stig
	ned fr†n korset.˝
027:041 Sammalunda talade ock ”verstepr„sterna, j„mte de skriftl„rde och
	de „ldste, begabbande ord och sade:
027:042 ˝Andra har han hj„lpt; sig sj„lv kan han icke hj„lpa.  Han „r ju
	Israels konung; han stige nu ned fr†n korset, s† vilja vi tro p†
	honom.
027:043 Han har satt sin f”rtr”stan p† Gud, m† nu han fr„lsa honom, om
	han har behag till honom, han har ju sagt: 'Jag „r Guds Son.'˝
027:044 P† samma s„tt sm„dade honom ocks† r”varna som voro korsf„sta med
	honom.

027:045 Men vid sj„tte timmen kom ”ver hela landet ett m”rker, som
	varade „nda till nionde timmen.
027:046 Och vid nionde timmen ropade Jesus med h”g r”st och sade: ˝Eli,
	Eli, lema sabaktani?˝; det betyder: ˝Min Gud, min Gud, varf”r
	har du ”vergivit mig?˝
027:047 Men n„r n†gra av dem som stodo d„r borde detta, sade de: ˝Han
	kallar p† Elias.˝
027:048 Och strax skyndade en av dem fram och tog en svamp och fyllde
	den med „ttikvin och satte den p† ett r”r och gav honom att
	dricka.
027:049 Men de andra sade: ˝L†t oss se om Elias kommer och hj„lper
	honom.˝
027:050 Źter ropade Jesus med h”g r”st och gav upp andan.

027:051 Och se, d† r„mnade f”rl†ten i templet i tv† stycken, uppifr†n
	och „nda ned, och jorden skalv, och klipporna r„mnade,
027:052 och gravarna ”ppnades, och m†nga avsomnade heligas kroppar stodo
	upp.
027:053 De gingo ut ur sina gravar och kommo efter hans uppst†ndelse in
	i den heliga staden och uppenbarade sig f”r m†nga.
027:054 Men n„r h”vitsmannen och de som med honom h”llo vakt om Jesus
	s†go jordb„vningen och det ”vriga som skedde, blevo de mycket
	f”rskr„ckta och sade: ˝F”rvisso var denne Guds Son.˝

027:055 Och m†nga kvinnor som hade f”ljt Jesus fr†n Galileen och tj„nat
	honom, stodo d„r p† avst†nd och s†go vad som skedde.
027:056 Bland dessa voro Maria fr†n Magdala och den Maria som var Jakobs
	och Joses' moder, s† ock Sebedeus' s”ners moder.

027:057 Men n„r det hade blivit afton, kom en rik man fr†n Arimatea, vid
	namn Josef, som ock hade blivit en Jesu l„rjunge;
027:058 denne gick till Pilatus och utbad sig att f† Jesu kropp.  D†
	bj”d Pilatus att man skulle l„mna ut den †t honom.
027:059 Och Josef tog hans kropp och svepte den i en ren linneduk
027:060 och lade den i den nya grav som han hade l†tit hugga ut †t sig i
	klippan; och sedan han hade v„ltrat en stor sten f”r ing†ngen
	till graven, gick han d„rifr†n.
027:061 Men Maria fr†n Magdala och den andra Maria voro d„r, och de
	sutto gent emot graven.

027:062 F”ljande dag, som var dagen efter tillredelsedagen, f”rsamlade
	sig ”verstepr„sterna och faris‚erna och gingo till Pilatus
027:063 och sade: ˝Herre, vi hava dragit oss till minnes att den
	villol„raren sade, medan han „nnu levde: 'Efter tre dagar skall
	jag uppst†.'
027:064 Bjud f”rdenskull att man skyddar graven intill tredje dagen, s†
	att hans l„rjungar icke komma och stj„la bort honom, och sedan
	s„ga till folket att han har uppst†tt fr†n de d”da.  D† bliver
	den sista villan v„rre „n den f”rsta.˝
027:065 Pilatus svarade dem: ˝D„r haven I vakt; g†n †stad och skydden
	graven s† gott I kunnen.˝
027:066 Och de gingo †stad och skyddade graven, i det att de icke
	allenast satte ut vakten, utan ock f”rseglade stenen.

028:001 N„r sabbaten hade g†tt till „nda, i gryningen till f”rsta
	veckodagen, kommo Maria fr†n Magdala och den andra Maria f”r att
	se graven.
028:002 D† blev det en stor jordb„vning; ty en Herrens „ngel steg ned
	fr†n himmelen och gick fram och v„ltrade bort stenen och satte
	sig p† den.
028:003 Och han var att sk†da s†som en ljungeld, och hans kl„der voro
	vita s†som sn”.
028:004 Och v„ktarna sk„lvde av f”rskr„ckelse f”r honom och blevo s†som
	d”da.

028:005 Men „ngeln talade och sade till kvinnorna: ˝Varen I icke
	f”rskr„ckta; jag vet att I s”ken Jesus, den korsf„ste.
028:006 Han „r icke h„r, ty han „r uppst†nden, s†som han hade f”rutsagt.
	Kommen hit, och sen platsen d„r han har legat.
028:007 Och g†n s† †stad med hast, och s„gen till hans l„rjungar att han
	„r uppst†nden fr†n de d”da.  Och han skall f”re eder g† till
	Galileen; d„r skolen I f† se honom.  Jag har nu sagt eder det.˝
028:008 Och de gingo med hast bort ifr†n graven, under fruktan och med
	stor gl„dje, och skyndade †stad f”r att omtala det f”r hans
	l„rjungar.
028:009 Men se, d† kom Jesus emot dem och sade: ˝Hell eder!˝  Och de
	gingo fram och fattade om hans f”tter och tillb†do honom.
028:010 D† sade Jesus till dem: ˝Frukten icke; g†n †stad och omtalen
	detta f”r mina br”der, p† det att de m† g† till Galileen; d„r
	skola de f† se mig.˝

028:011 Men under det att de voro p† v„gen, kommo n†gra av v„ktarna till
	staden och underr„ttade ”verstepr„sterna om allt det som hade
	h„nt.
028:012 D† f”rsamlade sig dessa j„mte de „ldste; och sedan de hade
	fattat sitt beslut, g†vo de en ganska stor summa penningar †t
	krigsm„nnen
028:013 och sade: ˝S† skolen I s„ga: 'Hans l„rjungar kommo om natten och
	stulo bort honom, medan vi sovo.'
028:014 Och om saken kommer f”r landsh”vdingens ”ron, s† skola vi st„lla
	honom till freds och s”rja f”r, att I kunnen vara utan
	bekymmer.˝
028:015 Och de togo emot penningarna och gjorde s†som man hade l„rt dem.
	Och det talet utspriddes bland judarna och „r g„ngse bland dem
	„nnu i denna dag.

028:016 Men de elva l„rjungarna beg†vo sig till det berg i Galileen, dit
	Jesus hade bjudit dem att g†.
028:017 Och n„r de fingo se honom, tillb†do de honom.  Dock funnos n†gra
	som tvivlade.
028:018 D† tr„dde Jesus fram och talade till dem och sade: ˝Mig „r given
	all makt i himmelen och p† jorden.
028:019 G†n f”rdenskull ut och g”ren alla folk till l„rjungar, d”pande
	dem i Faderns och Sonens och den helige Andes namn,
028:020 l„rande dem att h†lla allt vad jag har befallt eder.  Och se,
	jag „r med eder alla dagar intill tidens „nde.˝



Book 41 Markus


001:001 Detta „r begynnelsen av evangelium om Jesus Kristus, Guds Son.

001:002 S† „r skrivet hos profeten Esaias:
	  ˝Se, jag s„nder ut min „ngel framf”r dig,
	  och han skall bereda v„gen f”r dig.
001:003   H”r r”sten av en som ropar i ”knen:
	  'Bereden v„gen f”r Herren,
	  g”ren stigarna j„mna f”r honom.'˝
001:004 I enlighet h„rmed upptr„dde Johannes d”paren i ”knen och
	predikade b„ttringens d”pelse till syndernas f”rl†telse.
001:005 Och hela judiska landet och alla Jerusalems inv†nare gingo ut
	till honom och l„to d”pa sig av honom i floden Jordan, och
	bek„nde d„rvid sina synder.
001:006 Och Johannes hade kl„der av kamelh†r och bar en l„derg”rdel om
	sina l„nder och levde av gr„shoppor och vildhonung.
001:007 Och han predikade och sade: ˝Efter mig kommer den som „r
	starkare „n jag; jag „r icke ens v„rdig att b”ja mig ned f”r att
	uppl”sa hans skorem.
001:008 Jag d”per eder med vatten, men han skall d”pa eder med helig
	ande.˝

001:009 Och det h„nde sig vid den tiden att Jesus kom fr†n Nasaret i
	Galileen.  Och han l„t d”pa sig i Jordan av Johannes.
001:010 Och strax d† han steg upp ur vattnet, s†g han himmelen dela sig
	och Anden s†som en duva s„nka sig ned ”ver honom.
001:011 Och en r”st kom fr†n himmelen: ˝Du „r min „lskade Son; i dig har
	jag funnit behag.˝

001:012 Strax d„refter f”rde Anden honom ut i ”knen.
001:013 Och han var i ”knen i fyrtio dagar och frestades av Satan och
	levde bland vilddjuren; och „nglarna betj„nade honom.

001:014 Men sedan Johannes hade blivit satt i f„ngelse, kom Jesus till
	Galileen och predikade Guds evangelium
001:015 och sade: ˝Tiden „r fullbordad, och Guds rike „r n„ra; g”ren
	b„ttring, och tron evangelium.˝

001:016 N„r han nu gick fram utmed Galileiska sj”n, fick han se Simon
	och Simons broder Andreas kasta ut n„t i sj”n, ty de voro
	fiskare.
001:017 Och Jesus sade till dem: ˝F”ljen mig, s† skall jag g”ra eder
	till m„nniskofiskare.˝
001:018 Strax l„mnade de n„ten och f”ljde honom.
001:019 N„r han hade g†tt litet l„ngre fram, fick han se Jakob,
	Sebedeus' son, och Johannes, hans broder, d„r de sutto i b†ten,
	ocks† de, och ordnade sina n„t.
001:020 Och strax kallade han dem till sig; och de l„mnade sin fader
	Sebedeus med legodr„ngarna kvar i b†ten och f”ljde honom.

001:021 Sedan beg†vo de sig in i Kapernaum; och strax, p† sabbaten, gick
	han in i synagogan och undervisade.
001:022 Och folket h„pnade ”ver hans f”rkunnelse; ty han f”rkunnade sin
	l„ra f”r dem med makt och myndighet, och icke s†som de
	skriftl„rde.

001:023 Strax h„refter befann sig i deras synagoga en man som var besatt
	av en oren ande.  Denne ropade
001:024 och sade: ˝Vad har du med oss att g”ra, Jesus fr†n Nasaret?  Har
	du kommit f”r att f”rg”ra oss?  Jag vet vem du „r, du Guds
	Helige.˝
001:025 Men Jesus tilltalade honom str„ngt och sade: ˝Tig, och far ut ur
	honom.˝
001:026 D† slet och ryckte den orene anden honom och ropade med h”g r”st
	och for ut ur honom.
001:027 Och alla h„pnade, s† att de begynte fr†ga varandra och s„ga:
	˝Vad „r detta?  Det „r ju en ny l„ra, med makt och myndighet.
	Till och med de orena andarna befaller han, och de lyda honom.˝
001:028 Och ryktet om honom gick strax ut ”verallt i hela den
	kringliggande trakten av Galileen.

001:029 Och strax d† de hade kommit ut ur synagogan, beg†vo de sig med
	Jakob och Johannes till Simons och Andreas' hus.
001:030 Men Simons sv„rmoder l†g sjuk i feber, och de talade strax med
	honom om henne.
001:031 D† gick han fram och tog henne vid handen och reste upp henne;
	och febern l„mnade henne, och hon betj„nade dem.

001:032 Men n„r solen hade g†tt ned och det hade blivit afton, f”rde man
	till honom alla som voro sjuka eller besatta;
001:033 och hela staden var f”rsamlad utanf”r d”rren.
001:034 Och han botade m†nga som ledo av olika slags sjukdomar; och han
	drev ut m†nga onda andar, men tillstadde icke de onda andarna
	att tala, eftersom de k„nde honom.

001:035 Och bittida om morgonen, medan det „nnu var m”rkt, stod han upp
	och gick †stad bort till en ”de trakt, och bad d„r.
001:036 Men Simon och de som voro med honom skyndade efter honom.
001:037 Och n„r de funno honom, sade de till honom: ˝Alla fr†ga efter
	dig.˝
001:038 D† sade han till dem: ˝L†t oss draga bort †t annat h†ll, till de
	n„rmaste sm†st„derna, f”r att jag ocks† d„r m† predika; ty
	d„rf”r har jag begivit mig ut.˝
001:039 Och han gick †stad och predikade i hela Galileen, i deras
	synagogor, och drev ut de onda andarna.

001:040 Och en spet„lsk man kom fram till honom och f”ll p† kn„ och bad
	honom och sade till honom: ˝Vill du, s† kan du g”ra mig ren.˝
001:041 D† f”rbarmade han sig och r„ckte ut handen och r”rde vid honom
	och sade till honom: ˝Jag vill; bliv ren.˝
001:042 Och strax vek spet„lskan ifr†n honom, och han blev ren.
001:043 Sedan v„nde Jesus strax bort honom med str„nga ord
001:044 och sade till honom: ˝Se till, att du icke s„ger n†got h„rom f”r
	n†gon; men g† bort och visa dig f”r pr„sten, och framb„r f”r din
	rening det offer som Moses har p†bjudit, till ett vittnesb”rd
	f”r dem.˝
001:045 Men n„r han kom ut, begynte han ivrigt f”rkunna och utsprida vad
	som hade skett, s† att Jesus icke mer kunde ”ppet g† in i n†gon
	stad, utan m†ste h†lla sig ute i ”de trakter; och dit kom man
	till honom fr†n alla h†ll.
002:001 N†gra dagar d„refter kom han †ter till Kapernaum; och n„r det
	spordes att han var hemma,
002:002 f”rsamlade sig s† mycket folk, att icke ens platsen utanf”r
	d”rren mer kunde rymma dem; och han f”rkunnade ordet f”r dem.
002:003 D† kommo de till honom med en lam man, som bars dit av fyra m„n.
002:004 Och d† de f”r folkets skull icke kunde komma fram till honom med
	mannen, togo de bort taket ”ver platsen d„r han var; och sedan
	de s† hade gjort en ”ppning, sl„ppte de ned s„ngen, som den lame
	l†g p†.
002:005 N„r Jesus s†g deras tro, sade han till den lame: ˝Min son, dina
	synder f”rl†tas dig.˝
002:006 Nu sutto d„r n†gra skriftl„rde, och dessa t„nkte i sina hj„rtan:
002:007 ˝Huru kan denne tala s†?  Han h„dar ju.  Vem kan f”rl†ta synder,
	utom Gud allena?˝
002:008 Strax f”rnam d† Jesus i sin ande att de t„nkte s† vid sig
	sj„lva; och han sade till dem: ˝Huru kunnen I t„nka s†dant i
	edra hj„rtan?
002:009 Vilket „r l„ttare, att s„ga till den lame: 'Dina synder f”rl†tas
	dig' eller att s„ga: 'St† upp, tag din s„ng och g†'?
002:010 Men f”r att I skolen veta att M„nniskosonen har makt h„r p†
	jorden att f”rl†ta synder,
002:011 s† s„ger jag dig˝ (och h„rmed v„nde han sig till den lame): ˝St†
	upp, tag din s„ng och g† hem.˝
002:012 D† stod han upp och tog strax sin s„ng och gick ut i allas †syn,
	s† att de alla uppfylldes av h„pnad och prisade Gud och sade:
	˝S†dant hava vi aldrig sett.˝

002:013 Źter begav han sig ut och gick l„ngs med sj”n.  Och allt folket
	kom till honom, och han undervisade dem.
002:014 N„r han nu gick d„r fram, fick han se Levi, Alfeus' son, sitta
	vid tullhuset.  Och han sade till denne: ˝F”lj mig.˝  D† steg han
	upp och f”ljde honom.

002:015 N„r Jesus d„refter l†g till bords i hans hus, voro d„r s†som
	bordsg„ster, j„mte Jesus och hans l„rjungar, ocks† m†nga
	publikaner och syndare; ty m†nga s†dana funnos bland dem som
	f”ljde honom.
002:016 Men n„r de skriftl„rde bland faris‚erna s†go att han †t med
	publikaner och syndare, sade de till hans l„rjungar: ˝Huru kan
	han „ta med publikaner och syndare?˝
002:017 N„r Jesus h”rde detta, sade han till dem: ˝Det „r icke de friska
	som beh”va l„kare, utan de sjuka.  Jag har icke kommit f”r att
	kalla r„ttf„rdiga, utan f”r att kalla syndare.˝

002:018 Och Johannes' l„rjungar och faris‚erna h”llo fasta.  Och man kom
	och sade till honom: ˝Varf”r fasta icke dina l„rjungar, d†
	Johannes' l„rjungar och faris‚ernas l„rjungar fasta?˝
002:019 Jesus svarade dem: ˝Kunna v„l br”llopsg„sterna fasta, medan
	brudgummen „nnu „r hos dem?  Nej, s† l„nge de hava brudgummen
	hos sig, kunna de icke fasta.
002:020 Men den tid skall komma, d† brudgummen tages ifr†n dem, och d†,
	p† den tiden, skola de fasta.  --
002:021 Ingen syr en lapp av okrympt tyg p† en gammal mantel; om n†gon
	s† gjorde, skulle det isatta nya stycket riva bort „nnu mer av
	den gamla manteln, och h†let skulle bliva v„rre.
002:022 Ej heller sl†r n†gon nytt vin i gamla skinnl„glar; om n†gon s†
	gjorde, skulle vinet spr„nga s”nder l„glarna, s† att b†de vinet
	och l„glarna f”rd„rvades.  Nej, nytt vin sl†r man i nya l„glar.˝

002:023 Och det h„nde sig p† sabbaten att han tog v„gen genom ett
	s„desf„lt; och hans l„rjungar begynte rycka av axen, medan de
	gingo.
002:024 D† sade faris‚erna till honom: ˝Se!  Huru kunna de p† sabbaten
	g”ra vad som icke „r lovligt?˝
002:025 Han svarade dem: ˝Haven I aldrig l„st vad David gjorde, n„r han
	sj„lv och de som f”ljde honom kommo i n”d och blevo hungriga:
002:026 huru han d†, p† den tid Abjatar var ”verstepr„st, gick in i Guds
	hus och †t sk†debr”den -- fast„n det ju icke „r lovligt f”r
	andra „n f”r pr„sterna att „ta s†dant br”d -- och huru han
	j„mv„l gav †t dem som f”ljde honom?˝
002:027 D„refter sade han till dem: ˝Sabbaten blev gjord f”r m„nniskans
	skull, och icke m„nniskan f”r sabbatens skull.
002:028 S† †r d† M„nniskosonen herre ocks† ”ver sabbaten.˝
003:001 Och han gick †ter in i en synagoga.  D„r var d† en man som hade
	en f”rvissnad hand.
003:002 Och de vaktade p† honom, f”r att se om han skulle bota denne p†
	sabbaten; de ville n„mligen f† n†got att anklaga honom f”r.
003:003 D† sade han till mannen som hade den f”rvissnade handen: ˝St†
	upp, och kom fram.˝
003:004 Sedan sade han till dem: ˝Vilketdera „r lovligt p† sabbaten: att
	g”ra vad gott „r, eller att g”ra vad ont „r, att r„dda n†gons
	liv, eller att d”da?˝  Men de tego.
003:005 D† s†g han sig omkring p† dem med vrede, bedr”vad ”ver deras
	hj„rtans f”rstockelse, och sade till mannen: ˝R„ck ut din hand.˝
	Och han r„ckte ut den; och hans hand blev frisk igen.  --
003:006 D† gingo faris‚erna bort och fattade strax, tillsammans med
	herodianerna, det beslutet att de skulle f”rg”ra honom.

003:007 Och Jesus drog sig med sina l„rjungar undan till sj”n, och en
	stor hop folk f”ljde honom fr†n Galileen.
003:008 Och fr†n Judeen och Jerusalem och Idumeen och fr†n landet p†
	andra sidan Jordan och fr†n trakterna omkring Tyrus och Sidon
	kom en stor hop folk till honom, n„r de fingo h”ra huru stora
	ting han gjorde.
003:009 Och han tillsade sina l„rjungar att en b†t skulle h†llas
	tillreds †t honom, f”r folkets skull, f”r att de icke skulle
	tr„nga sig inp† honom.
003:010 Ty han botade m†nga och blev d„rf”r ”verlupen av alla som hade
	n†gon pl†ga och f”rdenskull ville r”ra vid honom.
003:011 Och n„r de orena andarna s†go honom, f”llo de ned f”r honom och
	och ropade och sade: ˝Du „r Guds Son.˝
003:012 Men han f”rbj”d dem str„ngeligen, †ter och †ter, att r”ja honom.

003:013 Och han gick upp p† berget och kallade till sig n†gra som han
	sj„lv uts†g; och de kommo till honom.
003:014 S† f”rordnade han tolv som skulle f”lja honom, och som han ville
	s„nda ut till att predika,
003:015 och de skulle hava makt att bota sjuka och driva ut onda andar.
003:016 Han f”rordnade allts† dessa tolv: Simon, †t vilken han gav
	tillnamnet Petrus;
003:017 vidare Jakob, Sebedeus' son, och Johannes, Jakobs broder, †t
	vilka han gav tillnamnet Boanerges (det betyder tord”nsm„n);
003:018 vidare Andreas och Filippus och Bartolomeus och Matteus och
	Tomas och Jakob, Alfeus' son, och Taddeus och Simon ivraren
003:019 och Judas Iskariot, densamme som f”rr†dde honom.

003:020 Och n„r han kom hem, f”rsamlade sig folket †ter, s† att de icke
	ens fingo tillf„lle att „ta.
003:021 D† nu hans n„rmaste fingo h”ra h„rom, gingo de †stad f”r att
	taga vara p† honom; ty de menade att han var fr†n sina sinnen.
003:022 Och de skriftl„rde som hade kommit ned fr†n Jerusalem sade att
	han var besatt av Beelsebul, och att det var med de onda
	andarnas furste som han drev ut de onda andarna.
003:023 D† kallade han dem till sig och sade till dem i liknelser:

	˝Huru skulle Satan kunna driva ut Satan?
003:024 Om ett rike har kommit i strid med sig sj„lvt, s† kan det riket
	ju icke hava best†nd;
003:025 och om ett hus har kommit i strid med sig sj„lvt, s† skall icke
	heller det huset kunna „ga best†nd.
003:026 Om allts† Satan har satt sig upp mot sig sj„lv och kommit i
	strid med sig sj„lv, s† kan han icke „ga best†nd, utan det „r d†
	ute med honom.  --
003:027 Nej, ingen kan g† in i en stark mans hus och plundra honom p†
	hans bohag, s†framt han icke f”rut har bundit den starke.  F”rst
	d„refter kan han plundra hans hus.

003:028 Sannerligen s„ger jag eder: Alla andra synder skola bliva
	m„nniskors barn f”rl†tna, ja ock alla andra h„delser, huru
	h„diskt de „n m† tala;
003:029 men den som h„dar den helige Ande, han f†r icke n†gonsin
	f”rl†telse, utan „r skyldig till evig synd.˝

003:030 De hade ju n„mligen sagt att han var besatt av en oren ande.

003:031 S† kommo nu hans moder och hans br”der; och de stannade
	d„rutanf”r och s„nde bud in till honom f”r att kalla honom ut.
003:032 Och mycket folk satt d„r omkring honom; och man sade till honom:
	˝Se, din moder och dina br”der st† h„rutanf”r och fr†ga efter
	dig.˝
003:033 D† svarade han dem och sade: Vilken „r min moder, och vilka „ro
	mina br”der?˝
003:034 Och han s†g sig omkring p† dem som sutto d„r runt omkring honom,
	och han sade: ˝Se h„r „r min moder, och h„r „ro mina br”der!
003:035 Den som g”r Guds vilja, den „r min broder och min syster och min
	moder.˝
004:001 Och han begynte †ter undervisa vid sj”n.  Och d„r f”rsamlade sig
	en stor hop folk omkring honom.  D„rf”r steg han i en b†t; och
	han satt i den ute p† sj”n, under det att allt folket stod p†
	land utmed sj”n.
004:002 Och han undervisade dem mycket i liknelser och sade till dem i
	sin undervisning:

004:003 ˝H”ren!  En s†ningsman gick ut f”r att s†.
004:004 D† h„nde sig, n„r han s†dde, att somt f”ll vid v„gen, och
	f†glarna kommo och †to upp det.
004:005 Och somt f”ll p† stengrund, d„r det icke hade mycket jord, och
	det kom strax upp, eftersom det icke hade djup jord;
004:006 men n„r solen hade g†tt upp, f”rbr„ndes det, och eftersom det icke
	hade n†gon rot, torkade det bort.
004:007 Och somt f”ll bland t”rnen, och t”rnena sk”to upp och f”rkv„vde
	det, s† att det icke gav n†gon frukt.
004:008 Men somt f”ll i god jord, och det sk”t upp och v„xte och gav
	frukt och bar trettiofalt och sextiofalt och hundrafalt.˝
004:009 Och han tillade: ˝Den som har ”ron till att h”ra, han h”re.˝

004:010 N„r han sedan hade dragit sig undan ifr†n folket, fr†gade honom
	de tolv, och med dem de andra som f”ljde honom, om liknelserna.
004:011 D† sade han till dem: ˝Źt eder „r Guds rikes hemlighet given,
	men †t dem som st† utanf”r meddelas alltsammans i liknelser,
004:012 f”r att de 'med seende ”gon skola se, och dock intet f”rnimma,
	och med h”rande ”ron h”ra, och dock intet f”rst†, s† att de icke
	omv„nda sig och undf† f”rl†telse'.˝

004:013 Sedan sade han till dem: ˝F”rst†n I icke denna liknelse, huru
	skolen I d† kunna fatta alla de andra liknelserna?  --
004:014 Vad s†ningsmannen s†r „r ordet.
004:015 Och att s„den s†ddes vid v„gen, det „r sagt om dem i vilka ordet
	v„l bliver s†tt, men n„r de hava h”rt det, kommer strax Satan
	ock tager bort ordet som s†ddes i dem.
004:016 Sammalunda f”rh†ller det sig med det som s†s p† stengrunden: det
	„r sagt om dem, som n„r de f† h”ra ordet, v„l strax taga emot
	det med gl„dje,
004:017 men icke hava n†gon rot i sig, utan bliva best†ndande allenast
	till en tid; n„r sedan bedr”velse eller f”rf”ljelse p†kommer f”r
	ordets skull, d† komma de strax p† fall.
004:018 Annorlunda f”rh†ller det sig med det som s†s bland t”rnena: det
	„r sagt om dem som v„l h”ra ordet,
004:019 men l†ta tidens omsorger och rikedomens bedr„gliga lockelse, och
	beg„relser efter andra ting, komma d„rin och f”rkv„va ordet, s†
	att det bliver utan frukt.
004:020 Men att det s†ddes i den goda jorden, det „r sagt om dem som
	b†de h”ra ordet och taga emot det, och som b„ra frukt,
	trettiofalt och sextiofalt och hundrafalt.˝

004:021 Och han sade till dem: ˝Icke tager man v„l fram ett ljus, f”r
	att det skall s„ttas under sk„ppan eller under b„nken; man g”r
	det ju, f”r att det skall s„ttas p† ljusstaken.
004:022 Ty intet „r f”rdolt, utom f”r att det skall bliva uppenbarat; ej
	heller har n†got blivit undang”mt, utom f”r att det skall komma
	i dagen.
004:023 Om n†gon har ”ron till att h”ra, s† h”re han.˝

004:024 Och han sade till dem: ˝Akten p† vad I h”ren.  Med det m†tt som
	I m„ten med skall ock m„tas †t eder, och „nnu mer skall bliva
	eder tilldelat.
004:025 Ty den som har, †t honom skall varda givet; men den som icke
	har, fr†n honom skall tagas ocks† det han har.˝

004:026 Och han sade: ˝S† „r det med Guds rike, som n„r en man s†r s„d i
	jorden;
004:027 och han sover, och han vaknar, och n„tter och dagar g†, och
	s„den skjuter upp och v„xer i h”jden, han vet sj„lv icke huru.
004:028 Av sig sj„lv b„r jorden frukt, f”rst str† och sedan ax, och
	omsider finnes fullbildat vete i axet.
004:029 N„r s† frukten „r mogen, l†ter han strax lien g†, ty sk”rdetiden
	„r d† inne.˝

004:030 Och han sade: ˝Vad skola vi likna Guds rike vid, eller med
	vilken liknelse skola vi framst„lla det?
004:031 Det „r s†som ett senapskorn, som n„r det l„gges ned i jorden, „r
	minst av alla fr”n p† jorden;
004:032 men sedan det „r nedlagt, skjuter det upp och bliver st”rst
	bland alla kryddv„xter och f†r s† stora grenar, att himmelens
	f†glar kunna bygga sina n„sten i dess skugga.˝

004:033 I m†nga s†dana liknelser f”rkunnade han ordet f”r dem, efter
	deras f”rm†ga att fatta det;
004:034 och utan liknelse talade han icke till dem.  Men f”r sina
	l„rjungar uttydde han allt, n„r de voro allena.

004:035 Samma dag, om aftonen, sade han till dem: ˝L†t oss fara ”ver
	till andra stranden.˝
004:036 S† l„to de folket g† och togo honom med i b†ten, d„r han redan
	f”rut var; och j„mv„l andra b†tar f”ljde med honom.
004:037 D† kom en h„ftig stormvind, och v†gorna slogo in i b†ten, s† att
	b†ten redan begynte fyllas.
004:038 Men han sj„lv l†g i bakstammen och sov, lutad mot huvudg„rden.
	D† v„ckte de honom och sade till honom: ˝M„stare, fr†gar du icke
	efter att vi f”rg†s?˝
004:039 N„r han s† hade vaknat, n„pste han vinden och sade till sj”n:
	˝Tig, var stilla.˝  Och vinden lade sig, och det blev alldeles
	lugnt.
004:040 D„refter sade han till dem: ˝Varf”r r„dens I?  Haven I „nnu
	ingen tro?˝
004:041 Och de hade blivit mycket h„pna och sade till varandra: ˝Vem „r
	d† denne, eftersom b†de vinden och sj”n „ro honom lydiga?˝
005:001 S† kommo de ”ver till gerasenernas land, p† andra sidan sj”n.
005:002 Och strax d† han hade stigit ur b†ten, kom en man, som var
	besatt av en oren ande, emot honom fr†n gravarna d„r;
005:003 han hade n„mligen sitt tillh†ll bland gravarna.  Och icke ens
	med kedjor kunde man numera f„ngsla honom;
005:004 ty v„l hade han m†nga g†nger blivit f„ngslad med fotbojor och
	kedjor, men han hade slitit itu kedjorna och brutit s”nder
	fotbojorna, och ingen kunde f† makt med honom.
005:005 Och han vistades alltid, dag och natt, bland gravarna och p†
	bergen och skriade och sargade sig sj„lv med stenar.
005:006 N„r denne nu fick se Jesus p† avst†nd, skyndade han fram och
	f”ll ned f”r honom
005:007 och ropade med h”g r”st och sade: ˝Vad har du med mig att g”ra,
	Jesus, du Guds, den H”gstes, Son?  Jag besv„r dig vid Gud, pl†ga
	mig icke.˝
005:008 Jesus skulle n„mligen just s„ga till honom: ˝Far ut ur mannen,
	du orena ande.˝
005:009 D† fr†gade han honom: ˝Vad „r ditt namn?˝  Han svarade honom:
	˝Legion „r mitt namn, ty vi „ro m†nga.˝
005:010 Och han bad honom entr„get att icke driva dem bort ifr†n den
	trakten.
005:011 Nu gick d„r vid berget en stor svinhjord i bet.
005:012 Och de b†do honom och sade: ˝S„nd oss †stad in i svinen; l†t oss
	f† fara in i dem.˝
005:013 Och han tillstadde dem det.  D† g†vo sig de orena andarna †stad
	och foro in i svinen.  Och hjorden, vid pass tv† tusen svin,
	st”rtade sig utf”r branten ned i sj”n och drunknade i sj”n.
005:014 Men de som vaktade dem flydde och ber„ttade h„rom i staden och
	p† landsbygden; och folket gick †stad f”r att se vad det var som
	hade skett.
005:015 N„r de d† kommo till Jesus, fingo de se den som hade varit
	besatt, mannen som hade haft legionen i sig, sitta d„r kl„dd och
	vid sina sinnen; och de betogos av h„pnad.
005:016 Och de som hade †sett h„ndelsen f”rt„ljde f”r dem vad som hade
	vederfarits den besatte, och vad som hade skett med svinen.
005:017 D† begynte folket bedja honom att han skulle g† bort ifr†n deras
	omr†de.
005:018 N„r han sedan steg i b†ten, bad honom mannen som hade varit
	besatt, att han skulle f† f”lja honom.
005:019 Men han tillstadde honom det icke, utan sade till honom: ˝G† hem
	till de dina, och ber„tta f”r dem huru stora ting Herren har
	gjort med dig, och huru han har f”rbarmat sig ”ver dig.˝
005:020 D† gick han †stad och begynte f”rkunna i Dekapolis huru stora
	ting Jesus hade gjort med honom; och alla f”rundrade sig.

005:021 Och n„r Jesus hade farit ”ver i b†ten, tillbaka till andra
	stranden, f”rsamlade sig mycket folk omkring honom, d„r han stod
	vid sj”n.
005:022 D† kom en synagogf”rest†ndare, vid namn Jairus, dit; och n„r
	denne fick se honom, f”ll han ned f”r hans f”tter
005:023 och bad honom entr„get och sade: ˝Min dotter ligger p† sitt
	yttersta.  Kom och l„gg h„nderna p† henne, s† att hon bliver
	hulpen och f†r leva.˝
005:024 D† gick han med mannen; och honom f”ljde mycket folk, som
	tr„ngde sig inp† honom.

005:025 Nu var d„r en kvinna som hade haft blodg†ng i tolv †r,
005:026 och som hade lidit mycket hos m†nga l„kare och kostat p† sig
	allt vad hon „gde, utan att det hade varit henne till n†got
	gagn; snarare hade det blivit v„rre med henne.
005:027 Hon hade f†tt h”ra om Jesus och kom nu i folkhopen, bakom honom,
	och r”rde vid hans mantel.
005:028 Ty hon t„nkte: ˝Om jag †tminstone f†r r”ra vid hans kl„der, s†
	bliver jag hulpen.˝
005:029 Och strax uttorkade hennes blods k„lla, och hon k„nde i sin
	kropp att hon var botad fr†n sin pl†ga.
005:030 Men strax d† Jesus inom sig f”rnam vilken kraft som hade g†tt ut
	ifr†n honom, v„nde han sig om i folkhopen och fr†gade: ˝Vem
	r”rde vid mina kl„der?˝
005:031 Hans l„rjungar sade till honom: ˝Du ser huru folket tr„nger p†,
	och „nd† fr†gar du: 'Vem r”rde vid mig?'˝
005:032 D† s†g han sig omkring f”r att f† se den som hade gjort detta.
005:033 Men kvinnan fruktade och b„vade, ty hon visste vad som hade
	skett med henne; och hon kom fram och f”ll ned f”r honom och
	sade honom hela sanningen.
005:034 D† sade han till henne: ˝Min dotter, din tro har hj„lpt dig.  G†
	i frid, och var botad fr†n din pl†ga.˝

005:035 Medan han „nnu talade, kommo n†gra fr†n synagogf”rest†ndarens
	hus och sade: ˝Din dotter „r d”d; du m† icke vidare g”ra
	m„staren omak.˝
005:036 Men n„r Jesus m„rkte vad som talades, sade han till
	synagogf”rest†ndaren: ˝Frukta icke, tro allenast.˝
005:037 Och han tillstadde ingen att f”lja med, utom Petrus och Jakob
	och Johannes, Jakobs broder.
005:038 S† kommo de till synagogf”rest†ndarens hus, och han fick d„r se
	en hop m„nniskor som h”jde klagol†t och gr„to och j„mrade sig
	h”gt.
005:039 Och han gick in och sade till dem: ˝Varf”r klagen I och gr†ten?
	Flickan „r icke d”d, hon sover.˝
005:040 D† h†nlogo de †t honom.  Men han visade ut dem allasammans; och
	han tog med sig allenast flickans fader och moder och dem som
	hade f†tt f”lja med honom, och gick in dit d„r flickan l†g.
005:041 Och han tog flickan vid handen och sade till henne: ˝Talita,
	kum˝ (det betyder: ˝Flicka, jag s„ger dig, st† upp˝).
005:042 Och strax stod flickan upp och begynte g† omkring (hon var
	n„mligen tolv †r gammal); och de blevo strax uppfyllda av stor
	h„pnad.
005:043 Men han f”rbj”d dem str„ngeligen att l†ta n†gon f† veta vad som
	hade skett.  D„refter tillsade han att man skulle giva henne
	n†got att „ta.
006:001 Och han gick bort d„rifr†n och begav sig till sin f„dernestad;
	och hans l„rjungar f”ljde honom.
006:002 Och n„r det blev sabbat, begynte han undervisa i synagogan.  Och
	folket h„pnade, n„r de h”rde honom; de sade: ˝Varifr†n har han
	f†tt detta?  Och vad „r det f”r vishet som har blivit honom
	given?  Och dessa stora kraftg„rningar som g”ras genom honom,
	varifr†n komma de?
006:003 Žr d† denne icke timmermannen, han som „r Marias son och broder
	till Jakob och Joses och Judas och Simon?  Och bo icke hans
	systrar h„r hos oss?˝  S† blev han f”r dem en st”testen.
006:004 D† sade Jesus till dem: ˝En profet „r icke f”raktad utom i sin
	f„dernestad och bland sina fr„nder och i sitt eget hus.˝
006:005 Och han kunde icke d„r g”ra n†gon kraftg„rning, utom att han
	botade n†gra f† sjuka, genom att l„gga h„nderna p† dem.
006:006 Och han f”rundrade sig ”ver deras otro.

	Sedan gick han omkring i byarna, fr†n den ena byn till den
	andra, och undervisade.

006:007 Och han kallade till sig de tolv och s„nde s† ut dem, tv† och
	tv†, och gav dem makt ”ver de orena andarna.
006:008 Och han bj”d dem att icke taga n†got med sig p† v„gen, utom
	allenast en stav: icke br”d, icke r„nsel, icke penningar i
	b„ltet.
006:009 Sandaler finge de dock hava p† f”tterna, men de skulle icke b„ra
	dubbla livkl„dnader.
006:010 Och han sade till dem: ˝N„r I haven kommit in i n†got hus, s†
	stannen d„r, till dess I l„mnen den orten.
006:011 Och om man p† n†got st„lle icke tager emot eder och icke h”r p†
	eder, s† g†n bort d„rifr†n, och skudden av stoftet som „r under
	edra f”tter, till ett vittnesb”rd mot dem.˝

006:012 Och de gingo ut och predikade att man skulle g”ra b„ttring;
006:013 och de drevo ut m†nga onda andar och smorde m†nga sjuka med olja
	och botade dem.

006:014 Och konung Herodes fick h”ra om honom, ty hans namn hade blivit
	k„nt.  Man sade: ˝Det „r Johannes d”paren, som har uppst†tt fr†n
	de d”da, och d„rf”r verka dessa krafter i honom.˝
006:015 Men andra sade: ˝Det „r Elias.˝  Andra †ter sade: ˝Det „r en
	profet, lik de andra profeterna.˝
006:016 Men n„r Herodes h”rde detta, sade han: ˝Det „r Johannes, den som
	jag l„t halshugga.  Han bar uppst†tt fr†n de d”da.˝

006:017 Herodes hade n„mligen s„nt †stad och l†tit gripa Johannes och
	binda honom och s„tta honom i f„ngelse, f”r Herodias', sin
	broder Filippus' hustrus, skull.  Ty henne hade Herodes tagit
	till „kta,
006:018 och Johannes hade d† sagt till honom: ˝Det „r icke lovligt f”r
	dig att hava din broders hustru.˝
006:019 D„rf”r hyste nu Herodes agg till honom och ville d”da honom, men
	han hade icke makt d„rtill.
006:020 Ty Herodes f”rstod att Johannes var en r„ttf„rdig och helig man,
	och han fruktade f”r honom och gav honom sitt beskydd.  Och n„r
	han hade h”rt honom, blev han bet„nksam i m†nga stycken; och han
	h”rde honom g„rna.
006:021 Men s† kom en l„glig dag, i det att Herodes p† sin f”delsedag
	gjorde ett g„stabud f”r sina storm„n och f”r krigs”verstarna och
	de f”rn„msta m„nnen i Galileen.
006:022 D† gick Herodias' dotter ditin och dansade; och hon behagade
	Herodes och hans bordsg„ster.  Och konungen sade till flickan:
	˝Beg„r av mig vadhelst du vill, s† skall jag giva dig det.˝
006:023 Ja, han lovade henne detta med ed och sade: ˝Vadhelst du beg„r
	av mig, det skall jag giva dig, „nda till h„lften av mitt rike.˝
006:024 D† gick hon ut och fr†gade sin moder: ˝Vad skall jag beg„ra?˝
	Hon svarade: ˝Johannes d”parens huvud.˝
006:025 Och strax skyndade hon in till konungen och framst„llde sin
	beg„ran och sade: ˝Jag vill att du nu genast giver mig p† ett
	fat Johannes d”parens huvud.˝
006:026 D† blev konungen mycket bekymrad, men f”r edens och f”r
	bordsg„sternas skull ville han icke avvisa henne.
006:027 Allts† s„nde konungen strax en drabant med befallning att h„mta
	hans huvud.  Och denne gick †stad och halsh”gg honom i f„ngelset
006:028 och bar sedan fram hans huvud p† ett fat och gav det †t flickan,
	och flickan gav det †t sin moder.
006:029 Men n„r hans l„rjungar fingo h”ra h„rom, kommo de och togo hans
	d”da kropp och lade den i en grav.

006:030 Och apostlarna f”rsamlade sig hos Jesus och omtalade f”r honom
	allt vad de hade gjort, och allt vad de hade l„rt folket.
006:031 D† sade han till dem: ˝Kommen nu I med mig bort till en ”de
	trakt, d„r vi f† vara allena, och vilen eder n†got litet.˝  Ty de
	fingo icke ens tid att „ta; s† m†nga voro de som kommo och
	gingo.
006:032 De foro allts† i b†ten bort till en ”de trakt, d„r de kunde vara
	allena.
006:033 Men man s†g dem fara sin v„g, och m†nga fingo veta det; och fr†n
	alla st„der str”mmade d† m„nniskor tillsammans dit landv„gen och
	kommo fram f”re dem.
006:034 N„r han s† steg i land, fick han se att d„r var mycket folk.  D†
	”mkade han sig ”ver dem, eftersom de voro ˝lika f†r som icke
	hade n†gon herde˝; och han begynte undervisa dem i m†ngahanda
	stycken.

006:035 Men n„r det redan var l†ngt lidet p† dagen, tr„dde hans
	l„rjungar fram till honom och sade: ˝Trakten „r ”de, och det „r
	redan l†ngt lidet p† dagen.
006:036 L†t dem skiljas †t, s† att de kunna g† bort i g†rdarna och
	byarna h„romkring och k”pa sig n†got att „ta.˝
006:037 Men han svarade och sade till dem: ˝Given I dem att „ta.˝  De
	svarade honom: ˝Skola vi d† g† bort och k”pa br”d f”r tv† hundra
	silverpenningar och giva dem att „ta?˝
006:038 Men han sade till dem: ˝Huru m†nga br”d haven I?  G†n och sen
	efter.˝  Sedan de hade gjort s†, svarade de: ˝Fem, och d„rtill
	tv† fiskar.˝
006:039 D† befallde han dem att l†ta alla i skilda matlag l„gga sig ned
	i gr”na gr„set.
006:040 Och de l„grade sig d„r i skilda hopar, hundra eller femtio i
	var.
006:041 D„refter tog han de fem br”den och de tv† fiskarna och s†g upp
	till himmelen och v„lsignade dem.  Och han br”t br”den och gav
	dem †t l„rjungarna, f”r att de skulle l„gga fram †t folket;
	ocks† de tv† fiskarna delade han mellan dem alla.
006:042 Och de †to alla och blevo m„tta.
006:043 Sedan samlade man upp ”verblivna br”dstycken, tolv korgar fulla,
	d„rtill ock kvarlevor av fiskarna.
006:044 Och det var fem tusen m„n som hade „tit.

006:045 Strax d„refter n”dgade han sina l„rjungar att stiga i b†ten och
	i f”rv„g fara ”ver till Betsaida p† andra stranden, medan han
	sj„lv tills†g att folket skildes †t.
006:046 Och n„r han hade tagit avsked av folket, gick han d„rifr†n upp
	p† berget f”r att bedja.
006:047 N„r det s† hade blivit afton, var b†ten mitt p† sj”n, och han
	var ensam kvar p† land.
006:048 Och han s†g dem vara h†rt ansatta, d„r de rodde fram, ty vinden
	l†g emot dem.  Vid fj„rde nattv„kten kom han d† till dem, g†ende
	p† sj”n, och skulle just g† f”rbi dem.
006:049 Men n„r de fingo se honom g† p† sj”n, trodde de att det var en
	v†lnad och ropade h”gt;
006:050 ty de s†go honom alla och blevo f”rf„rade.  Men han begynte
	strax tala med dem och sade till dem: ˝Varen vid gott mod; det
	„r jag, varen icke f”rskr„ckta.˝
006:051 D„refter steg han upp till dem i b†ten, och vinden lade sig.
	Och de blevo uppfyllda av stor h„pnad;
006:052 ty de hade icke kommit till f”rst†nd genom det som hade skett
	med br”den, utan deras hj„rtan voro f”rstockade.

006:053 N„r de hade farit ”ver till andra stranden, kommo de till
	Gennesarets land och lade till d„r.
006:054 Och n„r de stego ur b†ten, k„nde man strax igen honom;
006:055 och man skyndade omkring med bud i hela den trakten, och folket
	begynte d† ”verallt b„ra de sjuka p† s„ngar dit d„r man h”rde
	att han var.
006:056 Och varhelst han gick in i n†gon by eller n†gon stad eller n†gon
	g†rd, d„r lade man de sjuka p† de ”ppna platserna.  Och de b†do
	honom att †tminstone f† r”ra vid h”rntofsen p† hans mantel; och
	alla som r”rde vid den blevo hulpna.

007:001 Och faris‚erna, s† ock n†gra skriftl„rde som hade kommit fr†n
	Jerusalem, f”rsamlade sig omkring honom;
007:002 och de fingo d† se n†gra av hans l„rjungar „ta med ˝orena˝, det
	„r otvagna, h„nder.
007:003 Nu „r det s† med faris‚erna och alla andra judar, att de icke
	„ta n†got utan att f”rut, till †tlydnad av de „ldstes stadgar,
	noga hava tvagit sina h„nder,
007:004 likasom de icke heller, n„r de komma fr†n torget, „ta n†got utan
	att f”rut hava tvagit sig; m†nga andra stadgar finnas ock, som
	de av †lder pl„ga h†lla, s†som att sk”lja b„gare och tr„kannor
	och kopparsk†lar.
007:005 D„rf”r fr†gade honom nu faris‚erna och de skriftl„rde: ˝Varf”r
	vandra icke dina l„rjungar efter de „ldstes stadgar, utan „ta
	med orena h„nder?˝
007:006 Men han svarade dem: ˝R„tt profeterade Esaias om eder, I
	skrymtare, s†som det „r skrivet:
	  'Detta folk „rar mig med sina l„ppar,
	  men deras hj„rtan „ro l†ngt ifr†n mig;
007:007   och f†f„ngt dyrka de mig,
	  eftersom de l„ror de f”rkunna „ro m„nniskobud.'
007:008 I s„tten Guds bud † sido och h†llen m„nniskors stadgar.˝
007:009 Ytterligare sade han till dem: ˝R„tt s†; I upph„ven Guds bud f”r
	att h†lla edra egna stadgar!
007:010 Moses har ju sagt: 'Hedra din fader och din moder' och 'Den som
	sm„dar sin fader eller sin moder, han skall d”den d”.'
007:011 Men I s„gen: om en son s„ger till sin fader eller sin moder:
	'Vad du av mig kunde hava f†tt till hj„lp, det giver jag i
	st„llet s†som korban' (det betyder offerg†va),
007:012 d† kunnen I icke tillst„dja honom att vidare g”ra n†got f”r sin
	fader eller sin moder.
007:013 P† detta s„tt g”ren I Guds budord om intet genom edra
	f„derne„rvda stadgar.  Och mycket annat s†dant g”ren I.˝

007:014 D„refter kallade han †ter folket till sig och sade till dem:
	˝H”ren mig alla och f”rst†n.
007:015 Intet som utifr†n g†r in i m„nniskan kan orena henne, men vad
	som g†r ut ifr†n m„nniskan, detta „r det som orenar henne.˝
007:016 

007:017 N„r han sedan hade l„mnat folket och kommit inomhus, fr†gade
	hans l„rjungar honom om detta bildliga tal.
007:018 Han svarade dem: ˝Žren d† ocks† I s† utan f”rst†nd?  Insen I
	icke att intet som utifr†n g†r in i m„nniskan kan orena henne,
007:019 eftersom det icke g†r in i hennes hj„rta, utan ned i buken, och
	har sin naturliga utg†ng?˝  H„rmed f”rklarade han all mat f”r
	ren.
007:020 Och han tillade: ˝Vad som g†r ut ifr†n m„nniskan, detta „r det
	som orenar m„nniskan.
007:021 Ty inifr†n, fr†n m„nniskornas hj„rtan, utg† deras onda tankar,
	otukt, tjuveri, mord,
007:022 „ktenskapsbrott, girighet, ondska, svek, l”saktighet, avund,
	h„delse, ”vermod, of”rsynt v„sende.
007:023 Allt detta onda g†r inifr†n ut, och det orenar m„nniskan.˝

007:024 Och han stod upp och begav sig bort d„rifr†n till Tyrus' omr†de.
	D„r gick han in i ett hus och ville icke att n†gon skulle f†
	veta det.  Dock kunde han icke f”rbliva obem„rkt,
007:025 utan en kvinna, vilkens dotter var besatt av en oren ande, kom,
	strax d† hon hade f†tt h”ra om honom, och f”ll ned f”r hans
	f”tter;
007:026 det var en grekisk kvinna av syrofenicisk h„rkomst.  Och hon bad
	honom att han skulle driva ut den onde anden ur hennes dotter.
007:027 Men han sade till henne: ˝L†t barnen f”rst bliva m„ttade; det „r
	ju otillb”rligt att taga br”det fr†n barnen och kasta det †t
	hundarna.˝
007:028 Hon svarade och sade till honom: ˝Ja, Herre; ocks† „ta hundarna
	under bordet allenast av barnens smulor.˝
007:029 D† sade han till henne: ˝F”r det ordets skull s„ger jag dig: G†;
	den onde anden har farit ut ur din dotter.˝
007:030 Och n„r hon kom hem, fann hon flickan ligga p† s„ngen och s†g
	att den onde anden hade farit ut.

007:031 Sedan begav han sig †ter bort ifr†n Tyrus' omr†de och tog v„gen
	”ver Sidon och kom, genom Dekapolis' omr†de, till Galileiska
	sj”n.
007:032 Och man f”rde till honom en som var d”v och n„stan stum och bad
	honom att l„gga handen p† denne.
007:033 D† tog han honom avsides ifr†n folket och satte sina fingrar i
	hans ”ron och spottade och r”rde vid hans tunga
007:034 och s†g upp till himmelen, suckade och sade till honom: ˝Effata˝
	(det betyder: ˝Uppl†t dig˝).
007:035 D† ”ppnades hans ”ron, och hans tungas band l”stes, och han
	talade redigt och klart.
007:036 Och Jesus f”rbj”d dem att omtala detta f”r n†gon; men ju mer han
	f”rbj”d dem, dess mer f”rkunnade de det.
007:037 Och folket h„pnade ”verm†ttan och sade: ˝Allt har han v„l
	best„llt: de d”va l†ter han h”ra och de stumma tala.˝

008:001 D† vid samma tid †ter mycket folk hade kommit tillst„des, och de
	icke hade n†got att „ta, kallade han sina l„rjungar till sig och
	sade till dem:
008:002 ˝Jag ”mkar mig ”ver folket, ty det „r redan tre dagar som de
	hava dr”jt kvar hos mig, och de hava intet att „ta.
008:003 Om jag nu l†ter dem fastande g† ifr†n mig hem, s† uppgivas de p†
	v„gen; somliga av dem hava ju kommit l†ngv„ga ifr†n.˝
008:004 D† svarade hans l„rjungar honom: ˝Varifr†n skall man h„r i en
	”ken kunna f† br”d till att m„tta dessa med?˝
008:005 Han fr†gade dem: ˝Huru m†nga br”d haven I?˝  De svarade: ˝Sju.˝
008:006 D† tillsade han folket att l„gra sig p† marken.  Ock han tog de
	sju br”den, tackade Gud och br”t dem och gav †t sina l„rjungar,
	f”r att de skulle l„gga fram dem; och de lade fram †t folket.
008:007 De hade ock n†gra f† sm†fiskar; och n„r han hade v„lsignat
	dessa, bj”d han att man likaledes skulle l„gga fram dem.
008:008 S† †to de och blevo m„tta.  Och man samlade sedan upp sju korgar
	med ”verblivna stycken.
008:009 Men antalet av dem som voro tillst„des var vid pass fyra tusen.
	Sedan l„t han dem skiljas †t.
008:010 Och strax d„refter steg han i b†ten med sina l„rjungar och for
	till trakten av Dalmanuta.

008:011 Och faris‚erna kommo ditut och begynte disputera med honom; de
	ville s„tta honom p† prov och beg„rde av honom n†got tecken fr†n
	himmelen.
008:012 D† suckade han ur sin andes djup och sade: ˝Varf”r beg„r detta
	sl„kte ett tecken?  Sannerligen s„ger jag eder: Źt detta sl„kte
	skall intet tecken givas.˝
008:013 S† l„mnade han dem och steg †ter i b†ten och for ”ver till andra
	stranden.

008:014 Och de hade f”rg„tit att taga med sig br”d; icke mer „n ett enda
	br”d hade de med sig i b†ten.
008:015 Och han bj”d dem och sade: ˝Sen till, att I tagen eder till vara
	f”r faris‚ernas surdeg och f”r Herodes' surdeg.˝
008:016 D† talade de med varandra om att de icke hade br”d med sig.
008:017 Men n„r han m„rkte detta, sade han till dem: ˝Varf”r talen I om
	att I icke haven br”d med eder?  Fatten och f”rst†n I d† „nnu
	ingenting?  Žro edra hj„rtan s† f”rstockade?

008:018 I haven ju ”gon; sen I d† icke?  I haven ju ”ron; h”ren I d†
	icke?
008:019 Och kommen I icke ih†g huru m†nga korgar fulla av stycken I
	samladen upp, n„r jag br”t de fem br”den †t de fem tusen?˝  De
	svarade honom: ˝Tolv.˝
008:020 ˝Och n„r jag br”t de sju br”den †t de fyra tusen, huru m†nga
	korgar fulla av stycken samladen I d† upp?˝  De svarade: ˝Sju.˝
008:021 D† sade han till dem: ˝F”rst†n I d† „nnu ingenting?˝

008:022 D„refter kommo de till Betsaida.  Och man f”rde till honom en
	som var blind och bad honom att han skulle r”ra vid denne.
008:023 D† tog han den blinde vid handen och ledde honom utanf”r byn;
	sedan spottade han p† hans ”gon och lade h„nderna p† honom och
	fr†gade honom: ˝Ser du n†got?˝
008:024 Han s†g d† upp och svarade: ˝Jag kan urskilja m„nniskorna; jag
	ser dem g† omkring, men de likna tr„d.˝
008:025 D„refter lade han †ter h„nderna p† hans ”gon, och nu s†g han
	tydligt och var botad och kunde j„mv„l p† l†ngt h†ll se allting
	klart.
008:026 Och Jesus bj”d honom g† hem och sade: ˝G† icke ens in i byn.˝

008:027 Och Jesus gick med sina l„rjungar bort till byarna vid Cesarea
	Filippi.  P† v„gen dit fr†gade han sina l„rjungar och sade till
	dem: ˝Vem s„ger folket mig vara?˝
008:028 De svarade och sade: ˝Johannes d”paren; andra s„ga dock Elias,
	andra †ter s„ga: 'Det „r en av profeterna.'˝
008:029 D† fr†gade han dem: ˝Vem s„gen d† I mig vara?˝  Petrus svarade
	och sade till honom: ˝Du „r Messias.˝
008:030 D† f”rbj”d han dem str„ngeligen att f”r n†gon s„ga detta om
	honom.

008:031 Sedan begynte han undervisa dem om att M„nniskosonen m†ste lida
	mycket, och att han skulle bliva f”rkastad av de „ldste och
	”verstepr„sterna och de skriftl„rde, och att han skulle bliva
	d”dad, men att han tre dagar d„refter skulle uppst† igen.
008:032 Och han talade detta i of”rt„ckta ordalag.  D† tog Petrus honom
	avsides och begynte ivrigt mots„ga honom.
008:033 Men han v„nde sig om, och n„r han d† s†g sina l„rjungar, talade
	han str„ngt till Petrus och sade: ˝G† bort, Satan, och st† mig
	icke i v„gen; ty dina tankar „ro icke Guds tankar, utan
	m„nniskotankar.˝

008:034 Och han kallade till sig folket j„mte sina l„rjungar och sade
	till dem: ˝Om n†gon vill efterf”lja mig, s† f”rsake han sig
	sj„lv och tage sitt kors p† sig; s† f”lje han mig.
008:035 Ty den som vill bevara sitt liv, han skall mista det; men den
	som mister sitt liv, f”r min och f”r evangelii skull, han skall
	bevara det.
008:036 Och vad hj„lper det en m„nniska, om hon vinner hela v„rlden, men
	f”rlorar sin sj„l?
008:037 Och vad kan en m„nniska giva till l”sen f”r sin sj„l?
008:038 Den som blyges f”r mig och f”r mina ord, i detta trol”sa och
	syndiga sl„kte, f”r honom skall ock M„nniskosonen blygas, n„r
	han kommer i sin Faders h„rlighet med de heliga „nglarna.˝


008:001 Ytterligare sade han till dem: ˝Sannerligen s„ger jag eder:
	Bland dem som h„r st† finnas n†gra som icke skola smaka d”den,
	f”rr„n de f† se Guds rike vara kommet i sin kraft.˝

009:002 Sex dagar d„refter tog Jesus med sig Petrus och Jakob och
	Johannes och f”rde dem ensamma upp p† ett h”gt berg, d„r de voro
	allena.  Och hans utseende f”rvandlades inf”r dem;
009:003 och hans kl„der blevo gl„nsande och mycket vita, s† att ingen
	valkare p† jorden kan g”ra kl„der s† vita.
009:004 Och f”r dem visade sig Elias j„mte Moses, och dessa samtalade
	med Jesus.
009:005 D† tog Petrus till orda och sade till Jesus: ˝Rabbi, h„r „r oss
	gott att vara; l†t oss g”ra tre hyddor, †t dig en och †t Moses
	en och †t Elias en.˝
009:006 Han visste n„mligen icke vad han skulle s„ga; s† stor var deras
	f”rskr„ckelse.
009:007 D† kom en sky som ”verskyggde dem, och ur skyn kom en r”st:
	˝Denne „r min „lskade Son; h”ren honom.˝
009:008 Och pl”tsligt m„rkte de, n„r de s†go sig omkring, att d„r icke
	mer fanns n†gon hos dem utom Jesus allena.

009:009 D† de sedan gingo ned fr†n berget, bj”d han dem att de icke,
	f”rr„n M„nniskosonen hade uppst†tt fr†n de d”da, skulle f”r
	n†gon omtala vad de hade sett.
009:010 Och de lade m„rke till det ordet och begynte tala med varandra
	om vad som kunde menas med att han skulle uppst† fr†n de d”da.
009:011 Och de fr†gade honom och sade: ˝De skriftl„rde s„ga ju att Elias
	f”rst m†ste komma?˝
009:012 Han svarade dem: ˝Elias m†ste visserligen f”rst komma och
	uppr„tta allt igen.  Men huru kan det d† vara skrivet om
	M„nniskosonen att han skall lida mycket och bliva f”raktad?
009:013 Dock, jag s„ger eder att Elias redan har kommit; och de f”rforo
	mot honom alldeles s†som de ville, och s†som det var skrivet att
	det skulle g† honom.˝

009:014 N„r de d„refter kommo till l„rjungarna, s†go de att mycket folk
	var samlat omkring dem, och att n†gra skriftl„rde disputerade
	med dem.
009:015 Och strax d† allt folket fick se honom, blevo de mycket h„pna
	och skyndade fram och h„lsade honom.
009:016 D† fr†gade han dem: ˝Varom disputeren I med dem?˝
009:017 Och en man i folkhopen svarade honom: ˝M„stare, jag har f”rt
	till dig min son, som „r besatt av en stum ande.
009:018 Och varhelst denne f†r fatt i honom kastar han omkull honom, och
	fradgan st†r gossen om munnen, och han gnisslar med t„nderna och
	bliver s†som livl”s.  Nu bad jag dina l„rjungar att de skulle
	driva ut honom, men de f”rm†dde det icke.˝
009:019 D† svarade han dem och sade: ˝O du otrogna sl„kte, huru l„nge
	m†ste jag vara hos eder?  Huru l„nge m†ste jag h„rda ut med
	eder?  F”ren honom till mig.˝
009:020 Och de f”rde honom till Jesus.  Och strax d† han fick se Jesus,
	slet och ryckte anden honom, och han f”ll ned p† jorden och
	v„ltrade sig, under det att fradgan stod honom om munnen.
009:021 Jesus fr†gade d† hans fader: ˝Huru l„nge har det varit s† med
	honom?˝  Han svarade: ˝Alltsedan han var ett litet barn;
009:022 och det har ofta h„nt att han har kastat honom „n i elden, „n i
	vattnet, f”r att f”rg”ra honom.  Men om du f”rm†r n†got, s†
	f”rbarma dig ”ver oss och hj„lp oss.˝
009:023 D† sade Jesus till honom: ˝Om jag f”rm†r, s„ger du.  Allt f”rm†r
	den som tror.˝
009:024 Strax ropade gossens fader och sade: ˝Jag tror!  Hj„lp min
	otro.˝
009:025 Men n„r Jesus s†g att folk str”mmade tillsammans dit, tilltalade
	han den orene anden str„ngt och sade till honom: ˝Du stumme och
	d”ve ande, jag befaller dig: Far ut ur honom, och kom icke mer
	in i honom.˝
009:026 D† skriade han och slet och ryckte gossen sv†rt och for ut; och
	gossen blev s†som d”d, s† att folket menade att han verkligen
	var d”d.
009:027 Men Jesus tog honom vid handen och reste upp honom; och han stod
	d† upp.

009:028 N„r Jesus d„refter hade kommit inomhus, fr†gade hans l„rjungar
	honom, d† de nu voro allena: ˝Varf”r kunde icke vi driva ut
	honom?˝
009:029 Han svarade dem: ˝Detta slag kan icke drivas ut genom n†got
	annat „n b”n och fasta.˝

009:030 Och de gingo d„rifr†n och vandrade genom Galileen; men han ville
	icke att n†gon skulle f† veta det.
009:031 Han undervisade n„mligen sina l„rjungar och sade till dem:
	˝M„nniskosonen skall bliva ”verl„mnad i m„nniskors h„nder, och
	man skall d”da honom; men tre dagar efter det att han har blivit
	d”dad skall han uppst† igen.˝
009:032 Och de f”rstodo icke vad han sade, men de fruktade att fr†ga
	honom.

009:033 Och de kommo till Kapernaum.  Och n„r han hade kommit dit d„r
	han bodde, fr†gade han dem: ˝Vad var det I samtaladen om p†
	v„gen?˝
009:034 Men de tego, ty de hade p† v„gen talat med varandra om vilken
	som vore st”rst.
009:035 D† satte han sig ned och kallade till sig de tolv och sade till
	dem: ˝Om n†gon vill vara den f”rste, s† vare han den siste av
	alla och allas tj„nare.˝
009:036 Och han tog ett barn och st„llde det mitt ibland dem; sedan tog
	han det upp i famnen och sade till dem:
009:037 ˝Den som tager emot ett s†dant barn i mitt namn, han tager emot
	mig, och den som tager emot mig, han tager icke emot mig, utan
	honom som har s„nt mig.˝

009:038 Johannes sade till honom: ˝M„stare, vi s†go huru en man som icke
	f”ljer oss drev ut onda andar genom ditt namn; och vi ville
	hindra honom, eftersom han icke f”ljde oss.˝
009:039 Men Jesus sade: ˝Hindren honom icke; ty ingen som genom mitt
	namn har gjort en kraftg„rning kan strax d„refter tala illa om
	mig.
009:040 Ty den som icke „r emot oss, han „r f”r oss.
009:041 Ja, den som giver eder en b„gare vatten att dricka, d„rf”r att I
	h”ren Kristus till -- sannerligen s„ger jag eder: Han skall
	ingalunda g† miste om sin l”n.
009:042 Och den som f”rf”r en av dessa sm† som tro, f”r honom vore det
	b„ttre, om en kvarnsten h„ngdes om hans hals och han kastades i
	havet.

009:043 Om nu din hand „r dig till f”rf”relse, s† hugg av den.  Det „r
	b„ttre f”r dig att ing† i livet lytt, „n att hava b†da h„nderna
	i beh†ll och komma till Gehenna, till den eld som icke
	utsl„ckes.
009:044 
009:045 Och om din fot „r dig till f”rf”relse, s† hugg av den.  Det „r
	b„ttre f”r dig att ing† i livet halt, „n att hava b†da f”tterna
	i beh†ll och kastas i Gehenna.
009:046 
009:047 Och om ditt ”ga „r dig till f”rf”relse, s† riv ut det.  Det „r
	b„ttre f”r dig att ing† i Guds rike en”gd, „n att hava b†da
	”gonen i beh†ll och kastas i Gehenna,
009:048 d„r 'deras mask icke d”r och elden icke utsl„ckes'.
009:049 Ty var m„nniska m†ste saltas med eld.
009:050 Saltet „r en god sak; men om saltet mister sin s„lta, varmed
	skolen I d† †terst„lla dess kraft?  -- Haven salt i eder och
	h†llen frid inb”rdes.˝

010:001 Och han stod upp och begav sig d„rifr†n, genom landet p† andra
	sidan Jordan, till Judeens omr†de.  Och mycket folk f”rsamlades
	†ter omkring honom, och †ter undervisade han dem, s†som hans sed
	var.

010:002 D† ville n†gra faris‚er sn„rja honom, och de tr„dde fram och
	fr†gade honom om det vore lovligt f”r en man att skilja sig fr†n
	sin hustru.
010:003 Men han svarade och sade till dem: ˝Vad har Moses bjudit eder?˝
010:004 De sade: ˝Moses tillstadde att en man fick skriva skiljebrev †t
	sin hustru och s† skilja sig fr†n henne.˝
010:005 D† sade Jesus till dem: ˝F”r edra hj„rtans h†rdhets skull skrev
	han †t eder detta bud.
010:006 Men redan vid v„rldens begynnelse 'gjorde Gud dem till man och
	kvinna'.
010:007 'F”rdenskull skall en man ”vergiva sin fader och sin moder.
010:008 Och de tu skola varda ett k”tt.'  S† „ro de icke mer tv†, utan
	ett k”tt.
010:009 Vad nu Gud har sammanfogat, det m† m„nniskan icke †tskilja.˝
010:010 N„r de sedan hade kommit hem, fr†gade hans l„rjungar honom †ter
	om detsamma.
010:011 Och han svarade dem: ˝Den som skiljer sig fr†n sin hustru och
	tager sig en annan hustru, han beg†r „ktenskapsbrott mot henne.
010:012 Och om en hustru skiljer sig fr†n sin man och tager sig en annan
	man, d† beg†r hon „ktenskapsbrott.

010:013 Och man bar fram barn till honom, f”r att han skulle r”ra vid
	dem; men l„rjungarna visade bort dem.
010:014 N„r Jesus s†g detta, blev han misslynt och sade till dem: ˝L†ten
	barnen komma till mig, och f”rmenen dem det icke; ty Guds rike
	h”r s†dana till.
010:015 Sannerligen s„ger jag eder: Den som icke tager emot Guds rike
	s†som ett barn, han kommer aldrig ditin.˝
010:016 Och han tog dem upp i famnen och lade h„nderna p† dem och
	v„lsignade dem.

010:017 N„r han sedan begav sig †stad f”r att forts„tta sin v„g,
	skyndade en man fram och f”ll p† kn„ f”r honom och fr†gade
	honom: ˝Gode M„stare, vad skall jag g”ra f”r att f† evigt liv
	till arvedel?˝
010:018 Jesus sade till honom: ˝Varf”r kallar du mig god?  Ingen „r god
	utom Gud allena.
010:019 Buden k„nner du: 'Du skall icke dr„pa', 'Du skall icke beg†
	„ktenskapsbrott', 'Du skall icke stj„la', 'Du skall icke b„ra
	falskt vittnesb”rd', 'Du skall icke undanh†lla n†gon vad honom
	tillkommer', Hedra din fader och din moder.'˝
010:020 D† svarade han honom: ˝M„stare, allt detta har jag h†llit fr†n
	min ungdom.˝
010:021 D† s†g Jesus p† honom och fick k„rlek till honom och sade till
	honom: ˝Ett fattas dig: g† bort och s„lj allt vad du „ger och
	giv †t de fattiga; d† skall du f† en skatt i himmelen.  Och kom
	sedan och f”lj mig.˝
010:022 Men han blev illa till mods vid det talet och gick bedr”vad
	bort, ty han hade m†nga „godelar.
010:023 D† s†g Jesus sig omkring och sade till sina l„rjungar: ˝Huru
	sv†rt „r det icke f”r dem som hava penningar att komma in i Guds
	rike!˝
010:024 Men l„rjungarna h„pnade vid hans ord.  D† tog Jesus †ter till
	orda och sade till dem: ˝Ja, mina barn, huru sv†rt „r det icke
	att komma in i Guds rike!
010:025 Det „r l„ttare f”r en kamel att komma igenom ett n†ls”ga, „n f”r
	den som „r rik att komma in i Guds rike.˝
010:026 D† blevo de „nnu mer h„pna och sade till varandra: ˝Vem kan d†
	bliva fr„lst?˝
010:027 Jesus s†g p† dem och sade: ˝F”r m„nniskor „r det om”jligt, men
	icke f”r Gud, ty f”r Gud „r allting m”jligt.˝

010:028 D† tog Petrus till orda och sade till honom: ˝Se, vi hava
	”vergivit allt och f”ljt dig.˝
010:029 Jesus svarade: ˝Sannerligen s„ger jag eder: Ingen som f”r min
	och evangelii skull har ”vergivit hus, eller br”der eller
	systrar, eller moder eller fader, eller barn, eller jordagods,
010:030 ingen s†dan finnes, som icke skall f† hundrafalt igen: redan h„r
	i tiden hus, och br”der och systrar, och m”drar och barn, och
	jordagods, mitt under f”rf”ljelser, och i den tillkommande
	tids†ldern evigt liv.
010:031 Men m†nga som „ro de f”rsta skola bliva de sista, medan de sista
	bliva de f”rsta.˝

010:032 Och de voro p† v„gen upp till Jerusalem.  Och Jesus gick f”re
	dem, och de gingo d„r b„vande; och de som f”ljde med dem voro
	uppfyllda av fruktan.  D† tog han †ter till sig de tolv och
	begynte tala till dem om vad som skulle ”verg† honom:
010:033 ˝Se, vi g† nu upp till Jerusalem, och M„nniskosonen skall bliva
	”verl„mnad †t ”verstepr„sterna och de skriftl„rde, och de skola
	d”ma honom till d”den och ”verl„mna honom †t hedningarna,
010:034 och dessa skola begabba honom och bespotta honom och gissla
	honom och d”da honom; men tre dagar d„refter skall han uppst†
	igen.˝

010:035 D† tr„dde Jakob och Johannes, Sebedeus' s”ner, fram till honom
	och sade till honom: ˝M„stare, vi skulle vilja att du l„te oss
	f† vad vi nu t„nka beg„ra av dig.˝
010:036 Han fr†gade dem: ˝Vad viljen I d† att jag skall l†ta eder f†?˝
010:037 De svarade honom: ˝L†t den ene av oss i din h„rlighet f† sitta
	p† din h”gra sida, och den andre p† din v„nstra.˝
010:038 Men Jesus sade till dem: ˝I veten icke vad I beg„ren.  Kunnen I
	dricka den kalk som jag dricker, eller genomg† det dop som jag
	genomg†r?˝
010:039 De svarade honom: ˝Det kunna vi.˝  D† sade Jesus till dem: ˝Ja,
	den kalk jag dricker skolen I f† dricka, och det dop jag
	genomg†r skolen I genomg†,
010:040 men platsen p† min h”gra sida och platsen p† min v„nstra
	tillkommer det icke mig att bortgiva, utan de skola tillfalla
	dem f”r vilka s† „r best„mt.˝

010:041 N„r de tio andra h”rde detta, blevo de misslynta p† Jakob och
	Johannes.
010:042 D† kallade Jesus dem till sig och sade till dem: ˝I veten att de
	som r„knas f”r folkens furstar upptr„da mot dem s†som herrar,
	och att deras m„ktige l†ta dem k„nna sin myndighet.
010:043 Men s† „r det icke bland eder; utan den som vill bliva st”rst
	bland eder, han vare de andras tj„nare,
010:044 och den som vill vara fr„mst bland eder, han vare allas dr„ng.
010:045 Ocks† M„nniskosonen har ju kommit, icke f”r att l†ta tj„na sig,
	utan f”r att tj„na och giva sitt liv till l”sen f”r m†nga.˝

010:046 Och de kommo till Jeriko.  Men n„r han †ter gick ut ifr†n
	Jeriko, f”ljd av sina l„rjungar och en ganska stor hop folk,
	satt d„r vid v„gen en blind tiggare, Bartimeus, Timeus' son.
010:047 N„r denne h”rde att det var Jesus fr†n Nasaret, begynte han ropa
	och s„ga: ˝Jesus, Davids son, f”rbarma dig ”ver mig.˝
010:048 Och m†nga tillsade honom str„ngeligen att han skulle tiga; men
	han ropade „nnu mycket mer: ˝Davids son, f”rbarma dig ”ver mig.˝
010:049 D† stannade Jesus och sade: ˝Kallen honom hit.˝  Och de kallade
	p† den blinde och sade till honom: ˝Var vid gott mod, st† upp;
	han kallar dig till sig.˝
010:050 D† kastade han av sig sin mantel och stod upp med hast och kom
	fram till Jesus.
010:051 Och Jesus talade till honom och sade: ˝Vad vill du att jag skall
	g”ra dig?˝  Den blinde svarade honom: ˝Rabbuni, l†t mig f† min
	syn.˝
010:052 Jesus sade till honom: ˝G†; din tro har hj„lpt dig.˝  Och strax
	fick han sin syn och f”ljde honom p† v„gen.
011:001 N„r de nu nalkades Jerusalem och voro n„ra Betfage och Betania
	vid Oljeberget, s„nde han †stad tv† av sina l„rjungar
011:002 och sade till dem: ˝G†n in i byn som ligger mitt framf”r eder,
	s† skolen I, strax d† I kommen ditin, finna en †snef†le st† d„r
	bunden, som „nnu ingen m„nniska har suttit p†; l”sen den och
	f”ren den hit.
011:003 Och om n†gon fr†gar eder varf”r I g”ren detta, s† skolen I
	svara: 'Herren beh”ver den, men han skall strax s„nda den
	tillbaka hit.˝

011:004 D† gingo de †stad och funno en †snef†le st† d„r bunden utanf”r
	en port vid v„gen, och de l”ste den.
011:005 Och n†gra som stodo d„r bredvid sade till dem: ˝Vad g”ren I?
	Varf”r l”sen I f†len?˝
011:006 Men de svarade dem s†som Jesus hade bjudit.  D† l„t man dem
	vara.
011:007 Och de f”rde f†len till Jesus och lade sina mantlar p† den,
	och han satte sig upp p† den.
011:008 Och m†nga bredde ut sina mantlar p† v„gen, andra †ter skuro av
	kvistar och l”v p† f„lten och str”dde p† v„gen.
011:009 Och de som gingo f”re och de som f”ljde efter ropade:

	  ˝Hosianna!
	  V„lsignad vare han som kommer,
	  i Herrens namn.
011:010   V„lsignat vare v†r fader Davids rike,
	  som nu kommer.
	  Hosianna i h”jden!˝

011:011 S† drog han in i Jerusalem och kom in i helgedomen; och n„r han
	hade sett sig omkring ”verallt och det redan var sent p† dagen,
	gick han med de tolv ut till Betania.

011:012 N„r de dagen d„refter voro p† v„g tillbaka fr†n Betania, blev
	han hungrig.
011:013 Och d† han p† avst†nd fick se ett fikontr„d som hade l”v, gick
	han dit f”r att se om han till „ventyrs skulle finna n†got
	d„rp†; men n„r han kom fram till det, fann han intet annat „n
	l”v, det var icke d† fikonens tid.
011:014 D† talade han och sade till tr„det: ˝Aldrig n†gonsin mer „te
	n†gon frukt av dig.˝  Och hans l„rjungar h”rde detta.

011:015 N„r de sedan kommo fram till Jerusalem, gick han in i helgedomen
	och begynte driva ut dem som s†lde och k”pte i helgedomen.  Och
	han st”tte omkull v„xlarnas bord och duvom†nglarnas s„ten;
011:016 han tillstadde icke heller att man bar n†gonting genom
	helgedomen.
011:017 Och han undervisade dem och sade: ˝Det „r ju skrivet: 'Mitt hus
	skall kallas ett b”nehus f”r alla folk.'  Men I haven gjort det
	till en r”varkula.˝

011:018 D† ”verstepr„sterna och de skriftl„rde fingo h”ra h„rom, s”kte
	de efter tillf„lle att f”rg”ra honom; ty de fruktade f”r honom,
	eftersom allt folket h„pnade ”ver hans undervisning.

011:019 N„r det blev afton, beg†vo de sig ut ur staden.
011:020 Men d† de nu p† morgonen †ter gingo d„r fram, fingo de se
	fikontr„det vara f”rtorkat „nda fr†n roten.
011:021 D† kom Petrus ih†g vad som hade skett och sade till honom:
	˝Rabbi, se, fikontr„det som du f”rbannade „r f”rtorkat.˝
011:022 Jesus svarade och sade till dem: ˝Haven tro p† Gud.
011:023 Sannerligen s„ger jag eder: Om n†gon s„ger till detta berg: 'H„v
	dig upp, och kasta dig i havet' och d„rvid icke tvivlar i sitt
	hj„rta, utan tror att det han s„ger skall ske, d† skall det ske
	honom s†.
011:024 D„rf”r s„ger jag eder: Allt vad I bedjen om och beg„ren, tron
	att det „r eder givet; och det skall ske eder s†.
011:025 Och n„r I st†n och bedjen, s† f”rl†ten, om I haven n†got emot
	n†gon, f”r att ocks† eder Fader, som „r i himmelen, m† f”rl†ta
	eder edra f”rsyndelser.˝
011:026 

011:027 S† kommo de †ter till Jerusalem.  Och medan han gick omkring i
	helgedomen, kommo ”verstepr„sterna och de skriftl„rde och de
	„ldste fram till honom;
011:028 och de sade till honom: ˝Med vad myndighet g”r du detta?  Och
	vem har givit dig myndighet att g”ra detta?˝
011:029 Jesus svarade dem: ˝Jag vill st„lla en fr†ga till eder; svaren
	mig p† den, s† skall ock jag s„ga eder med vad myndighet jag g”r
	detta.
011:030 Johannes' d”pelse, var den fr†n himmelen eller fr†n m„nniskor?
	Svaren mig h„rp†.˝
011:031 D† ”verlade de med varandra och sade: ˝Om vi svara: 'Fr†n
	himmelen', s† fr†gar han: 'Varf”r trodden I honom d† icke?'
011:032 Eller skola vi svara: 'Fr†n m„nniskor'?˝  -- det v†gade de icke
	av fruktan f”r folket, ty alla h”llo f”re att Johannes verkligen
	var en profet.
011:033 De svarade allts† Jesus och sade: ˝Vi veta det icke.˝  D† sade
	Jesus till dem: ˝S† s„ger icke heller jag eder med vad myndighet
	jag g”r detta.˝

012:001 Och han begynte tala till dem i liknelser: ˝En man planterade en
	ving†rd och satte st„ngsel d„romkring och h”gg ut ett presskar
	och byggde ett vakttorn; d„refter lejde han ut den †t
	ving†rdsm„n och for utrikes.
012:002 N„r sedan r„tta tiden var inne, s„nde han en tj„nare till
	ving†rdsm„nnen, f”r att denne av ving†rdsm„nnen skulle uppb„ra
	n†gon del av ving†rdens frukt.
012:003 Men de togo fatt p† honom och misshandlade honom och l„to honom
	g† tomh„nt tillbaka.
012:004 Źter s„nde han till dem en annan tj„nare.  Honom slogo de i
	huvudet och skymfade.
012:005 Sedan s„nde han †stad „nnu en annan, men denne dr„pte de.
	Likas† gjorde de med m†nga andra: somliga misshandlade de, och
	andra dr„pte de.
012:006 Nu hade han ock en enda son, vilken han „lskade.  Honom s„nde
	han slutligen †stad till dem, ty han t„nkte: 'De skola v„l hava
	f”rsyn f”r min son.'
012:007 Men ving†rdsm„nnen sade till varandra: 'Denne „r arvingen; kom,
	l†t oss dr„pa honom, s† bliver arvet v†rt.'
012:008 Och de togo fatt p† honom och dr„pte honom och kastade honom ut
	ur ving†rden.  --
012:009 Vad skall nu ving†rdens herre g”ra?  Jo, han skall komma och
	f”rg”ra ving†rdsm„nnen och l„mna ving†rden †t andra.
012:010 Haven I icke l„st detta skriftens ord:
	  'Den sten som byggningsm„nnen f”rkastade,
	  den har blivit en h”rnsten;
012:011   av Herren har den blivit detta,
	  och underbar „r den i v†ra ”gon'?˝

012:012 De hade nu g„rna velat gripa honom, men de fruktade f”r folket;
	ty de f”rstodo att det var om dem som han hade talat i denna
	liknelse.  S† l„to de honom vara och gingo sin v„g.
012:013 D„refter s„nde de till honom n†gra faris‚er och herodianer, f”r
	att dessa skulle f†nga honom genom n†got hans ord.
012:014 Dessa kommo nu och sade till honom: ˝M„stare, vi veta att du „r
	sannf„rdig och icke fr†gar efter n†gon, ty du ser icke till
	personen, utan l„r om Guds v„g vad sant „r.  Žr det lovligt att
	giva kejsaren skatt, eller „r det icke lovligt?  Skola vi giva
	skatt, eller icke giva?˝
012:015 Men han f”rstod deras skrymteri och sade till dem: ˝Varf”r s”ken
	I att sn„rja mig?  Tagen hit en penning, s† att jag f†r se
	den.˝
012:016 D† l„mnade de fram en s†dan.  D„refter fr†gade han dem: ˝Vems
	bild och ”verskrift „r detta?˝  De svarade honom: ˝Kejsarens.˝
012:017 D† sade Jesus till dem: ˝S† given kejsaren vad kejsaren tillh”r,
	och Gud vad Gud tillh”r.˝  Och de f”rundrade sig h”geligen ”ver
	honom.

012:018 Sedan kommo till honom n†gra av sadduc‚erna, vilka mena att det
	icke gives n†gon uppst†ndelse.  Dessa fr†gade honom och sade:
012:019 ˝M„stare, Moses har givit oss den f”reskriften, att om n†gon har
	en broder som d”r, och som efterl„mnar hustru, men icke l„mnar
	barn efter sig, s† skall han taga sin broders hustru till „kta
	och skaffa avkomma †t sin broder.
012:020 Nu voro h„r sju br”der.  Den f”rste tog sig en hustru, men dog
	utan att l„mna n†gon avkomma efter sig.
012:021 D† tog den andre i ordningen henne, men ocks† han dog utan att
	l„mna n†gon avkomma efter sig; sammalunda den tredje.
012:022 S† skedde med alla sju: ingen av dem l„mnade n†gon avkomma efter
	sig.  Sist av alla dog ock hustrun.
012:023 Vilken av dem skall nu vid uppst†ndelsen, n„r de uppst†, f†
	henne till hustru?  De hade ju alla sju tagit henne till
	hustru.˝
012:024 Jesus svarade dem: ˝Visar icke eder fr†ga att I faren vilse och
	varken f”rst†n skrifterna, ej heller Guds kraft?
012:025 Efter uppst†ndelsen fr†n de d”da taga m„n sig icke hustrur, ej
	heller givas hustrur †t m„n, utan de „ro d† s†som „nglarna i
	himmelen.
012:026 Men vad nu det ang†r, att de d”da uppst†, haven I icke l„st i
	Moses' bok, p† det st„lle d„r det talas om t”rnbusken, huru Gud
	sade till honom s†: 'Jag „r Abrahams Gud och Isaks Gud och
	Jakobs Gud'?
012:027 Han „r en Gud icke f”r d”da, utan f”r levande.  I faren mycket
	vilse.˝

012:028 D† tr„dde en av de skriftl„rde fram, en som hade h”rt deras
	ordskifte och f”rst†tt att han hade svarat dem v„l.  Denne
	fr†gade honom: ˝Vilket „r det f”rn„msta av alla buden?˝
012:029 Jesus svarade: ˝Det f”rn„msta „r detta: 'H”r, Israel!  Herren,
	v†r Gud, Herren „r en.
012:030 Och du skall „lska Herren, din Gud, av allt ditt hj„rta och av
	all din sj„l och av allt ditt f”rst†nd och av all din kraft.'
012:031 D„rn„st kommer detta: 'Du skall „lska din n„sta s†som dig
	sj„lv.'  Intet annat bud „r st”rre „n dessa.˝
012:032 D† svarade den skriftl„rde honom: ˝M„stare, du har i sanning
	r„tt i vad du s„ger, att han „r en, och att ingen annan „r „n
	han.
012:033 Och att „lska honom av allt sitt hj„rta och av allt sitt
	f”rst†nd och av all sin kraft och att „lska sin n„sta s†som sig
	sj„lv, det „r 'f”rmer „n alla br„nnoffer och slaktoffer'.˝
012:034 D† nu Jesus m„rkte att han hade svarat f”rst†ndigt, sade han
	till honom: ˝Du „r icke l†ngt ifr†n Guds rike.˝  Sedan dristade
	sig ingen att vidare st„lla n†gon fr†ga p† honom.

012:035 Medan Jesus undervisade i helgedomen, framst„llde han denna
	fr†ga: ˝Huru kunna de skriftl„rde s„ga att Messias „r Davids
	son?
012:036 David sj„lv har ju sagt genom den helige Andes ingivelse:
	  'Herren sade till min herre:
	  S„tt dig p† min h”gra sida,
	  till dess jag har lagt dina fiender
	  dig till en fotapall.'
012:037 S† kallar nu David sj„lv honom 'herre'; huru kan han d† vara
	hans son?˝

	Och folkskarorna h”rde honom g„rna.

012:038 Och han undervisade dem och sade till dem: ˝Tagen eder till vara
	f”r de skriftl„rde, som g„rna g† omkring i fotsida kl„der och
	g„rna vilja bliva h„lsade p† torgen
012:039 och g„rna sitta fr„mst i synagogorna och p† de fr„msta platserna
	vid g„stabuden --
012:040 detta under det att de utsuga „nkors hus, medan de f”r syns
	skull h†lla l†nga b”ner.  De skola f† en dess h†rdare dom.˝

012:041 Och han satte sig mitt emot offerkistorna och s†g huru folket
	lade ned penningar i offerkistorna.  Och m†nga rika lade dit
	mycket.
012:042 Men en fattig „nka kom och lade ned tv† sk„rvar, det „r ett
	”re.
012:043 D† kallade han sina l„rjungar till sig och sade till dem:
	˝Sannerligen s„ger jag eder: Denna fattiga „nka lade dit mer „n
	alla de andra som lade n†got i offerkistorna.
012:044 Ty dessa lade alla dit av sitt ”verfl”d, men hon lade dit av
	sitt armod allt vad hon hade, s† mycket som fanns i hennes „go.˝

013:001 D† han nu gick ut ur helgedomen, sade en av hans l„rjungar till
	honom: ˝M„stare, se hurudana stenar och hurudana byggnader!˝
013:002 Jesus svarade honom: ˝Ja, du ser nu dessa stora byggnader; men
	h„r skall f”rvisso icke l„mnas sten p† sten; allt skall bliva
	nedbrutet.˝

013:003 N„r han sedan satt p† Oljeberget, mitt emot helgedomen, fr†gade
	honom Petrus och Jakob och Johannes och Andreas, d† de voro
	allena:
013:004 ˝S„g oss n„r detta skall ske, och vad som bliver tecknet till
	att tiden „r inne, d† allt detta skall g† i fullbordan.˝
013:005 D† begynte Jesus tala till dem och sade:

	˝Sen till, att ingen f”rvillar eder.
013:006 M†nga skola komma under mitt namn och s„ga: 'Det „r jag' och
	skola f”rvilla m†nga.
013:007 Men n„r I f†n h”ra krigslarm och rykten om krig, s† f”rloren
	icke besinningen; s†dant m†ste komma, men d„rmed „r „nnu icke
	„nden inne.
013:008 Ja, folk skall resa sig upp mot folk och rike mot rike, och det
	skall bliva jordb„vningar p† den ena orten efter den andra, och
	hungersn”d skall uppst†; detta „r begynnelsen till
	'f”dslov†ndorna'.
013:009 Men tagen I eder till vara.  Man skall d† draga eder inf”r
	domstolar, och I skolen bliva gisslade i synagogor och st„llas
	fram inf”r landsh”vdingar och konungar, f”r min skull, till ett
	vittnesb”rd f”r dem.
013:010 Men evangelium m†ste f”rst bliva predikat f”r alla folk.

013:011 N„r man nu f”r eder †stad och drager eder inf”r r„tta, s† g”ren
	eder icke f”rut bekymmer om vad I skolen tala; utan vad som
	bliver eder givet i den stunden, det m†n I tala.  Ty det „r icke
	I som skolen tala, utan den helige Ande.

013:012 Och den ene brodern skall d† ”verl„mna den andre till att d”das,
	ja ock fadern sitt barn; och barn skola s„tta sig upp mot sina
	f”r„ldrar och skola d”da dem.
013:013 Och I skolen bliva hatade av alla, f”r mitt namns skull.  Men
	den som „r st†ndaktig intill „nden, han skall bliva fr„lst.

013:014 Men n„r I f†n se 'f”r”delsens styggelse' st† d„r han icke
	borde st† -- den som l„ser detta, han give akt d„rp† -- d† m† de
	som „ro i Judeen fly bort till bergen,
013:015 och den som „r p† taket m† icke stiga ned och g† in f”r att
	h„mta n†got ur sitt hus,
013:016 och den som „r ute p† marken m† icke v„nda tillbaka f”r att
	h„mta sin mantel.
013:017 Och ve de som „ro havande, eller som giva di p† den tiden!
013:018 Men bedjen att det icke m† ske om vintern.
013:019 Ty den tiden skall bliva 'en tid av vederm”da, s† sv†r att dess
	like icke har f”rekommit allt ifr†n v„rldens begynnelse, fr†n
	den tid d† Gud skapade v„rlden, intill nu', ej heller n†gonsin
	skall f”rekomma.
013:020 Och om Herren icke f”rkortade den tiden, s† skulle intet k”tt
	bliva fr„lst; men f”r de utvaldas skull, f”r de m„nniskors
	skull, som han har utvalt, har han f”rkortat den tiden.

013:021 Och om n†gon d† s„ger till eder: 'Se h„r „r Messias', eller: 'Se
	d„r „r han', s† tron det icke.
013:022 Ty m„nniskor som falskeligen s„ga sig vara Messias skola uppst†,
	s† ock falska profeter, och de skola g”ra tecken och under, f”r
	att, om m”jligt, f”rvilla de utvalda.
013:023 Men tagen I eder till vara.  Jag har nu sagt eder allt f”rut.

013:024 Men p† den tiden, efter den vederm”dan, skall solen f”rm”rkas
	och m†nen upph”ra att giva sitt sken,
013:025 och stj„rnorna skola falla ifr†n himmelen, och makterna i
	himmelen skola b„va.
013:026 Och d† skall man f† se 'M„nniskosonen komma i skyarna' med stor
	makt och h„rlighet.
013:027 Och han skall d† s„nda ut sina „nglar och f”rsamla sina utvalda
	fr†n de fyra v„derstrecken, fr†n jordens „nda till himmelens
	„nda.
013:028 Ifr†n fikontr„det m†n I h„r h„mta en liknelse.  N„r dess kvistar
	begynna att f† save och l”ven spricka ut, d† veten I att
	sommaren „r n„ra.
013:029 Likas†, n„r I sen detta ske, d† kunnen I ock veta att han „r
	n„ra och st†r f”r d”rren.
013:030 Sannerligen s„ger jag eder: Detta sl„kte skall icke f”rg†s,
	f”rr„n allt detta sker.
013:031 Himmel och jord skola f”rg†s, men mina ord skola icke f”rg†s.
013:032 Men om den dagen och den stunden vet ingen n†got, icke „nglarna
	i himmelen, icke ens Sonen -- ingen utom Fadern.

013:033 Tagen eder till vara, vaken; ty I veten icke n„r tiden „r inne.
013:034 S†som n„r en man reser utrikes och l„mnar sitt hus och giver
	sina tj„nare makt och myndighet d„r”ver, †t var och en hans
	s„rskilda syssla, och d„rvid ock bjuder portvaktaren att vaka.
013:035 likas† bjuder jag eder: Vaken; ty I veten icke n„r husets herre
	kommer, om han kommer p† aftonen eller vid midnattstiden eller i
	haneg„llet eller p† morgonen;
013:036 vaken, s† att han icke finner eder sovande, n„r han of”rt„nkt
	kommer.
013:037 Men vad jag s„ger till eder, det s„ger jag till alla: Vaken!˝

014:001 Tv† dagar d„refter var det p†sk och det osyrade br”dets h”gtid.
	Och ”verstepr„sterna och de skriftl„rde s”kte efter tillf„lle
	att gripa honom med list och d”da honom.
014:002 De sade n„mligen: ˝Icke under h”gtiden, f”r att ej oroligheter
	skola uppst† bland folket.˝

014:003 Men n„r han var i Betania, i Simon den spet„lskes hus, och d„r
	l†g till bords, kom en kvinna som hade med sig en
	alabasterflaska med sm”rjelse av dyrbar „kta nardus.  Och hon
	br”t s”nder flaskan och g”t ut sm”rjelsen ”ver hans huvud.
014:004 N†gra som voro d„r blevo d† misslynta och sade till varandra:
	˝Varf”r skulle denna sm”rjelse f”rspillas?
014:005 Man hade ju kunnat s„lja den f”r mer „n tre hundra
	silverpenningar och giva dessa †t de fattiga.˝  Och de talade
	h†rda ord till henne.
014:006 Men Jesus sade: ˝L†ten henne vara.  Varf”r oroen I henne?  Det
	„r en god g„rning som hon har gjort mot mig.
014:007 De fattiga haven I ju alltid ibland eder, och n„rhelst I viljen
	kunnen I g”ra dem gott, men mig haven I icke alltid.
014:008 Vad hon kunde, det gjorde hon.  Hon har i f”rv„g smort min kropp
	s†som en tillredelse till min begravning.
014:009 Och sannerligen s„ger jag eder: Varhelst i hela v„rlden
	evangelium bliver predikat, d„r skall ock det som hon nu har
	gjort bliva omtalat, henne till †minnelse.˝

014:010 Och Judas Iskariot, han som var en av de tolv, gick bort till
	”verstepr„sterna och ville f”rr†da honom †t dem.
014:011 N„r de h”rde detta, blevo de glada och lovade att giva honom en
	summa penningar.  Sedan s”kte han efter tillf„lle att f”rr†da
	honom, d† l„gligt var.

014:012 P† f”rsta dagen i det osyrade br”dets h”gtid, n„r man slaktade
	p†skalammet, sade hans l„rjungar till honom: ˝Vart vill du att
	vi skola g† och reda till, s† att du kan „ta p†skalammet?˝
014:013 D† s„nde han †stad tv† av sina l„rjungar och sade till dem: ˝G†n
	in i staden; d„r skolen I m”ta en man som b„r en kruka vatten.
	F”ljen honom.
014:014 Och s„gen till husbonden i det hus d„r han g†r in: 'M„staren
	fr†gar: Var finnes h„rb„rget d„r jag skall „ta p†skalammet med
	mina l„rjungar?'
014:015 D† skall han visa eder en stor sal i ”vre v†ningen, tillredd och
	ordnad f”r m†ltid; reden till †t oss d„r.˝
014:016 Och l„rjungarna beg†vo sig i v„g och kommo in i staden och funno
	det s† som han hade sagt dem; och de redde till p†skalammet.

014:017 N„r det sedan hade blivit afton, kom han dit med de tolv.
014:018 Och medan de l†go till bords och †to, sade Jesus: ˝Sannerligen
	s„ger jag eder: En av eder skall f”rr†da mig, 'den som „ter med
	mig'.˝
014:019 D† begynte de bedr”vas och fr†ga honom, den ene efter den andre:
	˝Icke „r det v„l jag?˝
014:020 Och han sade till dem: ˝Det „r en av de tolv, den som j„mte mig
	doppar i fatet.
014:021 Ja, M„nniskosonen skall g† bort, s†som det „r skrivet om honom;
	men ve den m„nniska genom vilken M„nniskosonen bliver f”rr†dd!
	Det hade varit b„ttre f”r den m„nniskan, om hon icke hade blivit
	f”dd.˝

014:022 Medan de nu †to, tog han ett br”d och v„lsignade det och br”t
	det och gav †t dem och sade: ˝Tagen detta; detta „r min
	lekamen.˝
014:023 Och han tog en kalk och tackade Gud ock gav †t dem; och de
	drucko alla d„rav.
014:024 Och han sade till dem: ˝Detta „r mitt blod, f”rbundsblodet, som
	varder utgjutet f”r m†nga.
014:025 Sannerligen s„ger jag eder: Jag skall icke mer dricka av det som
	kommer fr†n vintr„d, f”rr„n p† den dag d† jag dricker det nytt i
	Guds rike.˝

014:026 N„r de sedan hade sjungit lovs†ngen, gingo de ut till
	Oljeberget.
014:027 D† sade Jesus till dem: ˝I skolen alla komma p† fall; ty det „r
	skrivet:
	  'Jag skall sl† herden,
	  och f†ren skola f”rskingras.'
014:028 Men efter min uppst†ndelse skall jag f”re eder g† till
	Galileen.˝
014:029 D† svarade Petrus honom: ˝Om „n alla andra komma p† fall, s†
	skall dock jag det icke.˝
014:030 Jesus sade till honom: ˝Sannerligen s„ger jag dig: Redan i denna
	natt, f”rr„n hanen har galit tv† g†nger, skall du tre g†nger
	f”rneka mig.˝
014:031 D† f”rs„krade han „nnu ivrigare: ˝Om jag „n m†ste d” med dig, s†
	skall jag dock icke f”rneka dig.˝  Sammalunda sade ock alla de
	andra.  Och de kommo till ett st„lle som kallades Getsemane.

014:032 D† sade han till sina l„rjungar: ˝Bliven kvar h„r, medan jag
	beder.˝
014:033 Och han tog med sig Petrus och Jakob och Johannes; och han
	begynte b„va och „ngslas.
014:034 Och han sade till dem: ˝Min sj„l „r djupt bedr”vad, „nda till
	d”ds; stannen kvar h„r och vaken.˝
014:035 D„refter gick han litet l„ngre bort och f”ll ned p† jorden och
	bad, att om m”jligt vore, den stunden skulle bliva honom
	besparad.
014:036 Och han sade: ˝Abba, Fader, allt „r m”jligt f”r dig.  Tag denna
	kalk ifr†n mig.  Dock icke vad jag vill, utan vad du vill!˝
014:037 Sedan kom han tillbaka och fann dem sovande.  D† sade han till
	Petrus: ˝Simon, sover du?  F”rm†dde du d† icke vaka en kort
	stund?
014:038 Vaken, och bedjen att I icke m†n komma i frestelse.  Anden „r
	villig, men k”ttet „r svagt.˝
014:039 Och han gick †ter bort och bad och sade samma ord.
014:040 N„r han sedan kom tillbaka, fann han dem †ter sovande, ty deras
	”gon voro f”rtyngda.  Och de visste icke vad de skulle svara
	honom.
014:041 F”r tredje g†ngen kom han tillbaka och sade d† till dem: ˝Ja, I
	soven „nnu alltj„mt och vilen eder!  Det „r nog.  Stunden „r
	kommen.  M„nniskosonen skall nu bliva ”verl„mnad i syndarnas
	h„nder.
014:042 St†n upp, l†t oss g†; se, den som f”rr†der mig „r n„ra.˝

014:043 Och i detsamma, medan han „nnu talade, kom Judas, en av de tolv,
	och j„mte honom en folkskara med sv„rd och stavar, uts„nd fr†n
	”verstepr„sterna och de skriftl„rde och de „ldste.
014:044 Men f”rr„daren hade kommit ”verens med dem om ett tecken och
	sagt: ˝Den som jag kysser, den „r det; honom skolen I gripa och
	f”ra bort under s„ker bevakning.˝
014:045 Och n„r han nu kom dit, tr„dde han strax fram till honom och
	sade: ˝Rabbi!˝  och kysste honom h„ftigt.
014:046 D† grepo de Jesus och togo honom f†ngen.

014:047 Men en av dem som stodo d„r bredvid drog sitt sv„rd och h”gg
	till ”verstepr„stens tj„nare och h”gg s† av honom ”rat.

014:048 Och Jesus talade till dem och sade: ˝S†som mot en r”vare haven I
	g†tt ut med sv„rd och stavar f”r att fasttaga mig.
014:049 Var dag har jag varit ibland eder i helgedomen och undervisat,
	utan att I haven gripit mig.  Men skrifterna skulle ju
	fullbordas.˝

014:050 D† ”verg†vo de honom alla och flydde.
014:051 Och bland dem som hade f”ljt med honom var en ung man, h”ljd i
	ett linnekl„de, som var kastat ”ver blotta kroppen; honom grepo
	de.
014:052 Men han l„mnade linnekl„det kvar och flydde undan naken.

014:053 S† f”rde de nu Jesus bort till ”verstepr„sten, och d„r
	f”rsamlade sig alla ”verstepr„sterna och de „ldste och de
	skriftl„rde.
014:054 Och Petrus f”ljde honom p† avst†nd „nda in p† ”verstepr„stens
	g†rd; d„r satt han sedan tillsammans med tj„narna och v„rmde sig
	vid elden.

014:055 Och ”verstepr„sterna och hela Stora r†det s”kte efter n†got
	vittnesb”rd mot Jesus, f”r att kunna d”da honom; men de funno
	intet.
014:056 Ty v„l vittnade m†nga falskt mot honom, men vittnesb”rden st„mde
	icke ”verens.
014:057 Och n†gra stodo upp och vittnade falskt mot honom och sade:
014:058 ˝Vi hava sj„lva h”rt honom s„ga: 'Jag skall bryta ned detta
	tempel, som „r gjort med h„nder, och skall sedan p† tre dagar
	bygga upp ett annat, som icke „r gjort med h„nder.'˝
014:059 Men icke ens i det stycket st„mde deras vittnesb”rd ”verens.
014:060 D† stod ”verstepr„sten upp ibland dem och fr†gade Jesus och
	sade: ˝Svarar du intet?  Huru „r det med det som dessa vittna
	mot dig?˝
014:061 Men han teg och svarade intet.  Źter fr†gade ”verstepr„sten
	honom och sade till honom: ˝Žr du Messias, den H”gtlovades Son?˝
014:062 Jesus svarade: ˝Jag „r det.  Och I skolen f† se M„nniskosonen
	sitta p† Maktens h”gra sida och komma med himmelens skyar.˝
014:063 D† rev ”verstepr„sten s”nder sina kl„der och sade: ˝Vad beh”va
	vi mer n†gra vittnen?
014:064 I h”rden h„delsen.  Vad synes eder?˝  D† d”mde de alla honom
	skyldig till d”den.
014:065 Och n†gra begynte spotta p† honom; och sedan de hade h”ljt ”ver
	hans ansikte, slogo de honom p† kinderna med knytn„varna och
	sade till honom: ˝Profetera.˝  Ocks† r„ttstj„narna slogo honom p†
	kinderna.

014:066 Medan nu Petrus befann sig d„rnere p† g†rden, kom en av
	”verstepr„stens tj„nstekvinnor dit.
014:067 Och n„r hon fick se Petrus, d„r han satt och v„rmde sig, s†g hon
	p† honom och sade: ˝Ocks† du var med nasar‚en, denne Jesus.˝
014:068 Men han nekade och sade: ˝Jag varken vet eller f”rst†r vad du
	menar.˝  Sedan gick han ut p† den yttre g†rden.
014:069 N„r tj„nstekvinnan d† fick se honom d„r, begynte hon †ter s„ga
	till dem som stodo bredvid: ˝Denne „r en av dem.˝
014:070 D† nekade han †ter.  Litet d„refter sade †terigen de som stodo
	d„r bredvid till Petrus: ˝F”rvisso „r du en av dem; du „r ju
	ocks† en galil‚.˝
014:071 D† begynte han f”rbanna sig och sv„rja: ˝Jag k„nner icke den man
	som I talen om.˝
014:072 Och i detsamma gol hanen f”r andra g†ngen.  D† kom Petrus ih†g
	Jesu ord, huru han hade sagt till honom: ˝F”rr„n hanen har galit
	tv† g†nger, skall du tre g†nger f”rneka mig.˝  Och han brast ut i
	gr†t.

015:001 Sedan nu ”verstepr„sterna, tillsammans med de „ldste och de
	skriftl„rde, hela Stora r†det, p† morgonen hade fattat sitt
	beslut, l„to de strax binda Jesus och f”rde honom bort och
	”verl„mnade honom †t Pilatus.
015:002 D† fr†gade Pilatus honom: ˝Žr du judarnas konung?˝  Han svarade
	honom och sade: ˝Du s„ger det sj„lv.˝
015:003 Och ”verstepr„sterna framst„llde m†nga anklagelser mot honom.
015:004 Pilatus fr†gade honom d† †ter och sade: ˝Svarar du intet?  Du
	h”r ju huru mycket det „r som de anklaga dig f”r.˝
015:005 Men Jesus svarade intet mer, s† att Pilatus f”rundrade sig.

015:006 Nu pl„gade han vid h”gtiden giva dem en f†nge l”s, den som de
	beg„rde.
015:007 Och d„r fanns d† en man, han som kallades Barabbas, vilken satt
	f„ngslad j„mte de andra som hade gjort upplopp och under
	upploppet beg†tt dr†p.
015:008 Folket kom ditupp och begynte beg„ra att han skulle g”ra †t dem
	s†som han pl„gade g”ra.
015:009 Pilatus svarade dem och sade: ˝Viljen I att jag skall giva eder
	'judarnas konung' l”s?˝
015:010 Han f”rstod n„mligen att det var av avund som ”verstepr„sterna
	hade dragit Jesus inf”r r„tta.
015:011 Men ”verstepr„sterna uppeggade folket till att beg„ra att han
	hellre skulle giva dem Barabbas l”s.
015:012 N„r allts† Pilatus †ter tog till orda och fr†gade dem: ˝Vad
	skall jag d† g”ra med den som I kallen 'judarnas konung'?˝,
015:013 s† skriade de †ter: ˝Korsf„st honom!˝
015:014 Men Pilatus fr†gade dem: ˝Vad ont har han d† gjort?˝  D† skriade
	de „nnu ivrigare: ˝Korsf„st honom!˝
015:015 Och eftersom Pilatus ville g”ra folket till viljes, gav han dem
	Barabbas l”s; men Jesus l„t han gissla och utl„mnade honom sedan
	till att korsf„stas.

015:016 Och krigsm„nnen f”rde honom in i palatset, eller pretoriet, och
	kallade tillhopa hela den romerska vakten.
015:017 Och de kl„dde p† honom en purpurf„rgad mantel och vredo samman
	en krona av t”rnen och satte den p† honom.
015:018 Sedan begynte de h„lsa honom: ˝Hell dig, judarnas konung!˝
015:019 Och de slogo honom i huvudet med ett r”r och spottade p† honom;
	d„rvid b”jde de kn„ och g†vo honom sin hyllning.
015:020 Och n„r de hade begabbat honom, kl„dde de av honom den
	purpurf„rgade manteln och satte p† honom hans egna kl„der och
	f”rde honom ut f”r att korsf„sta honom.

015:021 Och en man som kom utifr†n marken gick d„r fram, Simon fr†n
	Cyrene, Alexanders och Rufus' fader; honom tvingade de att g†
	med och b„ra hans kors.

015:022 Och de f”rde honom till Golgataplatsen (det betyder
	huvudskalleplatsen).
015:023 Och de r„ckte honom vin, blandat med myrra, men han tog icke
	emot det.
015:024 Och de korsf„ste honom och delade sedan hans kl„der mellan sig,
	genom att kasta lott om vad var och en skulle f†.
015:025 Och det var vid tredje timmen som de korsf„ste honom.
015:026 Och den ”verskrift som man hade satt upp ”ver honom, f”r att
	angiva vad han var anklagad f”r, hade denna lydelse: ˝Judarnas
	konung.˝

015:027 Och de korsf„ste med honom tv† r”vare, den ene p† hans h”gra
	sida och den andre p† hans v„nstra.
015:028 
015:029 Och de som gingo d„r f”rbi bespottade honom och skakade huvudet
	och sade: ˝Tvi dig, du som 'bryter ned templet och bygger upp
	det igen inom tre dagar'!
015:030 Hj„lp dig nu sj„lv, och stig ned fr†n korset.˝
015:031 Sammalunda talade ock ”verstepr„sterna, j„mte de skriftl„rde,
	begabbande ord med varandra och sade: ˝Andra har han hj„lpt; sig
	sj„lv kan han icke hj„lpa.
015:032 Han som „r Messias, Israels konung, han stige nu ned fr†n
	korset, s† att vi f† se det och tro.˝  Ocks† de m„n som voro
	korsf„sta med honom sm„dade honom.

015:033 Men vid sj„tte timmen kom ”ver hela landet ett m”rker, som
	varade „nda till nionde timmen.
015:034 Och vid nionde timmen ropade Jesus med h”g r”st: ˝Eloi, Eloi,
	lema sabaktani?˝; det betyder: ˝Min Gud, min Gud, varf”r har
	du ”vergivit mig?˝
015:035 D† n†gra av dem som stodo d„r bredvid h”rde detta, sade de:
	˝H”r, han kallar p† Elias.˝
015:036 Men en av dem skyndade fram och fyllde en svamp med „ttikvin och
	satte den p† ett r”r och gav honom att dricka, i det han sade:
	˝L†t oss se om Elias kommer och tager honom ned.˝
015:037 Men Jesus ropade med h”g r”st och gav upp andan.

015:038 D† r„mnade f”rl†ten i templet i tv† stycken, uppifr†n och „nda
	ned.
015:039 Men n„r h”vitsmannen, som stod d„r mitt emot honom, s†g att han
	p† s†dant s„tt gav upp andan, sade han: ˝F”rvisso var denne man
	Guds Son.˝

015:040 Ocks† n†gra kvinnor stodo d„r p† avst†nd och s†go vad som
	skedde.  Bland dessa voro j„mv„l Maria fr†n Magdala och den
	Maria som var Jakob den yngres och Joses' moder, s† ock Salome
015:041 -- vilka hade f”ljt honom och tj„nat honom, medan han var i
	Galileen -- d„rtill m†nga andra kvinnor, de som med honom hade
	vandrat upp till Jerusalem.

015:042 Det var nu tillredelsedag (det „r dagen f”re sabbaten), och det
	hade blivit afton.
015:043 Josef fr†n Arimatea, en ansedd r†dsherre och en av dem som
	v„ntade p† Guds rike, tog d„rf”r nu mod till sig och gick in
	till Pilatus och utbad sig att f† Jesu kropp.
015:044 D† f”rundrade sig Pilatus ”ver att Jesus redan skulle vara d”d,
	och han kallade till sig h”vitsmannen och fr†gade honom om det
	var l„nge sedan han hade d”tt.
015:045 Och n„r han av h”vitsmannen hade f†tt veta huru det var, sk„nkte
	han †t Josef hans d”da kropp.
015:046 Denne k”pte d† en linneduk och tog honom ned och svepte honom i
	linneduken och lade honom i en grav som var uthuggen i en
	klippa; sedan v„ltrade han en sten f”r ing†ngen till graven.
015:047 Men Maria fr†n Magdala och den Maria som var Joses' moder s†go
	var han lades.

016:001 Och n„r sabbaten var f”rliden, k”pte Maria fr†n Magdala och den
	Maria som var Jakobs moder och Salome v„lluktande kryddor, f”r
	att sedan g† †stad och sm”rja honom.
016:002 Och bittida om morgonen p† f”rsta veckodagen kommo de till
	graven, redan vid soluppg†ngen.
016:003 Och de sade till varandra: ˝Vem skall †t oss v„ltra bort stenen
	fr†n ing†ngen till graven?˝
016:004 Men n„r de s†go upp, fingo de se att stenen redan var
	bortv„ltrad.  Den var n„mligen mycket stor.
016:005 Och n„r de hade kommit in i graven, fingo de se en ung man sitta
	d„r p† h”gra sidan, kl„dd i en vit fotsid kl„dnad; och de blevo
	f”rskr„ckta.
016:006 Men han sade till dem: ˝Varen icke f”rskr„ckta.  I s”ken Jesus
	fr†n Nasaret, den korsf„ste.  Han „r uppst†nden, han „r icke
	h„r.  Se d„r „r platsen d„r de lade honom.
016:007 Men g†n bort och s„gen till hans l„rjungar, och s„rskilt till
	Petrus: 'Han skall f”re eder g† till Galileen; d„r skolen I f†
	se honom, s†som han bar sagt eder.'˝
016:008 D† gingo de ut och flydde bort ifr†n graven, ty b„van och
	best”rtning hade kommit ”ver dem.  Och i sin fruktan sade de
	intet till n†gon.

016:009 [Men efter sin uppst†ndelse visade han sig p† f”rsta
	veckodagens morgon f”rst f”r Maria fr†n Magdala, ur vilken han
	hade drivit ut sju onda andar.
016:010 Hon gick d† och omtalade det f”r dem som hade f”ljt med honom,
	och som nu s”rjde och gr„to.
016:011 Men n„r dessa h”rde s„gas att han levde och hade blivit sedd av
	henne, trodde de det icke.

016:012 D„refter uppenbarade han sig i en annan skepnad f”r tv† av dem,
	medan de voro stadda p† vandring ut†t landsbygden.
016:013 Ocks† dessa gingo bort och omtalade det f”r de andra; men icke
	heller dem trodde man.

016:014 Sedan uppenbarade han sig ocks† f”r de elva, n„r de l†go till
	bords; och han f”rebr†dde dem d† deras otro och deras hj„rtans
	h†rdhet, i det att de icke hade trott dem som hade sett honom
	vara uppst†nden.

016:015 Och han sade till dem: ˝G†n ut i hela v„rlden och prediken
	evangelium f”r allt skapat.
016:016 Den som tror och bliver d”pt, han skall bliva fr„lst; men den
	som icke tror, han skall bliva f”rd”md.
016:017 Och dessa tecken skola †tf”lja dem som tro: genom mitt namn
	skola de driva ut onda andar, de skola tala nya tungom†l,
016:018 ormar skola de taga i h„nderna, och om de dricka n†got d”dande
	gift, s† skall det alls icke skada dem; p† sjuka skola de l„gga
	h„nderna, och de skola d† bliva friska.˝

016:019 D„refter, sedan Herren Jesus hade talat med dem, blev han
	upptagen i himmelen och satte sig p† Guds h”gra sida.
016:020 Men de gingo ut och predikade allest„des.  Och Herren verkade
	med dem och stadf„ste ordet genom de tecken som †tf”ljde
	det.]



Book 42 Lukas


001:001 Alldenstund m†nga andra hava f”retagit sig att om de h„ndelser,
	som bland oss hava timat, avfatta ber„ttelser,
001:002 i enlighet med vad som har blivit oss meddelat av dem som sj„lva
	voro †syna vittnen och ordets tj„nare,
001:003 s† har ock jag, sedan jag grundligt har efterforskat allt „nda
	ifr†n begynnelsen, beslutit mig f”r att i f”ljd och ordning
	skriva d„rom till dig, „dle Teofilus,
001:004 s† att du kan inse huru tillf”rlitliga de stycken „ro, i vilka
	du har blivit undervisad.
001:005 P† den tid d† Herodes var konung ”ver Judeen levde en pr„st vid
	namn Sakarias, av Abias' ˝dagsavdelning˝.  Denne hade till hustru
	en av Arons d”ttrar som hette Elisabet.
001:006 De voro b†da r„ttf„rdiga inf”r Gud och vandrade ostraffligt
	efter alla Herrens bud och stadgar.
001:007 Men de hade inga barn, ty Elisabet var ofruktsam; och b†da voro
	de komna till h”g †lder.
001:008 Medan han nu en g†ng, n„r ordningen kom till hans avdelning,
	gjorde pr„sterlig tj„nst inf”r Gud,
001:009 h„nde det sig, vid den ”vliga lottningen om de pr„sterliga
	sysslorna, att det tillf”ll honom att g† in i Herrens tempel och
	t„nda r”kelsen.
001:010 Och hela menigheten stod utanf”r och bad, medan r”koffret
	f”rr„ttades.
001:011 D† visade sig f”r honom en Herrens „ngel, st†ende p† h”gra sidan
	om r”kelsealtaret.
001:012 Och n„r Sakarias s†g honom, blev han f”rskr„ckt, och fruktan
	f”ll ”ver honom.
001:013 Men „ngeln sade till honom: ˝Frukta icke, Sakarias; ty din b”n
	„r h”rd, och din hustru Elisabet skall f”da dig en son, och
	honom skall du giva namnet Johannes.
001:014 Och han skall bliva dig till gl„dje och fr”jd, och m†nga skola
	gl„dja sig ”ver hans f”delse.
001:015 Ty han skall bliva stor inf”r Herren.  Vin och starka drycker
	skall han icke dricka, och redan i sin moders liv skall han
	bliva uppfylld av helig ande.
001:016 Och m†nga av Israels barn skall han omv„nda till Herren, deras
	Gud.
001:017 Han skall g† framf”r honom i Elias' ande och kraft, f”r att
	'v„nda f„dernas hj„rtan till barnen' och omv„nda de oh”rsamma
	till de r„ttf„rdigas sinnelag, s† att han skaffar †t Herren ett
	v„lberett folk.˝
001:018 D† sade Sakarias till „ngeln: ˝Varav skall jag veta detta?  Jag
	„r ju sj„lv gammal, och min hustru „r kommen till h”g †lder.˝
001:019 Žngeln svarade och sade till honom: ˝Jag „r Gabriel, som st†r
	inf”r Gud, och jag „r uts„nd f”r att tala till dig och f”rkunna
	dig detta glada budskap.
001:020 Och se, „nda till den dag d† detta sker skall du vara m†ll”s och
	icke kunna tala, d„rf”r att du icke trodde mina ord, vilka dock
	i sin tid skola fullbordas.˝
001:021 Och folket stod och v„ntade p† Sakarias och f”rundrade sig ”ver
	att han s† l„nge dr”jde i templet;
001:022 och n„r han kom ut, kunde han icke tala till dem.  D† f”rstodo
	de att han hade sett n†gon syn i templet.  Och han tecknade †t
	dem och f”rblev stum.
001:023 Och n„r tiden f”r hans tj„nstg”ring hade g†tt till „nda, begav
	han sig hem.
001:024 Men efter den tiden blev hans hustru Elisabet havande och h”ll
	sig dold i fem m†nader;
001:025 och hon sade: ˝S† har Herren gjort med mig nu, d† han har sett
	till min sm„lek bland m„nniskorna, f”r att borttaga den.˝
001:026 I sj„tte m†naden blev „ngeln Gabriel s„nd av Gud till en stad i
	Galileen som hette Nasaret,
001:027 till en jungfru som var trolovad med en man vid namn Josef, av
	Davids hus; och jungfruns namn var Maria.
001:028 Och „ngeln kom in till henne och sade: ˝Hell dig, du
	h”gtben†dade!  Herren „r med dig.˝
001:029 Men hon blev mycket f”rskr„ckt vid hans ord och t„nkte p† vad
	denna h„lsning m†nde inneb„ra.
001:030 D† sade „ngeln till henne: ˝Frukta icke, Maria; ty du har funnit
	n†d f”r Gud.
001:031 Se, du skall bliva havande och f”da en son, och honom skall du
	giva namnet Jesus.
001:032 Han skall bliva stor och kallas den H”gstes Son, och Herren Gud
	skall giva honom hans fader Davids tron.
001:033 Och han skall vara konung ”ver Jakobs hus till evig tid, och p†
	hans rike skall ingen „nde vara.˝
001:034 D† sade Maria till „ngeln: ˝Huru skall detta ske?  Jag vet ju
	icke av n†gon man.˝
001:035 Žngeln svarade och sade till henne: ˝Helig ande skall komma ”ver
	dig, och kraft fr†n den H”gste skall ”verskygga dig; d„rf”r
	skall ock det heliga som varder f”tt kallas Guds Son.
001:036 Och se, j„mv„l din fr„nka Elisabet har blivit havande och skall
	f”da en son, nu p† sin †lderdom; och detta „r sj„tte m†naden f”r
	henne, som s„ges vara ofruktsam.
001:037 Ty f”r Gud kan intet vara om”jligt.˝
001:038 D† sade Maria: ˝Se, jag „r Herrens tj„narinna; ske mig s†som du
	har sagt.˝  Och „ngeln l„mnade henne.

001:039 En av de n„rmaste dagarna stod Maria upp och begav sig skyndsamt
	till en stad i Judeen, uppe i bergsbygden.
001:040 Och hon tr„dde in i Sakarias' hus och h„lsade Elisabet.
001:041 N„r d† Elisabet h”rde Marias h„lsning, spratt barnet till i
	hennes liv; och Elisabet blev fylld av helig ande
001:042 och brast ut och ropade h”gt och sade: ˝V„lsignad vare du bland
	kvinnor, och v„lsignad din livsfrukt!
001:043 Men varf”r sker mig detta, att min Herres moder kommer till mig?
001:044 Se, n„r ljudet av din h„lsning n†dde mina ”ron, spratt barnet
	till av fr”jd i mitt liv.
001:045 Och salig „r du, som trodde att det skulle fullbordas, som blev
	dig sagt fr†n Herren.˝
001:046 D† sade Maria:
	  ˝Min sj„l prisar storligen Herren,
001:047   och min ande fr”jdar sig i Gud, min Fr„lsare.
001:048   Ty han har sett till sin tj„narinnas ringhet;
	  och se, h„refter skola alla sl„kten prisa mig salig.
001:049   Ty den M„ktige har gjort stora ting med mig,
	  och heligt „r hans namn.
001:050   Hans barmh„rtighet varar fr†n sl„kte till sl„kte
	  ”ver dem som frukta honom.
001:051   Han har utf”rt v„ldiga g„rningar med sin arm,
	  han har f”rskingrat dem som t„nkte ”vermodiga tankar i sina hj„rtan.
001:052   H„rskare har han st”rtat fr†n deras troner,
	  och ringa m„n har han upph”jt;
001:053   hungriga har han m„ttat med sitt goda,
	  och rika har han skickat bort med tomma h„nder.
001:054   Han har tagit sig an sin tj„nare Israel
	  och t„nkt p† att bevisa barmh„rtighet
001:055   mot Abraham
	  och mot hans s„d till evig tid,
	  efter sitt l”fte till v†ra f„der.˝
001:056 Och Maria stannade hos henne vid pass tre m†nader och v„nde
	d„refter hem igen.
001:057 S† var nu f”r Elisabet tiden inne, d† hon skulle f”da; och hon
	f”dde en son.
001:058 Och n„r hennes grannar och fr„nder fingo h”ra att Herren hade
	bevisat henne s† stor barmh„rtighet, gladde de sig med henne.
001:059 Och p† †ttonde dagen kommo de f”r att omsk„ra barnet; och de
	ville kalla honom Sakarias, efter hans fader.
001:060 Men hans moder tog till orda och sade: ˝Ingalunda; han skall
	heta Johannes.˝
001:061 D† sade de till henne: ˝I din sl„kt finnes ju ingen som har det
	namnet.˝
001:062 Och de fr†gade hans fader genom tecken vad han ville att barnet
	skulle heta.
001:063 D† beg„rde han en tavla och skrev dessa ord: ˝Johannes „r hans
	namn.˝  Och alla f”rundrade sig.
001:064 Men i detsamma ”ppnades hans mun, och hans tunga l”stes, och han
	talade och lovade Gud.
001:065 Och deras grannar betogos alla av h„pnad, och ryktet om allt
	detta gick ut ”ver Judeens hela bergsbygd.
001:066 Och alla som h”rde det lade m„rke d„rtill och sade: ˝Vad m†nde
	v„l varda av detta barn?˝  Ocks† var ju Herrens hand med honom.
001:067 Och hans fader Sakarias blev uppfylld av helig ande och
	profeterade och sade:
001:068   ˝Lovad vare Herren, Israels Gud,
	  som har sett till sitt folk och berett det f”rlossning,
001:069   och som har uppr„ttat †t oss ett fr„lsningens horn
	  i sin tj„nare Davids hus,
001:070   s†som han hade lovat
	  genom sin forntida heliga profeters mun.
001:071   Ty han ville fr„lsa oss fr†n v†ra ov„nner
	  och ur alla v†ra motst†ndares hand,
001:072   och s† g”ra barmh„rtighet med v†ra f„der
	  och t„nka p† sitt heliga f”rbund,
001:073   vad han med ed hade lovat f”r v†r fader Abraham,
001:074   Han ville besk„ra oss
	  att f† tj„na honom utan fruktan,
	  fr„lsta ur v†ra ov„nners hand,
001:075   ja, att g”ra tj„nst inf”r honom i helighet och r„ttf„rdighet
	  i alla v†ra dagar.
001:076   Och du, barn, skall bliva kallad
	  den H”gstes profet,
	  ty du skall g† framf”r Herren
	  och bereda v„gar f”r honom,
001:077   till att giva hans folk kunskap om fr„lsning,
	  i det att deras synder bliva dem f”rl†tna.
001:078   S† skall ske f”r v†r Guds f”rbarmande k„rleks skull,
	  som skall l†ta ett ljus g† upp
	  och sk†da ned till oss fr†n h”jden,
001:079   f”r att 'skina ”ver dem som sitta i m”rker och d”dsskugga'
	  och s† styra v†ra f”tter in p† fridens v„g.˝
001:080 Och barnet v„xte upp och blev allt starkare i anden.  Och han
	vistades i ”knen, intill den dag d† han skulle tr„da fram f”r
	Israel.
002:001 Och det h„nde sig vid den tiden att fr†n kejsar Augustus utgick
	ett p†bud att hela v„rlden skulle skattskrivas.
002:002 Detta var den f”rsta skattskrivningen, och den h”lls, n„r
	Kvirinius var landsh”vding ”ver Syrien.
002:003 D† f„rdades alla var och en till sin stad, f”r att l†ta
	skattskriva sig.
002:004 S† gjorde ock Josef; och eftersom han var av Davids hus och
	sl„kt, for han fr†n staden Nasaret i Galileen upp till Davids
	stad, som heter Betlehem, i Judeen,
002:005 f”r att l†ta skattskriva sig j„mte Maria, sin trolovade, som var
	havande.
002:006 Medan de voro d„r, h„nde sig att tiden var inne, d† hon skulle
	f”da.
002:007 Och hon f”dde sin f”rstf”dde son och lindade honom och lade
	honom i en krubba, ty det fanns icke rum f”r dem i h„rb„rget.
002:008 I samma nejd voro d† n†gra herdar ute p† marken och h”llo vakt
	om natten ”ver sin hjord.
002:009 D† stod en Herrens „ngel framf”r dem, och Herrens h„rlighet
	kringstr†lade dem; och de blevo mycket f”rskr„ckta.
002:010 Men „ngeln sade till dem: ˝Varen icke f”rskr„ckta.  Se, jag
	b†dar eder en stor gl„dje, som skall vederfaras allt folket.
002:011 Ty i dag har en Fr„lsare blivit f”dd †t eder i Davids stad, och
	han „r Messias, Herren.
002:012 Och detta skall f”r eder vara tecknet: I skolen finna ett nyf”tt
	barn, som ligger lindat i en krubba.˝
002:013 I detsamma s†gs d„r j„mte „ngeln en stor hop av den himmelska
	h„rskaran, och de lovade Gud och sade:
002:014   ˝Žra vare Gud i h”jden,
	  och frid p† jorden,
	  bland m„nniskor till vilka han har behag!˝
002:015 N„r s† „nglarna hade farit ifr†n herdarna upp i himmelen, sade
	dessa till varandra: ˝L†t oss nu g† till Betlehem och se det som
	d„r har skett, och som Herren har kungjort f”r oss.˝
002:016 Och de skyndade †stad dit och funno Maria och Josef, och barnet
	som l†g i krubban.
002:017 Och n„r de hade sett det, omtalade de vad som hade blivit sagt
	till dem om detta barn.
002:018 Och alla som h”rde det f”rundrade sig ”ver vad herdarna
	ber„ttade f”r dem.
002:019 Men Maria g”mde och begrundade allt detta i sitt hj„rta.
002:020 Och herdarna v„nde tillbaka och prisade och lovade Gud f”r allt
	vad de hade f†tt h”ra och se, alldeles s†som det blivit dem
	sagt.
002:021 N„r sedan †tta dagar hade g†tt till „nda och han skulle
	omsk„ras, gavs honom namnet Jesus, det namn som hade blivit
	n„mnt av „ngeln, f”rr„n han blev avlad i sin moders liv.
002:022 Och n„r deras reningsdagar hade g†tt till „nda, de som voro
	f”reskrivna i Moses' lag, f”rde de honom upp till Jerusalem f”r
	att b„ra honom fram inf”r Herren,
002:023 enligt den f”reskriften i Herrens lag, att ˝allt mank”n som
	”ppnar moderlivet skall r„knas s†som helgat †t Herren˝,
002:024 s† ock f”r att offra ˝ett par duvor eller tv† unga turturduvor˝,
	s†som stadgat var i Herrens lag.
002:025 I Jerusalem levde d† en man, vid namn Simeon, en r„ttf„rdig och
	from man, som v„ntade p† Israels tr”st; och helig ande var ”ver
	honom.
002:026 Och av den helige Ande hade han f†tt den uppenbarelsen att han
	icke skulle se d”den, f”rr„n han hade f†tt se Herrens Smorde.
002:027 Han kom nu genom Andens tillskyndelse till helgedomen.  Och n„r
	f”r„ldrarna buro in barnet Jesus, f”r att s† g”ra med honom som
	sed var efter lagen,
002:028 d† tog ocks† han honom i sin famn och lovade Gud och sade:
002:029   ˝Herre, nu l†ter du din tj„nare fara h„dan
	  i frid, efter ditt ord,
002:030   ty mina ”gon hava sett din fr„lsning,
002:031   vilken du har berett till att sk†das av alla folk:
002:032   ett ljus som skall uppenbaras f”r hedningarna,
	  och en h„rlighet som skall givas †t ditt folk Israel.˝
002:033 Och hans fader och moder f”rundrade sig ”ver det som sades om
	honom.
002:034 Och Simeon v„lsignade dem och sade till Maria, hans moder: ˝Se,
	denne „r satt till fall eller uppr„ttelse f”r m†nga i Israel,
	och till ett tecken som skall bliva motsagt.
002:035 Ja, ocks† genom din sj„l skall ett sv„rd g†.  S† skola m†nga
	hj„rtans tankar bliva uppenbara.˝
002:036 D„r fanns ock en profetissa, Hanna, Fanuels dotter, av Asers
	stam.  Hon var kommen till h”g †lder; i sju †r hade hon levat
	med sin man, fr†n den tid d† hon var jungfru,
002:037 och hon var nu „nka, †ttiofyra †r gammal.  Och hon l„mnade
	aldrig helgedomen, utan tj„nade d„r Gud med fastor och b”ner,
	natt och dag.
002:038 Hon kom ocks† i samma stund tillst„des och prisade Gud och
	talade om honom till alla dem som v„ntade p† f”rlossning f”r
	Jerusalem.
002:039 Och n„r de hade fullgjort allt som var stadgat i Herrens lag,
	v„nde de tillbaka till sin stad, Nasaret i Galileen.
002:040 Men barnet v„xte upp och blev allt starkare och uppfylldes av
	vishet; och Guds n†d var ”ver honom.
002:041 Nu pl„gade hans f”r„ldrar †rligen vid p†skh”gtiden begiva sig
	till Jerusalem.
002:042 N„r han var tolv †r gammal, gingo de ocks† dit upp, s†som sed
	var vid h”gtiden.
002:043 Men n„r de hade varit med om alla h”gtidsdagarna och v„nde hem
	igen, stannade gossen Jesus kvar i Jerusalem, utan att hans
	f”r„ldrar lade m„rke d„rtill.
002:044 De menade att han var med i ress„llskapet och vandrade s† en
	dagsled och s”kte efter honom bland fr„nder och v„nner.
002:045 N„r de d† icke funno honom, v„nde de tillbaka till Jerusalem och
	s”kte efter honom.
002:046 Och efter tre dagar funno de honom i helgedomen, d„r han satt
	mitt ibland l„rarna och h”rde p† dem och fr†gade dem;
002:047 och alla som h”rde honom blevo uppfyllda av h„pnad ”ver hans
	f”rst†nd och hans svar.
002:048 N„r de nu fingo se honom d„r, f”rundrade de sig h”geligen; och
	hans moder sade till honom: ˝Min son, varf”r gjorde du oss
	detta?  Se, din fader och jag hava s”kt efter dig med stor oro.˝
002:049 D† sade han till dem: ˝Varf”r beh”vden I s”ka efter mig?
	Vissten I d† icke att jag b”r vara d„r min Fader bor?˝
002:050 Men de f”rstodo icke det som han talade till dem.
002:051 S† f”ljde han med dem och kom ned till Nasaret; och han var dem
	underd†nig.  Och hans moder g”mde allt detta i sitt hj„rta.
002:052 Och Jesus v„xte till i †lder och vishet och n†d inf”r Gud och
	m„nniskor.

003:001 I femtonde †ret av kejsar Tiberius' regering, n„r Pontius
	Pilatus var landsh”vding i Judeen, och Herodes var landsfurste i
	Galileen, och hans broder Filippus landsfurste i Itureen och
	Trakonitis-landet, och Lysanias landsfurste i Abilene,
003:002 p† den tid d† Hannas var ”verstepr„st j„mte Kaifas -- d† kom
	Guds befallning till Johannes, Sakarias' son, i ”knen;
003:003 och han gick †stad och predikade i hela trakten omkring Jordan
	b„ttringens d”pelse till syndernas f”rl†telse.
003:004 S† uppfylldes vad som var skrivet i profeten Esaias' utsagors
	bok:
	  ˝H”r r”sten av en som ropar i ”knen:
	  Bereden v„gen f”r Herren,
	  g”ren stigarna j„mna f”r honom.
003:005   Alla dalar skola fyllas
	  och alla berg och h”jder s„nkas;
	  vad krokigt „r skall bliva rak v„g,
	  och vad ol„ndigt „r skall bliva sl„ta stigar;
003:006   och allt k”tt skall se Guds fr„lsning.'˝
003:007 Han sade nu till folket som kom ut f”r att l†ta d”pa sig av
	honom: ˝I huggormars avf”da, vem har ingivit eder att s”ka komma
	undan den tillstundande vredesdomen?
003:008 B„ren d† ock s†dan frukt som tillh”r b„ttringen.  Och s„gen icke
	vid eder sj„lva: 'Vi hava ju Abraham till fader'; Ty jag s„ger
	eder att Gud av dessa stenar kan uppv„cka barn †t Abraham.
003:009 Redan „r ocks† yxan satt till roten p† tr„den; s† bliver d† vart
	tr„d som icke b„r god frukt avhugget och kastat p† elden.
003:010 Och folket fr†gade honom och sade: ˝Vad skola vi d† g”ra?˝
003:011 Han svarade och sade till dem: ˝Den som har tv† livkl„dnader,
	han dele med sig †t den som icke har n†gon; och en som har
	matf”rr†d, han g”re sammalunda.˝
003:012 S† kommo ock publikaner f”r att l†ta d”pa sig, och de sade till
	honom: ˝M„stare, vad skola vi g”ra?˝
003:013 Han svarade dem: ˝Kr„ven icke ut mer „n vad som „r eder
	f”reskrivet.˝
003:014 Ocks† krigsm„n fr†gade honom och sade: ˝Vad skola d† vi g”ra?
	Han svarade dem: ˝Tilltvingen eder icke penningar av n†gon,
	genom hot eller p† annat otillb”rligt s„tt, utan l†ten eder n”ja
	med eder sold.˝
003:015 Och folket gick d„r i f”rbidan, och alla undrade i sina hj„rtan
	om Johannes icke till „ventyrs vore Messias.
003:016 Men Johannes tog till orda och sade: till dem alla: ˝Jag d”per
	eder med vatten, men den som kommer, som „r starkare „n jag, den
	vilkens skorem jag icke „r v„rdig att uppl”sa; han skall d”pa
	eder i helig ande och eld.
003:017 Han har sin kastskovel i handen, ty han vill noga rensa sin loge
	och samla in vetet i sin lada; men agnarna skall han br„nna upp
	i en eld som icke utsl„ckes.˝
003:018 S† f”rmanade han folket ocks† i m†nga andra stycken och
	f”rkunnade evangelium f”r dem.
003:019 Men n„r han hade f”reh†llit Herodes, landsfursten, hans synd i
	fr†ga om hans broders hustru Herodias och f”reh†llit honom allt
	det onda som han eljest hade gjort,
003:020 lade Herodes till allt annat ocks† det att han insp„rrade
	Johannes i f„ngelse.
003:021 N„r nu allt folket l„t d”pa sig och j„mv„l Jesus blev d”pt, s†
	skedde d„rvid, medan han bad, att himmelen ”ppnades,
003:022 och den helige Ande s„nkte sig ned ”ver honom I lekamlig skepnad
	s†som en duva; och fr†n himmelen kom en r”st: ˝Du „r min „lskade
	Son; i dig har jag funnit behag.˝
003:023 Och Jesus var vid pass trettio †r gammal, n„r han begynte sitt
	verk.  Och man menade att han var son av Josef, som var son av
	Eli,
003:024 som var son av Mattat, som var son av Levi, som var son av
	Melki, som var son av Jannai, som var son av Josef,
003:025 som var son av Mattatias, som var son av Amos, som var son av
	Naum, som var son av Esli, som var son av Naggai,
003:026 som var son av Maat, som var son av Mattatias, som var son av
	Semein, som var son av Josek, som var son av Joda,
003:027 som var son av Joanan, som var son av Resa, som var son av
	Sorobabel, som var son av Salatiel, som var son av Neri,
003:028 som var son av Melki, som var son av Addi, som var son av Kosam,
	som var son av Elmadam, som var son av Er,
003:029 som var son av Jesus, som var son av Elieser, som var son av
	Jorim, som var son av Mattat, som var son av Levi,
003:030 som var son av Simeon, som var son av Judas, som var son av
	Josef, som var son av Jonam, som var son av Eljakim,
003:031 som var son av Melea, som var son av Menna, som var son av
	Mattata, som var son av Natam, som var son av David,
003:032 som var son av Jessai, som var son av Jobed, som var son av
	Boos, som var son av Sala, som var son av Naasson,
003:033 som var son av Aminadab, som var son av Admin, som var son av
	Arni, som var son av Esrom, som var son av Fares, som var son av
	Judas,
003:034 som var son av Jakob, som var son av Isak, som var son av
	Abraham, som var son av Tara, som var son av Nakor,
003:035 som var son av Seruk, som var son av Ragau, som var son av
	Falek, som var son av Eber, som var son av Sala,
003:036 som var son av Kainam, som var son av Arfaksad, som var son av
	Sem, som var son av Noa, som var son av Lamek,
003:037 som var son av Matusala, som var son av Enok, som var son av
	Jaret som var son av Maleleel, som var son av Kainan,
003:038 som var son av Enos, som var son av Set, som var son av Adam,
	som var son av Gud.
004:001 Sedan v„nde Jesus tillbaka fr†n Jordan, full av helig ande, och
	f”rdes genom Anden omkring i ”knen
004:002 och frestades av dj„vulen under fyrtio dagar.  Och under de
	dagarna †t han intet; men n„r de hade g†tt till „nda, blev han
	hungrig.
004:003 D† sade dj„vulen till honom: ˝Žr du Guds Son, s† bjud denna sten
	att bliva br”d.˝
004:004 Jesus svarade honom: ˝Det „r skrivet: 'M„nniskan skall leva icke
	allenast av br”d.'˝
004:005 Och dj„vulen f”rde honom upp p† en h”jd och visade honom i ett
	”gonblick alla riken i v„rlden
004:006 och sade till honom: ˝Źt dig vill jag giva makten ”ver allt
	detta med dess h„rlighet; ty †t mig har den blivit ”verl„mnad,
	och †t vem jag vill kan jag giva den.
004:007 Om du allts† tillbeder inf”r mig, s† skall den hel och h†llen
	h”ra dig till.˝
004:008 Jesus svarade och sade till honom: ˝Det „r skrivet: 'Herren, din
	Gud, skall du tillbedja, och honom allena skall du tj„na.'˝
004:009 Och han f”rde honom till Jerusalem och st„llde honom uppe p†
	helgedomens mur och sade till honom: ˝Žr du Guds Son, s† kasta
	dig ned h„rifr†n;
004:010 det „r ju skrivet:
	  'Han skall giva sina „nglar befallning om dig,
	  att de skola v„l bevara dig';
004:011 s† ock:
	  'De skola b„ra dig p† h„nderna,
	  s† att du icke st”ter din fot mot n†gon sten.'˝
004:012 D† svarade Jesus och sade till honom: ˝Det „r sagt: 'Du skall
	icke fresta Herren, din Gud.'˝
004:013 N„r dj„vulen s† hade slutat med alla sina frestelser, vek han
	ifr†n honom, intill l„glig tid.
004:014 Och Jesus v„nde i Andens kraft tillbaka till Galileen; och
	ryktet om honom gick ut i hela den kringliggande trakten.
004:015 Och han undervisade i deras synagogor och blev prisad av alla.
004:016 S† kom han till Nasaret, d„r han var uppf”dd.  Och p†
	sabbatsdagen gick han, s†som hans sed var, in i synagogan: och
	d„r stod han upp till att f”rel„sa.
004:017 D† r„ckte man †t honom profeten Esaias' bok; och n„r han ”ppnade
	boken, fick han se det st„lle d„r det stod skrivet:
004:018   ˝Herrens Ande „r ”ver mig,
	  ty han har smort mig.
	  Han har satt mig till att f”rkunna
	  gl„djens budskap f”r de fattiga,
	  till att predika frihet f”r de f†ngna
	  och syn f”r de blinda,
	  ja, till att giva de f”rtryckta frihet
004:019   och till att predika ett n†dens †r fr†n Herren.˝
004:020 Sedan lade han ihop boken och gav den tillbaka †t tj„naren och
	satte sig ned.  Och alla som voro i synagogan hade sina ”gon
	f„sta p† honom.
004:021 D† begynte han tala och sade till dem: ˝I dag „r detta skriftens
	ord fullbordat inf”r edra ”ron.˝
004:022 Och de g†vo honom alla sitt vittnesb”rd och f”rundrade sig ”ver
	de n†dens ord som utgingo fr†n hans mun, och sade: ˝Žr d† denne
	icke Josefs son?˝
004:023 D† sade han till dem: ˝Helt visst skolen I nu v„nda mot mig det
	ordet: 'L„kare, bota dig sj„lv' och s„ga: 'S†dana stora ting som
	vi hava h”rt vara gjorda i Kapernaum, s†dana m† du g”ra ocks†
	h„r i din f„dernestad.'˝
004:024 Och han tillade: ˝Sannerligen s„ger jag eder: Ingen profet
	bliver i sitt f„dernesland v„l mottagen.
004:025 Men jag s„ger eder, s†som sant „r: I Israel funnos m†nga „nkor
	p† Elias' tid d† himmelen var tillsluten i tre †r och sex
	m†nader, och stor hungersn”d kom ”ver hela landet --
004:026 och likv„l blev Elias icke s„nd till n†gon av dessa, utan
	allenast till en „nka i Sarepta i Sidons land.
004:027 Och m†nga spet„lska funnos i Israel p† profeten Elisas tid; och
	likv„l blev ingen av dessa gjord ren, utan allenast Naiman fr†n
	Syrien.˝
004:028 N„r de som voro i synagogan h”rde detta, uppfylldes de alla av
	vrede
004:029 och stodo upp och drevo honom ut ur staden och f”rde honom „nda
	fram till branten av det berg som deras stad var byggd p†, och
	ville st”rta honom d„rutf”r.
004:030 Men han gick sin v„g mitt igenom hopen och vandrade vidare.
004:031 Och han kom ned till Kapernaum, en stad i Galileen, och
	undervisade folket p† sabbaten.
004:032 Och de h„pnade ”ver hans undervisning, ty han talade med makt
	och myndighet.
004:033 Och i synagogan var en man som var besatt av en oren ond ande.
	Denne ropade med h”g r”st:
004:034 ˝Bort h„rifr†n!  Vad har du med oss att g”ra, Jesus fr†n
	Nasaret?  Har du kommit f”r att f”rg”ra oss?  Jag vet vem du „r,
	du Guds Helige.˝
004:035 Men Jesus tilltalade honom str„ngt och sade: ˝Tig och far ut ur
	honom.˝  D† kastade den onde anden omkull mannen mitt ibland dem
	och for ut ur honom, utan att hava gjort honom n†gon skada.
004:036 Och h„pnad kom ”ver dem alla, och de talade med varandra och
	sade: ˝Vad „r det med dennes ord?  Med myndighet och makt
	befaller han ju de orena andarna, och de fara ut.˝
004:037 Och ryktet om honom spriddes †t alla h†ll i den kringliggande
	trakten.
004:038 Men han stod upp och gick ut ur synagogan och kom in i Simons
	hus.  Och Simons sv„rmoder var ansatt av en sv†r feber, och de
	b†do honom f”r henne.
004:039 D† tr„dde han fram och lutade sig ”ver henne och n„pste febern,
	och den l„mnade henne; och strax stod hon upp och betj„nade dem.
004:040 Men n„r solen gick ned, f”rde alla till honom sina sjuka, s†dana
	som ledo av olika slags sjukdomar.  Och han lade h„nderna p† var
	och en av dem och botade dem.
004:041 Onda andar blevo ock utdrivna ur m†nga, och de ropade d„rvid och
	sade: ˝Du „r Guds Son.˝  Men han tilltalade dem str„ngt och
	tillsade dem att icke s„ga n†got, eftersom de visste att han var
	Messias.
004:042 Och n„r det †ter hade blivit dag, gick han †stad bort till en
	”de trakt.  Men folket s”kte efter honom; och n„r de kommo fram
	till honom, ville de h†lla honom kvar och hindra honom att g†
	sin v„g.
004:043 Men han sade till dem: ˝Ocks† f”r de andra st„derna m†ste jag
	f”rkunna evangelium om Guds rike, ty d„rtill har jag blivit
	uts„nd.˝
004:044 Och han predikade i synagogorna i Judeen.
005:001 D† nu en g†ng folket, f”r att h”ra Guds ord, tr„ngde sig inp†
	honom d„r han stod vid Gennesarets sj”,
005:002 fick han se tv† b†tar ligga vid sj”stranden; men de som fiskade
	hade g†tt i land och h”llo p† att sk”lja sina n„t.
005:003 D† steg han i en av b†tarna, den som tillh”rde Simon, och bad
	honom l„gga ut n†got litet fr†n land.  Sedan satte han sig ned
	och undervisade folket fr†n b†ten.
005:004 Och n„r han hade slutat att tala, sade han till Simon: ˝L„gg ut
	p† djupet; och kasten d„r ut edra n„t till f†ngst.˝
005:005 D† svarade Simon och sade: ˝M„stare, vi hava arbetat hela
	natten och f†tt intet; men p† ditt ord vill jag kasta ut
	n„ten.˝
005:006 Och n„r de hade gjort s†, fingo de en stor hop fiskar i sina
	n„t; och n„ten gingo s”nder.
005:007 D† vinkade de †t sina kamrater i den andra b†ten, att dessa
	skulle komma och hj„lpa dem.  Och de kommo och fyllde upp b†da
	b†tarna, s† att de begynte sjunka.
005:008 N„r Simon Petrus s†g detta, f”ll han ned f”r Jesu kn„n och sade:
	˝G† bort ifr†n mig, Herre; jag „r en syndig m„nniska.˝
005:009 Ty f”r detta fiskaf„nges skull hade han och alla som voro med
	honom betagits av h„pnad,
005:010 j„mv„l Jakob och Johannes, Sebedeus' s”ner, som deltogo med
	Simon i fisket.  Men Jesus sade till Simon: ˝Frukta icke;
	h„refter skall du f†nga m„nniskor.˝
005:011 Och de f”rde b†tarna i land och l„mnade alltsammans och f”ljde
	honom.

005:012 Och medan han var i en av st„derna, h„nde sig, att d„r kom en
	man som var full av spet„lska.  N„r denne fick se Jesus, f”ll han
	ned p† sitt ansikte och bad honom och sade: ˝Herre, vill du,
	s† kan du g”ra mig ren.˝
005:013 D† r„ckte han ut handen och r”rde vid honom och sade: ˝Jag
	vill; bliv ren.˝  Och strax vek spet„lskan ifr†n honom.
005:014 Och han f”rbj”d honom att omtala detta f”r n†gon, men tillade:
	˝G† †stad och visa dig f”r pr„sten och framb„r f”r din rening
	ett offer, s†som Moses har p†bjudit, till ett vittnesb”rd f”r
	dem.˝
005:015 Men ryktet om honom spridde sig dess mer; och mycket folk
	samlade sig f”r att h”ra honom och f”r att bliva botade fr†n
	sina sjukdomar.
005:016 Men han drog sig undan till ”de trakter och bad.

005:017 Nu h„nde sig en dag, d† han undervisade folket, att d„r sutto
	n†gra faris‚er och lagl„rare -- s†dana hade n„mligen kommit dit
	fr†n alla byar i Galileen och Judeen och fr†n Jerusalem -- och
	Herrens kraft verkade, s† att sjuka blevo botade av honom.
005:018 D† kommo n†gra m„n dit med en lam man, som de buro p† en s„ng;
	och de f”rs”kte komma in med honom f”r att l„gga honom ned
	framf”r Jesus.
005:019 Men d† de f”r folkets skull icke kunde finna n†got annat s„tt
	att komma in med honom stego de upp p† taket och sl„ppte honom
	tillika med s„ngen ned genom tegelbel„ggningen, mitt ibland dem,
	framf”r Jesus.
005:020 N„r han s†g deras tro, sade han: ˝Min v„n, dina synder „ro dig
	f”rl†tna.˝
005:021 D† begynte de skriftl„rde och faris‚erna t„nka s†: ˝Vad „r
	denne f”r en, som talar s† h„diska ord?  Vem kan f”rl†ta synder
	utom Gud allena?˝
005:022 Men Jesus f”rnam deras tankar och svarade och sade till dem:
	˝Vad „r det I t„nken i edra hj„rtan?
005:023 Vilket „r l„ttare att s„ga: 'Dina synder „ro dig f”rl†tna' eller
	att s„ga: 'St† upp och g†'?
005:024 Men f”r att I skolen veta, att M„nniskosonen har makt h„r p†
	jorden att f”rl†ta synder, s† s„ger jag dig˝ (och h„rmed v„nde
	han sig till den lame): ˝St† upp, tag din s„ng och g†
	hem.˝
005:025 D† stod han strax upp i deras †syn och tog s„ngen, som han hade
	legat p†, och gick hem, prisande Gud.
005:026 Och de grepos alla av best”rtning och prisade Gud; och de sade,
	fulla av h„pnad: ˝Vi hava i dag sett f”runderliga ting.˝

005:027 Sedan begav han sig d„rifr†n.  Och han fick se en publikan, vid
	namn Levi, sitta vid tullhuset.  Och han sade till denne: ˝F”lj
	mig.˝
005:028 D† l„mnade han allt och stod upp och f”ljde honom.
005:029 Och Levi gjorde i sitt hus ett stort g„stabud f”r honom; och en
	stor hop publikaner och andra voro bordsg„ster d„r j„mte dem.
005:030 Men faris‚erna -- s„rskilt de skriftl„rde bland dem -- knorrade
	mot hans l„rjungar och sade: ˝Huru kunnen I „ta och dricka
	med publikaner och syndare?˝
005:031 D† svarade Jesus och sade till dem: ˝De „r icke de friska som
	beh”va l„kare, utan de sjuka.
005:032 Jag har icke kommit f”r att kalla r„ttf„rdiga, utan syndare,
	till b„ttring.
005:033 Och de sade till honom: ˝Johannes' l„rjungar fasta ofta och
	h†lla b”ner, sammalunda ock faris‚ernas; men dina l„rjungar „ta
	och dricka.˝
005:034 Jesus svarade dem: ˝Icke kunnen I v„l †l„gga br”llopsg„sterna
	att fasta, medan brudgummen „nnu „r hos dem?
005:035 Men en annan tid skall komma, och d†, n„r brudgummen tages ifr†n
	dem, d†, p† den tiden, skola de fasta.˝  --
005:036 Han framst„llde ock f”r dem denna liknelse: ˝Ingen river av en
	lapp fr†n en ny mantel och s„tter den p† en gammal mantel; om
	n†gon s† gjorde, skulle han icke allenast riva s”nder den nya
	manteln, utan d„rtill komme, att lappen fr†n den nya manteln
	icke skulle passa den gamla.
005:037 Ej heller sl†r n†gon nytt vin i gamla skinnl„glar; om n†gon s†
	gjorde, skulle det nya vinet spr„nga s”nder l„glarna, och vinet
	skulle spillas ut, j„mte det att l„glarna f”rd„rvades.
005:038 Nej, nytt vin b”r man sl† i nya l„glar.  --
005:039 Och ingen som har druckit gammalt vin vill sedan g„rna hava
	nytt; ty han tycker, att det gamla „r b„ttre.˝
006:001 Och det h„nde sig p† en sabbat att han tog v„gen genom ett
	s„desf„lt; och hans l„rjungar ryckte av axen och gnuggade s”nder
	dem med h„nderna och †to.
006:002 D† sade n†gra av faris‚erna; ˝Huru kunnen I g”ra vad som icke „r
	lovligt att g”ra p† sabbaten?
006:003 Jesus svarade och sade till dem: ˝Haven I icke l„st om det som
	David gjorde, n„r han sj„lv och de som f”ljde honom blevo
	hungriga:
006:004 huru han d† gick in i Guds hus och tog sk†debr”den och †t, och
	j„mv„l gav †t dem som f”ljde honom, fast„n det ju icke „r
	lovligt f”r andra „n allenast f”r pr„sterna att „ta s†dant
	br”d?˝
006:005 D„refter sade han till dem: ˝M„nniskosonen „r herre ”ver
	sabbaten.˝

006:006 P† en annan sabbat h„nde sig att han gick in i synagogan och
	undervisade.  D„r var d† en man vilkens h”gra hand var
	f”rvissnad.
006:007 Och de skriftl„rde och faris‚erna vaktade p† honom, f”r att se
	om han botade n†gon p† sabbaten; de ville n„mligen finna n†got
	att anklaga honom f”r.
006:008 Men han f”rstod deras tankar och sade till mannen som hade den
	f”rvissnade handen: ˝St† upp, och tr„d fram.˝  D† stod han upp
	och tr„dde fram.
006:009 Sedan sade Jesus till dem: ˝Jag vill g”ra eder en
	fr†ga.  Vilketdera „r lovligt p† sabbaten: att g”ra vad gott „r,
	eller att g”ra vad ont „r, att r„dda n†gons liv, eller att
	f”rg”ra det?˝
006:010 Och han s†g sig omkring p† dem alla och sade till mannen: ˝R„ck
	ut din hand.˝  Och han gjorde s†; och hans hand blev frisk igen.
006:011 Men de blevo s†som ursinniga och talade med varandra om vad de
	skulle kunna f”retaga sig mot Jesus.

006:012 S† h„nde sig p† den tiden att han gick †stad upp p† berget f”r
	att bedja; och han blev kvar d„r ”ver natten i b”n till Gud.
006:013 Men n„r det blev dag, kallade han till sig sina l„rjungar och
	utvalde bland dem tolv, som han ock ben„mnde apostlar:
006:014 Simon, vilken han ock gav namnet Petrus, och Andreas, hans
	broder; vidare Jakob och Johannes och Filippus och Bartolomeus
006:015 och Matteus och Tomas och Jakob, Alfeus' son, och Simon, som
	kallades ivraren;
006:016 vidare Judas, Jakobs son, och Judas Iskariot, den som blev en
	f”rr„dare.

006:017 Dessa tog han nu med sig och steg †ter ned och stannade p† en
	j„mn plats; och en stor skara av hans l„rjungar var d„r
	f”rsamlad, s† ock en stor hop folk ifr†n hela Judeen och
	Jerusalem, och fr†n kuststr„ckan vid Tyrus och Sidon.
006:018 Dessa hade kommit f”r att h”ra honom och f”r att bliva botade
	fr†n sina sjukdomar.  Och j„mv„l de som voro kvalda av orena
	andar blevo botade.
006:019 Och allt folket s”kte att f† r”ra vid honom, ty kraft gick ut
	ifr†n honom och botade alla.
006:020 Och han lyfte upp sina ”gon och s„g p† sina l„rjungar och sade:
	˝Saliga „ren I, som „ren fattiga, ty eder h”r Guds rike till.
006:021 Saliga „ren I, som nu hungren, ty I skolen bliva m„ttade.  Saliga
	„ren I, som nu gr†ten, ty I skolen le.
006:022 Saliga „ren I, n„r m„nniskorna f”r M„nniskosonens skull hata
	eder och f”rskjuta och sm„da eder och kasta bort edert namn
	s†som n†got ont.
006:023 Gl„djens p† den dagen, ja, springen upp av fr”jd, ty se, eder
	l”n „r stor i himmelen.  P† samma satt gjorde ju deras f„der med
	profeterna.
006:024 Men ve eder, I som „ren rika, ty I haven f†tt ut eder hugnad!
006:025 Ve eder, som nu „ren m„tta, ty I skolen hungra!  Ve eder, som nu
	len, ty I skolen s”rja och gr†ta!
006:026 Ve eder, n„r alla m„nniskor tala v„l om eder!  P† samma s„tt
	gjorde ju deras fader i fr†ga om de falska profeterna.

006:027 Men till eder, som h”ren mig, s„ger jag: Žlsken edra ov„nner,
	g”ren gott mot dem som hata eder,
006:028 v„lsignen dem som f”rbanna eder, bedjen f”r dem som f”ror„tta
	eder.
006:029 Om n†gon sl†r dig p† den ena kinden, s† h†ll ock fram den andra
	†t honom; och om n†gon tager manteln ifr†n dig, s† f”rv„gra
	honom icke heller livkl„dnaden.
006:030 Giv †t var och en som beder dig; och om n†gon tager ifr†n dig
	vad som „r ditt, s† kr„v det icke igen.
006:031 S†som I viljen att m„nniskorna skola g”ra mot eder, s† skolen I
	ock g”ra mot dem.
006:032 Om I „lsken dem som „lska eder, vad tack kunnen I f† d„rf”r?
	Ocks† syndare „lska ju dem av vilka de bliva „lskade.
006:033 Och om I g”ren gott mot dem som g”ra eder gott, vad tack kunnen
	I f† d„rf”r?  Ocks† syndare g”ra ju detsamma.
006:034 Och om I l†nen †t dem av vilka I kunnen hoppas att sj„lva f†
	n†got, vad tack kunnen I f† d„rf”r?  Ocks† syndare l†na ju †t
	syndare f”r att f† lika igen.
006:035 Nej, „lsken edra ov„nner, och g”ren gott och given l†n utan att
	hoppas p† n†gon geng„ld.  D† skall eder l”n bliva stor, och d†
	skolen I vara den H”gstes barn; ty han „r mild mot de otacksamma
	och onda.

006:036 Varen barmh„rtiga, s†som eder Fader „r barmh„rtig.
006:037 D”men icke, s† skolen I icke bliva d”mda; f”rd”men icke, s†
	skolen I icke bliva f”rd”mda.  F”rl†ten, och eder skall bliva
	f”rl†tet.
006:038 Given, och eder skall bliva givet.  Ett gott m†tt, v„l packat,
	skakat och ”verfl”dande, skall man giva eder i sk”tet; ty med
	det m†tt som I m„ten med skall ock m„tas †t eder igen.˝

006:039 Han framst„llde ock f”r dem denna liknelse:
	˝Kan v„l en blind leda en blind?  Falla de icke d† b†da i
	gropen?
006:040 L„rjungen „r icke f”rmer „n sin m„stare; n„r n†gon bliver
	full„rd, s† bliver han allenast sin m„stare lik.
006:041 Huru kommer det till, att du ser grandet i din broders ”ga, men
	icke bliver varse bj„lken i ditt eget ”ga?
006:042 Huru kan du s„ga till din broder: 'Broder, l†t mig taga ut
	grandet i ditt ”ga', du som icke ser bj„lken i ditt eget ”ga?
	Du skrymtare, tag f”rst ut bj„lken ur ditt eget ”ga; d„refter m†
	du se till, att du kan tala ut grandet i din broders ”ga.

006:043 Ty intet gott tr„d finnes, som b„r d†lig frukt, och lika litet
	finnes n†got d†ligt tr„d som b„r god frukt;
006:044 vart och ett tr„d k„nnes ju igen p† sin frukt.  Icke h„mtar man
	v„l fikon ifr†n t”rnen, ej heller sk”rdar man vindruvor av
	t”rnbuskar.
006:045 En god m„nniska b„r ur sitt hj„rtas goda f”rr†d fram vad gott
	„r, och en ond m„nniska b„r ur sitt onda f”rr†d fram vad ont „r;
	ty vad hennes hj„rta „r fullt av, det talar hennes mun.  --
006:046 Men varf”r ropen I till mig: 'Herre, Herre', och g”ren dock icke
	vad jag s„ger?

006:047 Var och en som kommer till mig och h”r mina ord och g”r efter
	dem, vem han „r lik, det skall jag visa eder.
006:048 Han „r lik en man som ville bygga ett hus och som d† gr„vde
	djupt och lade dess grund p† h„lleberget.  N„r sedan
	”versv„mning kom, st”rtade sig vattenstr”mmen mot det huset, men
	den f”rm†dde dock icke skaka det, eftersom det var s† byggt.
006:049 Men den som h”r och icke g”r, han „r lik en man som byggde ett
	hus p† blotta jorden, utan att l„gga n†gon grund.  Och
	vattenstr”mmen st”rtade sig emot det, och strax f”ll det samman,
	och det husets fall blev stort.˝
007:001 N„r han nu hade talat allt detta till slut inf”r folket, gick
	han in i Kapernaum.

007:002 Men d„r var en h”vitsman som hade en tj„nare, vilken l†g sjuk
	och var n„ra d”den; och denne var h”gt skattad av honom.
007:003 D† han nu fick h”ra om Jesus, s„nde han till honom n†gra av
	judarnas „ldste och bad honom komma och bota hans tj„nare.
007:004 N„r dessa kommo till Jesus, b†do de honom entr„get och sade:
	˝Han „r v„rd att du g”r honom detta,
007:005 ty han har v†rt folk k„rt, och det „r han som har byggt
	synagogan †t oss.˝
007:006 D† gick Jesus med dem.  Men n„r han icke var l†ngt ifr†n
	h”vitsmannens hus, s„nde denne n†gra av sina v„nner och l„t s„ga
	till honom: ˝Herre, g”r dig icke omak; ty jag „r icke v„rdig att
	du g†r in under mitt tak.
007:007 D„rf”r har jag ej heller aktat mig sj„lv v„rdig att komma till
	dig Men s„g ett ord, s† bliver min tj„nare frisk.
007:008 Jag „r ju sj„lv en man som st†r under andras bef„l; jag har ock
	krigsm„n under mig, och om jag s„ger till en av dem: 'G†', s†
	g†r han, eller till en annan: 'Kom', s† kommer han, och om jag
	s„ger till min tj„nare: 'G”r det', d† g”r han s†.˝
007:009 N„r Jesus h”rde detta, f”rundrade han sig ”ver honom och v„nde
	sig om och sade till folket som f”ljde honom: ˝Jag s„ger eder:
	Icke ens i Israel har jag funnit s† stor tro.˝
007:010 Och de som hade blivit uts„nda gingo hem igen och funno tj„naren
	vara frisk.

007:011 D„refter begav han sig till en stad som hette Nain; och med
	honom gingo hans l„rjungar och mycket folk.
007:012 Och se, d† han kom n„ra stadsporten, bars d„r ut en d”d, och han
	var sin moders ende son, och hon var „nka; och en ganska stor
	hop folk ifr†n staden gick med henne.

007:013 N„r Herren fick se henne, ”mkade han sig ”ver henne och sade
	till henne: ˝Gr†t icke.˝
007:014 Och han gick fram och r”rde vid b†ren, och de som buro stannade.
	Och han sade: ˝Unge man, jag s„ger dig: St† upp.˝
007:015 D† satte sig den d”de upp och begynte tala.  Och han gav honom †t
	hans moder.
007:016 Och alla betogos av h„pnad och prisade Gud och sade: Den stor
	profet har uppst†tt ibland oss˝ och: ˝Gud har sett till sitt
	folk.˝
007:017 Och detta tal om honom gick ut i hela Judeen och i hela landet
	d„romkring.

007:018 Och allt detta fick Johannes h”ra ber„ttas av sina l„rjungar.
007:019 D† kallade Johannes till sig tv† av sina l„rjungar och s„nde dem
	till Herren med denna fr†ga: ˝Žr du den som skulle komma, eller
	skola vi f”rbida n†gon annan?˝
007:020 N„r mannen kommo fram till honom, sade de: ˝Johannes d”paren har
	s„nt oss till dig och l†ter fr†ga: 'Žr du den som skulle komma,
	eller skola vi f”rbida n†gon annan?'˝
007:021 Just d† h”ll Jesus p† med att bota m†nga som ledo av sjukdomar
	och pl†gor, eller som voro besatta av onda andar, och †t m†nga
	blinda gav han deras syn.
007:022 Och han svarade och sade till m„nnen: ˝G†n tillbaka och omtalen
	f”r Johannes vad I haven sett och h”rt: blinda f† sin syn, halta
	g†, spet„lska bliva rena, d”va h”ra, d”da uppst†, 'f”r fattiga
	f”rkunnas gl„djens budskap'.
007:023 Och salig „r den f”r vilken jag icke bliver en st”testen.˝

007:024 N„r sedan Johannes' s„ndebud hade g†tt sin v„g, begynte han tala
	till folket om Johannes: ˝Varf”r var det I gingen ut i ”knen?
	Var det f”r att se ett r”r som drives hit och dit av vinden?
007:025 Eller varf”r gingen I ut?  Var det f”r att se en m„nniska kl„dd i
	fina kl„der?  De som b„ra pr„ktiga kl„der och leva i kr„slighet,
	dem finnen I ju i konungapalatsen.
007:026 Varf”r gingen I d† ut?  Var det f”r att se en profet?  Ja, jag
	s„ger eder: Žnnu mer „n en profet „r han.
007:027 Han „r den om vilken det „r skrivet:
	  'Se, jag s„nder ut min „ngel framf”r dig,
	  och han skall bereda v„gen f”r dig.'
007:028 Jag s„ger eder: Bland dem som „ro f”dda av kvinnor har ingen
	varit st”rre „n Johannes; men den som „r minst i Guds rike „r
	likv„l st”rre „n han.
007:029 S† gav ock allt folket som h”rde honom Gud r„tt, j„mv„l
	publikanerna, och l„to d”pa sig med Johannes' dop.
007:030 Men faris‚erna och de lagkloke f”raktade Guds r†dslut i fr†ga om
	dem sj„lva och l„to icke d”pa sig av honom.

007:031 Vad skall jag d† likna detta sl„ktes m„nniskor vid?  Ja, vad „ro
	de lika?
007:032 De „ro lika barn som sitta p† torget och ropa till varandra och
	s„ga:
	  'Vi hava spelat f”r eder,
	  och I haven icke dansat;
	  vi hava sjungit sorges†ng,
	  och I haven icke gr†tit.'
007:033 Ty Johannes d”paren har kommit, och han „ter icke br”d och
	dricker ej heller vin, och s† s„gen I: 'Han „r besatt av en ond
	ande.'
007:034 M„nniskosonen har kommit, och han b†de „ter och dricker, och nu
	s„gen I: 'Se, vilken frossare och vindrinkare han „r, en
	publikaners och syndares v„n!'
007:035 Men Visheten har f†tt r„tt av alla sina barn.˝

007:036 Och en faris‚ inbj”d honom till en m†ltid hos sig; och han gick
	in i faris‚ens hus och lade sig till bords.
007:037 Nu fanns d„r i staden en synderska; och n„r denna fick veta att
	han l†g till bords i faris‚ens hus, gick hon dit med en
	alabasterflaska med sm”rjelse
007:038 och stannade bakom honom vid hans f”tter, gr†tande, och begynte
	v„ta hans f”tter med sina t†rar och torkade dem med sitt
	huvudh†r och kysste ivrigt hans f”tter och smorde dem med
	sm”rjelsen.
007:039 Men n„r faris‚en som hade inbjudit honom s†g detta, sade han vid
	sig sj„lv: ˝Vore denne en profet, s† skulle han k„nna till,
	vilken och hurudan denna kvinna „r, som r”r vid honom; han
	skulle d† veta att hon „r en synderska.˝

007:040 D† tog Jesus till orda och sade till honom: ˝Simon, jag har
	n†got att s„ga dig.˝  Han svarade: ˝M„stare, s„g det.
007:041 ˝En man som l†nade ut penningar hade tv† g„lden„rer.  Den ene var
	skyldig honom fem hundra silverpenningar, den andre femtio.
007:042 Men d† de icke kunde betala, eftersk„nkte han skulden f”r dem
	b†da.  Vilken av dem kommer nu att „lska honom mest?˝
007:043 Simon svarade och sade: ˝Jag menar den †t vilken han
	eftersk„nkte mest.˝  D† sade han till honom: ˝R„tt d”mde du˝
007:044 Och s† v„nde han sig †t kvinnan och sade till Simon: ˝Ser du
	denna kvinna?  N„r jag kom in i ditt hus, gav du mig intet vatten
	till mina f”tter, men hon har v„tt mina f”tter med sina t†rar
	och torkat dem med sitt h†r.
007:045 Du gav mig ingen h„lsningskyss, men „nda ifr†n den stund d† jag
	kom hitin, har hon icke upph”rt att ivrigt kyssa mina f”tter.
007:046 Du smorde icke mitt huvud med olja, men hon har smort mina
	f”tter med sm”rjelse.
007:047 F”rdenskull s„ger jag dig: Hennes m†nga synder „ro henne
	f”rl†tna; hon har ju ock visat mycken k„rlek.  Men den som f†r
	litet f”rl†tet, han „lskar ock litet.˝
007:048 Sedan sade han till henne: ˝Dina synder „ro dig f”rl†tna.˝
007:049 D† begynte de som voro bordsg„ster j„mte honom att s„ga vid sig
	sj„lva: ˝Vem „r denne, som till och med f”rl†ter synder?˝
007:050 Men han sade till kvinnan: ˝Din tro har fr„lst dig.  G† i frid.˝
008:001 D„refter vandrade han igenom landet, fr†n stad till stad och
	fr†n by till by, och predikade och f”rkunnade evangelium om Guds
	rike.  Och med honom f”ljde de tolv,
008:002 s† ock n†gra kvinnor som hade blivit befriade fr†n onda andar
	och botade fr†n sjukdomar: Maria, som kallades Magdalena, ur
	vilken sju onda andar hade blivit utdrivna,
008:003 och Johanna, hustru till Herodes' fogde Kusas, och Susanna och
	m†nga andra som tj„nade dem med sina „godelar.
008:004 D† nu mycket folk kom tillhopa, i det att inbyggarna i de
	s„rskilda st„derna beg†vo sig ut till honom, sade han i en
	liknelse:

008:005 ˝En s†ningsman gick ut f”r att s† sin s„d.  Och n„r han s†dde,
	f”ll somt vid v„gen och blev nedtrampat, och himmelens f†glar
	†to upp det.
008:006 Och somt f”ll p† stengrund, och n„r det hade vuxit upp, torkade
	det bort, eftersom det icke d„r hade n†gon fuktighet.
008:007 Och somt f”ll bland t”rnen, och t”rnena v„xte upp tillsammans
	d„rmed och f”rkv„vde det.
008:008 Men somt f”ll i god jord, och n„r det hade vuxit upp, bar det
	hundrafaldig frukt.˝  Sedan han hade talat detta, sade han med
	h”g r”st: ˝Den som har ”ron till att h”ra, han h”re.˝

008:009 D† fr†gade hans l„rjungar honom vad denna liknelse betydde.
008:010 Han sade: ˝Eder „r givet att l„ra k„nna Guds rikes hemligheter,
	men †t de andra meddelas de i liknelser, f”r att de med seende
	”gon intet skola se och med h”rande ”ron intet f”rst†'.
008:011 S† „r nu detta liknelsens mening: S„den „r Guds ord.
008:012 Och att den s†ddes vid v„gen, det „r sagt om dem som hava h”rt
	ordet, men sedan kommer dj„vulen och tager bort det ur deras
	hj„rtan, f”r att de icke skola komma till tro och bliva fr„lsta.
008:013 Och att den s†ddes p† stengrunden det „r sagt om dem, som n„r de
	f† h”ra ordet, taga emot det med gl„dje, men icke hava n†gon
	rot; de tro allenast till en tid, och i frestelsens stund
	avfalla de.
008:014 Och att den f”ll bland t”rnena, det „r sagt om dem, som n„r de
	hava h”rt ordet, g† bort och l†ta sig f”rkv„vas av rikedomens
	omsorger och njutandet av livets goda och s† icke f”ra n†got
	fram till mognad.
008:015 Men att den f”ll i den goda jorden, det „r sagt om dem, som n„r
	de hava h”rt ordet, beh†lla det i r„ttsinniga och goda hj„rtan
	och b„ra frukt i st†ndaktighet.

008:016 Ingen t„nder ett ljus och g”mmer det sedan under ett k„rl eller
	s„tter det under en b„nk, utan man s„tter det p† en ljusstake,
	f”r att de som komma in skola se skenet.
008:017 Ty intet „r f”rdolt, som icke skall bliva uppenbart, ej heller
	„r n†got undang”mt, som icke skall bliva k„nt och komma i dagen.
008:018 Akten f”rdenskull p† huru I h”ren.  Ty den som har, †t honom
	skall varda givet; men den som icke har, fr†n honom skall tagas
	ocks† det han menar sig hava.˝

008:019 Och hans moder och hans br”der kommo och s”kte honom, men f”r
	folkets skull kunde de icke komma in till honom.
008:020 D† sade man till honom: ˝Din moder och dina broder st†
	h„rutanf”r och vilja tr„ffa dig.˝
008:021 Men han svarade och sade till dem: ˝Min moder och mina br”der
	„ro dessa, som h”ra Guds ord och g”ra det.˝

008:022 En dag steg han med sina l„rjungar i en b†t och sade till dem:
	˝L†t oss fara ”ver sj”n till andra sidan.˝  Och de lade ut.
008:023 Och medan de seglade fram, somnade han.  Men en stormvind for ned
	”ver sj”n, och deras b†t begynte fyllas med vatten, s† att de
	voro i fara.
008:024 D† gingo de fram och v„ckte upp honom och sade: ˝M„stare,
	M„stare, vi f”rg†s.˝  N„r han s† hade vaknat, n„pste han vinden
	och vattnets v†gor, och de stillades, och det blev lugnt.
008:025 D„refter sade han till dem: ˝Var „r eder tro?˝  Men de hade
	blivit h„pna och f”rundrade sig och sade till varandra: ˝Vem „r
	d† denne?  Han befaller ju b†de vindarna och vattnet, och de
	lyda honom.˝

008:026 S† foro de ”ver till gerasenernas land, som ligger mitt emot
	Galileen.
008:027 Och n„r han hade stigit i land, kom en man fr†n staden emot
	honom, en som var besatt av onda andar, och som under ganska
	l†ng tid icke hade haft kl„der p† sig och icke bodde i hus, utan
	bland gravarna.
008:028 D† nu denne fick se Jesus, skriade han och f”ll ned f”r honom
	och sade med h”g r”st: ˝Vad har du med mig att g”ra, Jesus, du
	Guds, den H”gstes, son?  Jag beder dig, pl†ga mig icke.˝
008:029 Jesus skulle n„mligen just bjuda den orene anden att fara ut ur
	mannen.  Ty i l†ng tid hade han farit sv†rt fram med mannen; och
	v„l hade denne varit f„ngslad med kedjor och fotbojor och
	h†llits i f”rvar, men han hade slitit s”nder bojorna och hade av
	den onde anden blivit driven ut i ”knarna.
008:030 Jesus fr†gade honom: ˝Vad „r ditt namn?˝  Han svarade: ˝Legion.˝
	Ty det var m†nga onda andar som hade farit in i honom.
008:031 Och dessa b†do Jesus att han icke skulle befalla dem att fara
	ned i avgrunden.
008:032 Nu gick d„r en ganska stor svinhjord i bet p† berget.  Och de
	b†do honom att han ville tillst„dja dem att fara in i
	svinen.  Och han tillstadde dem det.
008:033 D† g†vo sig de onda andarna †stad ut ur mannen och foro in i
	svinen.  Och hjorden st”rtade sig utf”r branten ned i sj”n och
	drunknade.
008:034 Men n„r herdarna s†go vad som hade skett, flydde de och
	ber„ttade h„rom i staden och p† landsbygden.
008:035 Och folket gick ut f”r att se vad som hade skett.  N„r de d†
	kommo till Jesus, funno de mannen, ur vilken de onda andarna
	hade blivit utdrivna, sitta invid Jesu f”tter, kl„dd och vid
	sina sinnen; och de betogos av h„pnad.
008:036 Och de som hade sett h„ndelsen omtalade f”r dem huru den besatte
	hade blivit botad.
008:037 Allt folket ifr†n den kringliggande trakten av gerasenernas land
	bad d† Jesus att han skulle g† bort ifr†n dem, ty de voro gripna
	av stor f”rskr„ckelse.  S† steg han d† i en b†t f”r att v„nda
	tillbaka.
008:038 Och mannen, ur vilken de onda andarna hade blivit utdrivna, bad
	honom att f† f”lja honom.  Men Jesus tillsade honom att g†, med
	de orden:
008:039 ˝V„nd tillbaka hem, och f”rt„lj huru stora ting Gud har gjort
	med dig.˝  D† gick han bort och f”rkunnade i hela staden huru
	stora ting Jesus hade gjort med honom.

008:040 N„r Jesus kom tillbaka, mottogs han av folket; ty alla v„ntade
	de p† honom.
008:041 D† kom d„r en man, vid namn Jairus, som var f”rest†ndare f”r
	synagogan.  Denne f”ll ned f”r Jesu f”tter och bad honom att han
	skulle komma till hans hus;
008:042 ty han hade ett enda barn, en dotter, vid pass tolv †r gammal,
	som l†g f”r d”den.  Men under det att han var p† v„g dit,
	tr„ngde folket h†rt p† honom.
008:043 Nu var d„r en kvinna som hade haft blodg†ng i tolv †r och icke
	hade kunnat botas av n†gon.
008:044 Hon n„rmade sig honom bakifr†n och r”rde vid h”rntofsen p† hans
	mantel, och strax stannade hennes blodg†ng
008:045 Men Jesus fr†gade: ˝Vem var det som r”rde vid mig?˝  D† alla
	nekade till att hava gjort det, sade Petrus: ˝M„stare, hela
	folkhopen trycker och tr„nger dig ju.˝
008:046 Men Jesus sade: ˝Det var n†gon som r”rde vid mig; ty jag k„nde
	att kraft gick ut ifr†n mig.˝
008:047 D† nu kvinnan s†g att hon icke hade blivit obem„rkt, kom hon
	fram b„vande och f”ll ned f”r honom och omtalade inf”r allt
	folket varf”r hon hade r”rt vid honom, och huru hon strax hade
	blivit frisk.
008:048 D† sade han till henne: ˝Min dotter, din tro har hj„lpt dig.  G†
	i frid.˝

008:049 Medan han „nnu talade, kom n†gon fr†n synagogf”rest†ndarens hus
	och sade: ˝Din dotter „r d”d; du m† icke vidare g”ra m„staren
	omak.˝
008:050 Men n„r Jesus h”rde detta, sade han till honom: ˝Frukta icke;
	tro allenast, s† f†r hon liv igen.˝
008:051 Och n„r han hade kommit fram till hans hus, tillstadde han ingen
	att g† med ditin, utom Petrus och Johannes och Jakob och d„rtill
	flickans fader och moder.
008:052 Och alla gr„to och j„mrade sig ”ver henne.  Men han sade: ˝Gr†ten
	icke; hon „r icke d”d, hon sover.˝
008:053 D† h†nlogo de †t honom, ty de visste ju att hon var d”d.
008:054 Men han tog henne vid handen och sade med h”g r”st: ˝Flicka, st†
	upp.˝
008:055 D† kom hennes ande igen, och hon stod strax upp.  Och han
	tillsade att man skulle giva henne n†got att „ta.
008:056 Och hennes f”r„ldrar blevo uppfyllda av h„pnad; men han f”rbj”d
	dem att f”r n†gon omtala vad som hade skett.
009:001 Och han kallade tillhopa de tolv och gav dem makt och myndighet
	”ver alla onda andar, s† ock makt att bota sjukdomar.
009:002 Och han s„nde ut dem till att predika Guds rike och till att
	bota sjuka.
009:003 Och han sade till dem: ˝Tagen intet med eder p† v„gen, varken
	stav eller r„nsel eller br”d eller penningar, och haven icke
	heller dubbla livkl„dnader.
009:004 Och n„r I haven kommit in n†got hus, s† stannen d„r, till dess I
	l„mnen den orten.
009:005 Och om man n†gonst„des icke tager emot eder, s† g†n bort ifr†n
	den staden, och skudden stoftet av edra f”tter, till ett
	vittnesb”rd mot dem.˝
009:006 Och de gingo ut och vandrade igenom landet, fr†n by till by, och
	f”rkunnade evangelium och botade sjuka allest„des.

009:007 Men n„r Herodes, landsfursten, fick h”ra om allt detta som
	skedde visste han icke vad han skulle tro.  Ty somliga sade:
	˝Det „r Johannes, som har uppst†tt fr†n de d”da.˝

009:008 Men andra sade: ˝Det „r Elias, som har visat sig.˝  Andra †ter
	sade: ˝Det „r n†gon av de gamla profeterna, som har uppst†tt.˝
009:009 Men Herodes sj„lv sade: ˝Johannes har jag l†tit halshugga.  Vem
	„r d† denne, som jag h”r s†dant om?˝  Och han s”kte efter
	tillf„lle att f† se honom.

009:010 Och apostlarna kommo tillbaka och f”rt„ljde f”r Jesus huru stora
	ting de hade gjort.  De tog han dem med sig och drog sig undan
	till en stad som hette Betsaida, d„r de kunde vara allena.
009:011 Men n„r folket fick veta detta, gingo de efter honom.  Och han
	l„t dem komma till sig och talade till dem om Guds rike; och dem
	som beh”vde botas gjorde han friska.

009:012 Men dagen begynte nalkas sitt slut.  D† tr„dde de tolv fram och
	sade till honom: ˝L†t folket skiljas †t, s† att de kunna g† bort
	i byarna och g†rdarna h„romkring och skaffa sig h„rb„rge och f†
	mat; vi „ro ju h„r i en ”de trakt.˝
009:013 Men han sade till dem: ˝Given I dem att „ta.˝  De svarade: ˝Vi
	hava icke mer „n fem br”d och tv† fiskar, s†framt vi icke skola
	g† bort och k”pa mat †t allt detta folk.˝
009:014 D„r voro n„mligen vid pass fem tusen m„n.  D† sade han till sina
	l„rjungar: ˝L†ten dem l„gga sig ned i matlag, femtio eller s†
	omkring i vart.˝
009:015 Och de gjorde s† och l„to dem alla l„gga sig ned.
009:016 D„refter tog han de fem br”den och de tv† fiskarna och s„g upp
	till himmelen och v„lsignade dem.  Och han br”t br”den och gav †t
	l„rjungarna, f”r att de skulle l„gga fram †t folket.
009:017 Och de †to alla och blevo m„tta.  sedan samlade man upp de
	stycken som hade blivit ”ver efter dem, tolv korgar.

009:018 N„r han en g†ng hade dragit sig undan och var stadd i byn, voro
	hans l„rjungar hos honom.  Och han fr†gade dem och sade: ˝Vem
	s„ger folket mig vara?˝
009:019 De svarade och sade: ˝Johannes d”paren; dock s„ga andra Elias;
	andra †ter s„ga: 'Det „r n†gon av de gamla profeterna, som har
	uppst†tt.'˝
009:020 D† fr†gade han dem: ˝Vem s„gen d† I mig vara?˝  Petrus svarade
	och sade: ˝Guds Smorde.˝
009:021 D† f”rbj”d han dem str„ngeligen att s„ga detta till n†gon.
009:022 Och han sade: ˝M„nniskosonen m†ste lida mycket, och han skall
	bliva f”rkastad av de „ldste och ”verstepr„sterna och de
	skriftl„rda och skall bliva d”dad, men p† tredje dagen skall han
	uppst† igen.˝

009:023 Och han sade till alla: ˝Om n†gon vill efterf”lja mig, s†
	f”rsake han sig sj„lv och tage sitt kors p† sig var dag; s†
	f”lje han mig.
009:024 Ty den som vill bevara sitt liv han skall mista det; men den som
	mister sitt liv, f”r min skull, han skall bevara det.
009:025 Och vad hj„lper det en m„nniska om hon vinner hela v„rlden, men
	mister sig sj„lv eller sj„lv g†r f”rlorad?
009:026 Den som blyges f”r mig och f”r mina ord, f”r honom skall
	M„nniskosonen blygas, n„r han kom mer i sin och min Faders och
	de heliga „nglarnas h„rlighet.
009:027 Men sannerligen s„ger jag eder: Bland dem som h„r st† finnas
	n†gra som icke skola smaka d”den, f”rr„n de f† se Guds rike.˝
009:028 Vid pass †tta dagar efter det att han hade talat detta tog han
	Petrus och Johannes och Jakob med sig och gick upp p† berget f”r
	att bedja.
009:029 Och under det att han bad, blev hans ansikte f”rvandlat, och
	hans kl„der blevo skinande vita.
009:030 Och de, tv† m„n stodo d„r och samtalade med honom, och dessa
	voro Moses och Elias.
009:031 De visade sig i h„rlighet och talade om hans bortg†ng, vilken
	han skulle fullborda i Jerusalem.
009:032 Men Petrus och de som voro med honom voro f”rtyngda av s”mn; d†
	de sedan vaknade, s†go de hans h„rlighet och de b†da m„nnen, som
	stodo hos honom.
009:033 N„r s† dessa skulle skiljas ifr†n honom, sade Petrus till Jesus:
	˝M„stare, har „r oss gott att vara; l†t oss g”ra tre hyddor, en
	†t dig och en †t Moses och en †t Elias.˝  Han visste n„mligen
	icke vad han sade.
009:034 Medan han s† talade, kom en sky och ”verskyggde dem; och de
	blevo f”rskr„ckta, n„r de tr„dde in i skyn.
009:035 Och ur skyn kom en r”st som sade: ˝Denne „r min Son, den
	utvalde; h”ren honom.˝
009:036 Och i detsamma som r”sten kom, funno de Jesus vara d„r
	allena.  -- Och de f”rtego detta och omtalade icke f”r n†gon p†
	den tiden n†got av vad de hade sett.

009:037 N„r de dagen d„refter gingo ned fr†n berget, h„nde sig att
	mycket folk kom honom till m”tes.
009:038 D† ropade en man ur folkhopen och sade: ˝M„stare, jag beder dig,
	se till min son, ty han „r mitt enda barn.
009:039 Det „r s†, att en ande pl„gar gripa fatt i honom, och strax
	skriar han d†, och anden sliter och rycker honom, och fradgan
	st†r honom om munnen.  Och det „r med knapp n”d han sl„pper
	honom, sedan han har s”nderbr†kat honom.
009:040 Nu bad jag dina l„rjungar att de skulle driva ut honom, men de
	kunde det icke.˝
009:041 D† svarade Jesus och sade: ˝O du otrogna och vr†nga sl„kte, huru
	l„nge m†ste jag vara hos eder och h„rda ut med eder?  F”r hit din
	son.˝
009:042 Men „nnu medan denne var p† v„g fram, kastade den onde anden
	omkull honom och slet och ryckte honom.  D† tilltalade Jesus den
	orene anden str„ngt och gjorde gossen frisk och gav honom
	tillbaka †t hans fader.
009:043 Och alla h„pnade ”ver Guds stora makt.

	D† nu alla f”rundrade sig ”ver alla de g„rningar som han gjorde,
	sade han till sina l„rjungar:
009:044 ˝Tagen emot dessa ord med ”ppna ”ron: M„nniskosonen skall bliva
	”verl„mnad i m„nniskors h„nder.
009:045 Men de f”rstodo icke detta som han sade, och det var f”rborgat
	f”r dem, s† att de icke kunde fatta det; dock fruktade de att
	fr†ga honom om det som han hade sagt.

009:046 Och bland dem uppstod tanken p† vilken av dem som vore st”rst.
009:047 Men Jesus f”rstod deras hj„rtans tankar och tog ett barn och
	st„llde det bredvid sig
009:048 och sade till dem: ˝Den som tager emot detta barn i mitt namn,
	han tager emot mig, och den som tager emot mig, han tager emot
	honom som har s„nt mig.  Ty den som „r minst bland eder alla, han
	„r st”rst.

009:049 Och Johannes tog till orda och sade: ˝M„stare, s†go huru en man
	drev ut onda andar genom ditt namn; och du ville hindra honom,
	eftersom han icke f”ljde med oss.˝
009:050 Men Jesus sade till honom: ˝Hindren honom icke; ty den som icke
	„r emot eder, han „r f”r eder.˝

009:051 D† nu tiden var inne att han skulle bliva upptagen, besl”t han
	att st„lla sin f„rd till Jerusalem.
009:052 Och han s„nde budb„rare framf”r sig; och de gingo †stad och
	kommo in i en samaritisk by f”r att reda till †t honom.
009:053 Men folket d„r tog icke emot honom, eftersom han var stadd p†
	f„rd till Jerusalem.
009:054 N„r de b†da l„rjungarna Jakob i och Johannes f”rnummo detta,
	sade de: ˝Herre, vill du att vi skola bedja att eld kommer ned
	fr†n himmelen och f”rt„r dem?˝
009:055 D† v„nde han sig om och tillr„ttavisade dem.
009:056 Och de gingo till en annan by.

009:057 Medan de nu f„rdades fram p† v„gen, sade n†gon till honom: ˝Jag
	vill f”lja dig, varthelst du g†r.
009:058 D† svarade Jesus honom: ˝R„varna hava kulor, och himmelens
	f†glar hava n„sten; men M„nniskosonen har ingen plats d„r han
	kan vila sitt huvud.˝
009:059 Och till en annan sade han: ˝F”l; mig.˝  Men denne svarade:
	˝Tillst„d mig att f”rst g† bort och begrava min fader.˝
009:060 D† sade han till honom: ˝L†t de d”da begrava sina d”da; men g†
	du †stad och f”rkunna Guds rike.˝
009:061 Źter en annan sade: ˝Jag vill f”lja dig, Herre, men tillst„d mig
	att f”rst taga avsked av dem som h”ra till mitt hus.˝
009:062 D† svarade Jesus honom: ˝Ingen som ser sig tillbaka, sedan han
	har satt sin hand till plogen, „r skickad f”r Guds rike.˝
010:001 D„refter uts†g Herren sjuttiotv† andra och s„nde ut dem framf”r
	sig, tv† och tv†, till var stad och ort dit han sj„lv t„nkte
	komma
010:002 ˝Sk”rden „r mycken, men arbetarna „ro f†.  Bedjen f”rdenskull
	sk”rdens Herre att han s„nder ut arbetare till sin sk”rd.
010:003 G†n †stad.  Se, jag s„nder eder s†som lamm mitt in ibland ulvar.
010:004 B„ren ingen penningpung, ingen r„nsel, inga skor, och h„lsen
	icke p† n†gon under v„gen.
010:005 Men n„r I kommen in i n†got hus, s† s„gen f”rst: 'Frid vare ”ver
	detta hus.'
010:006 Om d† n†gon finnes d„rinne, som „r frid v„rd, s† skall den frid
	I till”nsken vila ”ver honom; varom icke, s† skall den v„nda
	tillbaka ”ver eder sj„lva.
010:007 Och stannen kvar i det huset, och „ten och dricken vad de hava
	att giva, ty arbetaren „r v„rd sin l”n.  G†n icke ur hus i hus.
010:008 Och n„r I kommen in i n†gon stad d„r man tager emot eder, s†
	„ten vad som s„ttes fram †t eder,
010:009 och boten de sjuka som finnas d„r, och s„gen till dem: 'Guds
	rike „r eder n„ra.'
010:010 Men n„r I kommen in i n†gon stad d„r man icke tager emot eder,
	s† g†n ut p† dess gator och s„gen:
010:011 'Till och med det stoft som l†der vid v†ra f”tter ifr†n eder stad
	skaka vi av oss †t eder.  Men det m†n I veta, att Guds rike „r
	n„ra.'
010:012 Jag s„ger eder att det f”r Sodom skall p† 'den dagen' bliva
	dr„gligare „n f”r den staden.

010:013 Ve dig, Korasin!  Ve dig, Betsaida!  Ty om de kraftg„rningar som
	„ro gjorda i eder hade blivit gjorda i Tyrus och Sidon, s†
	skulle de f”r l„nge sedan hava suttit i s„ck och aska och gjort
	b„ttring.
010:014 Men ocks† skall det vid domen bliva dr„gligare f”r Tyrus och
	Sidon „n f”r eder.
010:015 Och du.  Kapernaum, skall v„l du bliva upph”jt till himmelen?
	Nej, ned till d”dsriket m†ste du fara.  --
010:016 Den som h”r eder, han h”r mig, och den som f”rkastar eder, han
	f”rkastar mig; men den som f”rkastar mig, han f”rkastar honom
	som har s„nt mig.˝

010:017 Och de sjuttiotv† kommo tillbaka, uppfyllda av gl„dje, och sade:
	˝Herre, ocks† de onda andarna „ro oss underd†niga genom ditt
	namn.˝
010:018 D† sade han till dem: ˝Jag s†g Satan falla ned fr†n himmelen
	s†som en ljungeld.
010:019 Se, jag har givit eder makt att trampa p† ormar och skorpioner
	och att f”rtrampa all ov„nnens h„rsmakt, och han skall icke
	kunna g”ra eder n†gon skada.
010:020 Dock, gl„djens icke ”ver att „nglarna „ro eder underd†niga, utan
	gl„djens ”ver att edra namn „ro skrivna i himmelen.˝

010:021 I samma stund uppfylldes han av fr”jd genom den helige Ande och
	sade: ˝Jag prisar dig, Fader, du himmelens och jordens Herre,
	f”r att du v„l har dolt detta f”r de visa och kloka, men
	uppenbarat det f”r de enfaldiga.  Ja, Fader; s† har ju varit ditt
	behag.
010:022 Allt har av min Fader blivit f”r trott †t mig.  Och ingen k„nner
	vem Sonen „r utom Fadern, ej heller vem Fadern „r, utom Sonen
	och den f”r vilken Sonen vill g”ra honom k„nd.˝

010:023 Sedan v„nde han sig till l„rjungarna, n„r han var allena med dem
	och sade: ˝Saliga „ro de ”gon som se det I sen.
010:024 Ty jag s„ger eder: M†nga profeter och konungar ville se det som
	I sen men fingo dock icke se det, och h”ra det som I h”ren, men
	fingo dock icke h”ra det.˝

010:025 Men en lagklok stod upp och ville sn„rja honom och sade:
	˝M„stare, vad skall jag g”ra f”r att f† evigt liv till arvedel?˝
010:026 D† sade han till honom: ˝Vad „r skrivet i lagen?  Huru l„ser du?˝
010:027 Han svarade och sade: ˝'Du skall „lska Herren, din Gud, av allt
	ditt hj„rta och av all din sj„l och av all din kraft och av allt
	ditt f”rst†nd och din n„sta s†som dig sj„lv.'˝
010:028 Han sade till honom: ˝R„tt svarade du.  G”r det, s† f†r du leva,
010:029 D† ville han r„ttf„rdiga sig och sade till Jesus: ˝Vilken „r d†
	min n„sta?˝
010:030 Jesus svarade och sade: ˝En man begav sig fr†n Jerusalem ned
	till Jeriko, men r†kade ut f”r r”vare, som togo ifr†n honom hans
	kl„der och d„rtill slogo honom; d„refter gingo de sin v„g och
	l„to honom ligga d„r halvd”d.
010:031 S† h„nde sig att en pr„st f„rdades samma v„g; och n„r han fick
	se honom, gick han f”rbi.
010:032 Likaledes ock en levit: n„r denne kom till det st„llet och fick
	se honom, gick han f”rbi.
010:033 Men en samarit, som f„rdades samma v„g, kom ocks† dit d„r han
	l†g; och n„r denne fick se honom, ”mkade han sig ”ver honom
010:034 och gick fram till honom och g”t olja och vin i hans s†r och
	f”rband dem.  Sedan lyfte han upp honom p† sin †sna och f”rde
	honom till ett h„rb„rge och sk”tte honom.
010:035 Morgonen d„refter tog han fram tv† silverpenningar och gav dem
	†t v„rden och sade: 'Sk”t honom och vad du mer kostar p† honom
	skall jag betala dig, n„r jag kommer tillbaka.'  --
010:036 Vilken av dessa tre synes dig nu hava visat sig vara den mannens
	n„sta, som hade fallit i r”varh„nder?˝
010:037 Han svarade: ˝Den som bevisade honom barmh„rtighet.˝  D† sade
	Jesus till honom: ˝G† du och g”r sammalunda.˝

010:038 N„r de nu voro p† vandring, gick han in i en by, och en kvinna,
	vid namn Marta, tog emot honom i sitt hus.
010:039 Och hon hade en syster, som hette Maria; denna satte sig ned vid
	Herrens f”tter och h”rde p† hans ord.
010:040 Men Marta var upptagen av m†ngahanda bestyr f”r att tj„na honom.
	Och hon gick fram och sade: ˝Herre, fr†gar du icke efter att min
	syster har l„mnat alla bestyr †t mig allena?  S„g nu till henne
	att hon hj„lper mig.˝
010:041 D† svarade Herren och sade till henne: ˝Marta, Marta, du g”r dig
	bekymmer och oro f”r m†ngahanda,
010:042 men allenast ett „r n”dv„ndigt.  Maria har utvalt den goda
	delen, och den skall icke tagas ifr†n henne.˝
011:001 N„r han en g†ng uppeh”ll sig p† ett st„lle f”r att bedja och
	hade slutat sin b”n, sade en av hans l„rjungar till honom:
	˝Herre, l„r oss att bedja, s†som ock Johannes l„rde sina
	l„rjungar.˝
011:002 D† sade han till dem: ˝N„r I bedjen, skolen I s„ga s†: 'Fader,
	helgat varde ditt namn; tillkomme ditt rike;
011:003 v†rt dagliga br”d giv oss var dag;
011:004 och f”rl†t oss v†ra synder, ty ocks† vi f”rl†ta var och en som
	„r oss n†got skyldig; och inled oss icke i frestelse.'˝

011:005 Ytterligare sade han till dem: ˝Om n†gon av eder har en v„n och
	mitt i natten kommer till denne och s„ger till honom: 'K„re v„n,
	l†na mig tre br”d;
011:006 ty en av mina v„nner har kommit resande till mig, och jag har
	intet att s„tta fram †t honom'
011:007 s† svarar kanske den andre inifr†n huset och s„ger: 'G”r mig
	icke omak; d”rren „r redan st„ngd, och b†de jag och mina barn
	hava g†tt till s„ngs; jag kan icke st† upp och g”ra dig n†got.'
011:008 Men jag s„ger eder: Om han „n icke, av det sk„let att han „r
	hans v„n, vill st† upp och giva honom n†got, s† kommer han
	likv„l, d„rf”r att den andre „r s† p†tr„ngande, att st† upp och
	giva honom s† mycket han beh”ver.
011:009 Likas† s„ger jag till eder: Bedjen, och eder skall varda givet;
	s”ken, och I skolen finna; klappen, och f”r eder skall varda
	uppl†tet.
011:010 Ty var och en som beder, han f†r; och den som s”ker, han finner;
	och f”r den som klappar skall varda uppl†tet.
011:011 Finnes bland eder n†gon fader, som n„r hans son beder honom om
	en fisk, i stallet f”r en fisk r„cker honom en orm,
011:012 eller som r„cker honom en skorpion, n„r han beder om ett „gg?
011:013 Om nu I, som „ren onda, f”rst†n att giva edra barn goda g†vor,
	huru mycket mer skall icke d† den himmelske Fadern giva helig
	ande †t dem som bedja honom!˝

011:014 Och han drev ut en ond ande som var d”vstum.  Och n„r den onde
	anden hade blivit utdriven, talade den d”vstumme; och folket
	f”rundrade sig.
011:015 Men n†gra av dem sade: ˝Det „r med Beelsebul, de onda andarnas
	furste, som han driver ut de onda andarna.˝
011:016 Och n†gra andra ville s„tta honom p† prov och beg„rde av honom
	ett tecken fr†n himmelen.
011:017 Men han f”rstod deras tankar och sade till dem: ˝Vart rike som
	har kommit i strid med sig sj„lvt bliver f”r”tt, s† att hus
	faller p† hus.
011:018 Om nu Satan har kommit i strid med sig sj„lv, huru kan d† hans
	rike hava best†nd?  I s„gen ju att det „r med Beelsebul som jag
	driver ut de onda andarna.
011:019 Men om det „r med Beelsebul som jag driver ut de onda andarna,
	med vem driva d† edra egna anh„ngare ut dem?  De skola allts†
	vara edra domare.
011:020 Om det †ter „r med Guds finger som jag driver ut de onda
	andarna, s† har ju Guds rike kommit till eder.  --
011:021 N„r en stark man, fullt v„pnad, bevakar sin g†rd, d† „ro hans
	„godelar fredade.
011:022 Men om n†gon som „r starkare „n han angriper honom och
	”vervinner honom, s† tager denne ifr†n honom alla vapnen, som
	han f”rtr”stade p†, och skiftar ut bytet efter honom.
011:023 Den som icke „r med mig, han „r emot mig, och den som icke
	f”rsamlar med mig, han f”rskingrar.

011:024 N„r en oren ande har farit ut ur en m„nniska, vandrar han
	omkring i ”kentrakter och s”ker efter ro.  Men d† han icke finner
	n†gon, s„ger han: 'Jag vill v„nda tillbaka till mitt hus, som
	jag gick ut ifr†n.'
011:025 Och n„r han kommer dit och finner det fejat och prytt,
011:026 d† g†r han †stad och tager med sig sju andra andar, som „ro
	v„rre „n han sj„lv, och de g† ditin och bo d„r; och s† bliver
	f”r den m„nniskan det sista v„rre „n det f”rsta.˝

011:027 N„r han sade detta, hov en kvinna in folkhopen upp sin r”st och
	ropade till honom: ˝Saligt „r det moderssk”te som har burit dig,
	och de br”st som du har diat.˝
011:028 Men han svarade: ˝Ja, saliga „r de som h”ra Guds ord och g”mma
	det.˝

011:029 Men n„r folket str”mmade till tog han till orda och sade: ˝Detta
	sl„kte „r ett ont sl„kte Det beg„r ett tecken, men intet annat
	tecken skall givas det „n Jonas' tecken.
011:030 Ty s†som Jonas blev ett tecken f”r nineviterna, s† skall ock
	M„nniskosonen vara ett tecken f”r detta sl„kte.
011:031 Drottningen av S”derlandet skall vid domen tr„da fram
	tillsammans med detta sl„ktes m„n och bliva dem till dom.  Ty hon
	kom fr†n jordens „nda f”r att h”ra Salomos visdom; och se, har
	„r vad som „r mer „n Salomo.
011:032 Ninevitiska m„n skola vid domen tr„da fram tillsammans med detta
	sl„kte och bliva det till dom.  Ty de gjorde b„ttring vid Jonas'
	predikan; och se, h„r „r vad som „r mer „n Jonas.

011:033 Ingen t„nder ett ljus och s„tter det p† en undang”md plats eller
	under sk„ppan, utan man s„tter det p† ljusstaken, f”r att de som
	komma in skola se skenet.

011:034 Ditt ”ga „r kroppens lykta.  N„r ditt ”ga „r friskt, d† har ock
	hela din kropp ljus; men n„r det „r f”rd„rvat, d† „r ock din
	kropp h”ljd i m”rker.
011:035 Se d„rf”r till, att ljuset som du har i dig icke „r m”rker.
011:036 Om s† hela din kropp f†r ljus och icke har n†gon del h”ljd i
	m”rker, d† har den ljus i sin helhet, s†som n„r en lykta lyser
	dig med sitt klara sken.˝

011:037 Under det att han s† talade, inbj”d en faris‚ honom till m†ltid
	hos sig; och han gick ditin och tog plats vid bordet.
011:038 Men n„r faris‚en s†g att han icke tv†dde sig f”re m†ltiden,
	f”rundrade han sig.
011:039 D† sade Herren till honom: ˝I faris‚er, I g”ren nu det yttre av
	b„garen och fatet rent, medan edert inre „r fullt av rofferi och
	ondska.
011:040 I d†rar, har icke han som har gjort det yttre ocks† gjort det
	inre?
011:041 Given fastmer s†som allmosa vad inuti k„rlet „r; f”rst d† bliver
	allt hos eder rent.

011:042 Men ve eder, I faris‚er, som given tionde av mynta och ruta och
	alla slags kryddv„xter, men icke akten p† r„tten och p† k„rleken
	till Gud!  Det ena borden I g”ra, men icke underl†ta det andra.
011:043 Ve eder, I faris‚er, som g„rna viljen sitta fr„mst i synagogorna
	och g„rna viljen bliva h„lsade p† torgen!
011:044 Ve eder, I som „ren lika gravar som ingen kan m„rka, och ”ver
	vilka m„nniskorna g† fram utan att veta det!˝

011:045 D† tog en av de lagkloke till orda och sade till honom:
	˝M„stare, n„r du s† talar, skymfar du ocks† oss.˝
011:046 Han svarade: ˝Ja, ve ock eder, I lagkloke, som p† m„nniskorna
	l„ggen b”rdor, sv†ra att b„ra, men sj„lva icke viljen med ett
	enda finger r”ra vid de b”rdorna!
011:047 Ve eder, I som byggen upp profeternas gravar, deras som edra
	f„der dr„pte!
011:048 S† b„ren I d† vittnesb”rd om edra f„ders g„rningar och gillen
	dem; ty om de dr„pte profeterna, s† byggen I upp deras gravar.
011:049 D„rf”r har ock Guds vishet sagt: 'Jag skall s„nda till dem
	profeter och apostlar, och somliga av dem skola de dr„pa, och
	andra skola de f”rf”lja.
011:050 Och s† skall av detta sl„kte utkr„vas alla profeters blod, allt
	det som „r utgjutet fr†n v„rldens begynnelse,
011:051 „nda ifr†n Abels blod intill Sakarias' blod, hans som f”rgjordes
	mellan altaret och templet.'  Ja, jag s„ger eder: Det skall
	utkr„vas av detta sl„kte.
011:052 Ve eder, I lagkloke, som haven tagit bort nyckeln till
	kunskapen!  Sj„lva haven I icke kommit ditin och f”r dem som
	ville komma dit haven I lagt hinder.˝

011:053 N„r han inf”r allt folket sade detta till dem, blevo faris‚erna
	och de lagkloke mycket f”rbittrade och g†vo sig i strid med
	honom om m†nga stycken;
011:054 de s”kte n„mligen efter tillf„lle att kunna anklaga honom.
012:001 D† nu otaligt mycket folk var f”rsamlat omkring honom, s† att de
	trampade p† varandra, tog han till orda och sade, n„rmast till
	sina l„rjungar: ˝Tagen eder till vara f”r faris‚ernas surdeg,
	det „r f”r skrymteri.
012:002 Intet „r f”rborgat, som icke skall bliva uppenbarat, och intet
	„r f”rdolt, som icke skall bliva k„nt.
012:003 D„rf”r skall allt vad I haven sagt i m”rkret bliva h”rt i
	ljuset, och vad I haven viskat i n†gons ”ra i kammaren, det
	skall bliva utropat p† taken.

012:004 Men jag s„ger eder, mina v„nner: Frukten icke f”r dem som v„l
	kunna dr„pa kroppen, men sedan icke hava makt att g”ra n†got
	mer.
012:005 Jag vill l„ra eder vem I skolen frukta: frukten honom som har
	makt att, sedan han har dr„pt, ocks† kasta i Gehenna.  Ja, jag
	s„ger eder: Honom skolen I frukta.  --
012:006 S„ljas icke fem sparvar f”r tv† sk„rvar?  Och icke en av dem „r
	f”rg„ten hos Gud.
012:007 Men p† eder „ro till och med huvudh†ren allasammans r„knade.
	Frukten icke; I „ren mer v„rda „n m†nga sparvar.
012:008 Och jag s„ger eder: Var och en som bek„nner mig inf”r
	m„nniskorna, honom skall ock M„nniskosonen k„nnas vid inf”r
	Guds „nglar.
012:009 Men den som f”rnekar mig inf”r m„nniskorna, han skall ock bliva
	f”rnekad inf”r Guds „nglar.
012:010 Och om n†gon s„ger n†got mot M„nniskosonen, s† skall det bliva
	honom f”rl†tet; men den som h„dar den helige Ande, honom skall
	det icke bliva f”rl†tet.

012:011 Men n„r man drager eder fram inf”r synagogor och ”verheter och
	myndigheter, s† g”ren eder icke bekymmer f”r huru eller varmed I
	skolen f”rsvara eder, eller vad I skolen s„ga;
012:012 ty den helige Ande skall i samma stund l„ra eder vad I skolen
	s„ga.˝

012:013 Och en man i folkhopen sade till honom: ˝M„stare, s„g till min
	broder att han skiftar arvet med mig.˝
012:014 Men han svarade honom: ˝Min v„n, vem har satt mig till domare
	eller skiftesman ”ver eder?˝
012:015 D„refter sade han till dem: ˝Sen till, att I tagen eder till
	vara f”r allt slags girighet; ty en m„nniskas liv beror icke
	d„rp† att hon har ”verfl”d p† „godelar.˝

012:016 Och han framst„llde f”r dem en liknelse; han sade: ˝Det var en
	rik man vilkens †krar buro ymniga sk”rdar.
012:017 Och han t„nkte vid sig sj„lv och sade: 'Vad skall jag g”ra?  Jag
	har ju icke rum nog f”r att inb„rga min sk”rd.'
012:018 D„refter sade han: 'S† vill jag g”ra: jag vill riva ned mina
	lador och bygga upp st”rre, och i dem skall jag samla in all min
	gr”da och allt mitt goda.
012:019 Sedan vill jag s„ga till min sj„l: K„ra sj„l, du har mycket gott
	f”r varat f”r m†nga †r; giv dig nu ro, „t, drick och var glad.
012:020 Men Gud sade till honom: 'Du d†re, i denna natt skall din sj„l
	utkr„vas av dig; vem skall d† f† vad du har samlat i f”rr†d?'  --
012:021 S† g†r det den som samlar skatter †t sig sj„lv, men icke „r rik
	inf”r Gud.˝

012:022 Och han sade till sina l„rjungar: ˝D„rf”r s„ger jag eder: G”ren
	eder icke bekymmer f”r edert liv, vad I skolen „ta, ej heller
	f”r eder kropp, vad I skolen kl„da eder med.
012:023 Livet „r ju mer „n maten, och kroppen mer „n kl„derna.
012:024 Given akt p† korparna: de s† icke, ej heller sk”rda de, och de
	hava varken visthus eller lada; och likv„l f”der Gud dem.  Huru
	mycket mer „ren icke I „n f†glarna!
012:025 Vilken av eder kan med allt sitt bekymmer l„gga en aln till sin
	livsl„ngd?
012:026 F”rm†n I nu icke ens det som minst „r, varf”r g”ren I eder d†
	bekymmer f”r det ”vriga?
012:027 Given akt p† liljorna, huru de varken spinna eller v„va; och
	likv„l s„ger jag eder att icke ens Salomo i all sin h„rlighet
	var s† kl„dd som en av dem.
012:028 Kl„der nu Gud s† gr„set p† marken, vilket i dag st†r och i
	morgon kastas i ugnen, huru mycket mer skall han d† icke kl„da
	eder, I klentrogne!
012:029 S”ken d„rf”r icke heller I efter vad I skolen „ta, eller vad I
	skolen dricka, och beg„ren icke vad som „r f”r h”gt.
012:030 Efter allt detta s”ka ju hedningarna i v„rlden, och eder Fader
	vet att I beh”ven detta.
012:031 Nej, s”ken efter hans rike, s† skall ocks† detta andra tillfalla
	eder.
012:032 Frukta icke, du lilla hjord; ty det har behagat eder Fader att
	giva eder riket.
012:033 S„ljen vad I „gen och given allmosor; skaffen eder penningpungar
	som icke n”tas ut, en outt”mlig skatt i himmelen, dit ingen tjuv
	n†r, och d„r man icke f”rd„rvar.
012:034 Ty d„r eder skatt „r, d„r komma ock edra hj„rtan att vara.

012:035 Haven edra l„nder omgjordade och edra lampor brinnande.
012:036 Och varen I lika tj„nare som v„nta p† att deras herre skall
	bryta upp fr†n br”llopet, f”r att strax kunna ”ppna f”r honom,
	n„r han kommer och klappar.
012:037 Saliga „ro de tj„nare som deras herre finner vakande, n„r han
	kommer.  Sannerligen s„ger jag eder: Han skall f„sta upp sin
	kl„dnad och l†ta dem taga plats vid bordet och sj„lv g† fram och
	betj„na dem.
012:038 Och vare sig han kommer under den andra nattv„kten eller under
	den tredje och finner dem s† g”ra -- saliga „ro de d†.
012:039 Men det f”rst†n I v„l, att om husbonden visste vilken stund
	tjuven skulle komma, s† tillstadde han icke att n†gon br”t sig
	in i hans hus.
012:040 S† varen ock I redo ty i en stund d† I icke v„nten det skall
	M„nniskosonen komma.˝

012:041 D† sade Petrus: ˝Herre, „r det om oss som du talar i denna
	liknelse, eller „r det om alla?˝
012:042 Herren svarade: ˝Finnes n†gon trogen och f”rst†ndig f”rvaltare,
	som av sin herre kan s„ttas ”ver hans husfolk, f”r att i r„tt
	tid giva dem deras best„mda kost --
012:043 salig „r d† den tj„naren, om hans herre, n„r han kommer, finner
	honom g”ra s†.
012:044 Sannerligen s„ger jag eder: Han skall s„tta honom ”ver allt vad
	han „ger.
012:045 Men om s† „r, att tj„naren s„ger i sitt hj„rta: 'Min herre
	kommer icke s† snart', och han begynner att sl† de andra
	tj„narna och tj„narinnorna och att „ta och dricka s† att han
	bliver drucken,
012:046 d† skall den tj„narens herre komma p† en dag d† han icke v„ntar
	det, och i en stund d† han icke t„nker sig det, och han skall
	l†ta hugga honom i stycken och l†ta honom f† sin del med de
	otrogna.  --
012:047 Och den tj„nare som hade f†tt veta sin herres vilja, men icke
	redde till eller gjorde efter hans vilja, han skall bliva
	straffad med m†nga slag.
012:048 Men den som, utan att hava f†tt veta hans vilja, gjorde vad som
	val slag v„rt, han skall bliva straffad med allenast f†
	slag.  Var och en †t vilken mycket „r givet, av honom skall
	mycket varda utkr„vt och den som har blivit betrodd med mycket,
	av honom skall man fordra dess mera.
012:049 Jag har kommit f”r att t„nda en eld p† jorden; och huru g„rna
	ville jag icke att den redan brunne!
012:050 Men jag m†ste genomg† ett dop; och huru „ngslas jag icke, till
	dess att det „r fullbordat!
012:051 Menen I att jag har kommit f”r att skaffa frid p† jorden?  Nej,
	s„ger jag eder, fastmer s”ndring.
012:052 Ty om fem finnas i samma hus, skola de h„refter vara s”ndrade
	fr†n varandra, s† att tre st† mot tv† Och tv† mot tre:
012:053 fadern mot sin son och sonen mot sin fader, modern mot sin
	dotter och dottern mot sin moder, sv„rmodern mot sin sonhustru
	och sonhustrun mot sin sv„rmoder.

012:054 Han hade ocks† till folket: ˝N„r I sen ett moln stiga upp i
	v„ster, s„gen I strax: 'Nu kommer regn'; och det sker s†.
012:055 Och n„r I sen sunnanvind bl†sa, s„gen I: 'Nu kommer stark
	hetta'; och detta sker.
012:056 I skrymtare, jordens och himmelens utseende f”rst†n I att tyda;
	huru kommer det d† till, att I icke kunnen tyda denna tiden?
012:057 Varf”r l†ten I icke edert eget inre d”ma om vad r„tt „r?
012:058 N„r du g†r till en ”verhetsperson med din motpart, s† g”r dig
	under v„gen all m”da att bliva f”rlikt med denne, s† att han
	icke drager dig fram inf”r domaren; d† h„nder att domaren
	”verl„mnar dig †t r„ttstj„naren, och att r„ttstj„naren kastar
	dig i f„ngelse.
012:059 Jag s„ger dig: Du skall icke slippa ut d„rifr†n, f”rr„n du har
	betalt „nda till den yttersta sk„rven.˝
013:001 Vid samma tid kommo n†gra och ber„ttade f”r honom om de galil‚er
	vilkas blod Pilatus hade blandat med deras offer.
013:002 D† svarade han och sade till dem: ˝Menen I att dessa galil‚er
	voro st”rre syndare „n alla andra galil‚er, eftersom de fingo
	lida s†dant?
013:003 Nej, s„ger jag eder; men om I icke g”ren b„ttring, skolen I alla
	sammalunda f”rg†s.
013:004 Eller de aderton som d”dades, n„r tornet i Siloam f”ll p† dem,
	menen I att de voro mer brottsliga „n alla andra m„nniskor som
	bo i Jerusalem?
013:005 Nej, s„ger jag eder; men om I icke g”ren b„ttring, skolen I alla
	sammalunda f”rg†s.˝

013:006 Och han framst„llde denna liknelse: ˝En man hade ett fikontr„d
	planterat i sin ving†rd; och han kom och s”kte frukt d„rp†, men
	fann ingen.
013:007 D† sade han till ving†rdsmannen: 'Se, nu i tre †r har jag kommit
	och s”kt frukt p† detta fikontr„d, utan att finna n†gon.  Hugg
	bort det.  Varf”r skall det d„rj„mte f† utsuga jorden?'
013:008 Men ving†rdsmannen svarade och sade till honom: 'Herre, l†t det
	st† kvar ocks† detta †r, f”r att jag under tiden m† gr„va
	omkring det och g”da det;
013:009 kanh„nda skall det s† till n„sta † b„ra frukt.  Varom icke, s† m†
	du d† hugga bort det.'˝

013:010 N„r han en g†ng p† sabbaten undervisade i en synagoga,
013:011 var d„r en kvinna som i aderton †r hade varit besatt av en
	sjukdomsande, och hon var s† hopkrumpen, att hon alls icke kunde
	r„ta upp sin kropp.
013:012 D† nu Jesus fick se henne, kallade han henne till sig och sade
	till henne ˝Kvinna, du „r fri ifr†n din sjuk dom˝,
013:013 och han lade d„rvid h„nderna p† henne.  Och strax r„tade hon upp
	sig och prisade Gud.

013:014 Men det f”rtr”t synagogf”rest†ndaren att Jesus p† sabbaten
	botade sjuka; och han tog till orda och sade till folket: ˝Sex
	dagar finnas, p† vilka man b”r arbeta.  P† dem m†n I allts† komma
	och l†ta bota eder, men icke p† sabbatsdagen.
013:015 D† svarade Herren honom och sade: ˝I skrymtare, l”ser icke var
	och en av eder p† sabbaten sin oxe eller †sna fr†n krubban och
	leder den bort f”r att vattna den?
013:016 Och denna kvinna, en Abrahams dotter, som Satan har h†llit
	bunden nu i aderton †r, skulle d† icke hon p† sabbatsdagen f†
	l”sas fr†n sin boja?˝
013:017 N„r han sade detta, blygdes alla hans motst†ndare; och allt
	folket gladde sig ”ver alla de h„rliga g„rningar som gjordes av
	honom.

013:018 S† sade han d†: ˝Vad „r Guds rike likt, ja, vad skall jag likna
	det vid?
013:019 Det „r likt ett senapskorn som en man tager och l„gger ned i sin
	tr„dg†rd, och det v„xer och bliver ett tr„d, och himmelens
	f†glar bygga sina n„sten p† dess grenar.˝

013:020 Ytterligare sade han: ˝Vad skall jag likna Guds rike vid?
013:021 Det „r likt en surdeg som en kvinna tager och blandar in i tre
	sk„ppor mj”l, till dess alltsammans bliver syrat.˝

013:022 Och han vandrade fr†n stad till stad och fr†n by till by och
	undervisade folket, under det att han fortsatte sin f„rd till
	Jerusalem.
013:023 Och n†gon fr†gade honom: ˝Herre, „r det allenast f† som bliva
	fr„lsta?˝  D† svarade han dem:
013:024 ˝K„mpen f”r att komma in genom den tr†nga d”rren; ty m†nga,
	s„ger jag eder, skola f”rs”ka att komma in och skola dock icke
	f”rm† det.
013:025 Om husbonden har st†tt upp och tillslutit d”rren, och I sedan
	kommen och st„llen eder d„rutanf”r och klappen p† d”rren och
	s„gen: 'Herre, l†t upp f”r oss', s† skall han svara och s„ga
	till eder: 'Jag vet icke varifr†n I „ren.'
013:026 Och I skolen d† s„ga: 'Vi hava ju „tit och druckit med dig, och
	du har undervisat p† v†ra gator.'
013:027 Men han skall svara: 'Jag s„ger eder: Jag vet icke varifr†n I
	„ren; g†n bort ifr†n mig, alla I og„rningsm„n.'
013:028 D„r skall d† bliva gr†t och tandagnisslan, n„r I f†n se Abraham,
	Isak och Jakob och alla profeterna vara i Guds rike, men finnen
	eder sj„lva utkastade.
013:029 Ja, m„nniskor skola komma fr†n ”ster och v„ster, fr†n norr och
	s”der och bliva bordsg„ster i Guds rike.
013:030 Och se, d† skola somliga som „ro de sista bliva de f”rsta, och
	somliga som „ro de f”rsta bliva de sista.

013:031 I samma stund kommo n†gra faris‚er fram och sade till honom:
	˝Begiv dig †stad bort h„rifr†n; ty Herodes vill dr„pa dig.˝
013:032 D† svarade han dem: ˝G†n och s„gen den r„ven, att jag i dag och
	i morgon driver ut onda andar och botar sjuka, och att jag f”rst
	p† tredje dagen „r f„rdig.
013:033 Men jag m†ste vandra i dag och i morgon och i ”vermorgon, ty det
	„r icke i sin ordning att en profet f”rg”res annorst„des „n i
	Jerusalem.  --
013:034 Jerusalem, Jerusalem, du som dr„per profeterna och stenar dem
	som „ro s„nda till dig!  Huru ofta har jag icke velat f”rsamla
	dina barn, likasom h”nan f”rsamlar sina kycklingar under sina
	vingar!  Men haven icke velat.
013:035 Se, edert hus skall komma att st† ”vergivet.  Men jag s„ger eder:
	I skolen icke se mig, f”rr„n den tid kommen, d† I s„gen:
	'V„lsignad vare han som kommer, i Herrens namn.'
014:001 N„r han p† en sabbat hade kommit in till en av de f”rn„mligaste
	faris‚erna f”r att intaga en m†ltid, h„nde sig, medan man d„r
	vaktade p† honom,
014:002 att en vattusiktig man kom dit och stod framf”r honom.
014:003 D† tog Jesus till orda och sade till de lagkloke och faris‚erna:
	˝Žr det lovligt att bota sjuka p† sabbaten, eller „r det icke
	lovligt?˝
014:004 Men de tego.  D† tog han mannen vid handen och gjorde honom frisk
	och l„t honom g†.
014:005 Sedan sade han till dem: ˝Om n†gon av eder har en †sna eller en
	oxe som faller i en brunn, g†r han icke d† strax och drager upp
	den, j„mv„l p† sabbatsdagen?˝
014:006 Och de f”rm†dde icke svara n†got h„rp†.

014:007 D† han nu m„rkte huru g„sterna utvalde †t sig de fr„msta
	platserna, framst„llde han f”r dem en liknelse; han sade till
	dem:
014:008 ˝N„r du av n†gon har blivit bjuden till br”llop, s† tag icke den
	fr„msta platsen vid bordet.  Ty kanh„nda finnes bland g„sterna
	n†gon som „r mer ansedd „n du,
014:009 och d† kommer till „ventyrs den som har bjudit b†de dig och
	honom och s„ger till dig: 'Giv plats †t denne'; och s† m†ste du
	med skam intaga den nedersta platsen.
014:010 Nej, n„r du har blivit bjuden, s† g† och tag den nedersta
	platsen vid bordet.  Ty det kan d† h„nda att den som har bjudit
	dig s„ger till dig, n„r han kommer: 'Min v„n, stig h”gre upp.'
	D† vederfares dig heder inf”r alla de andra bordsg„sterna.
014:011 Ty var och en som upph”jer sig, han skall bliva f”r”dmjukad, och
	den som ”dmjukar sig, han skall bliva upph”jd.˝

014:012 Han sade ock till den som hade bjudit honom: ˝N„r du g”r ett
	g„stabud, p† middagen eller p† aftonen, s† inbjud icke dina
	v„nner eller dina br”der eller dina fr„nder, ej heller rika
	grannar, s† att de bjuda dig igen och du d„rigenom f†r
	vederg„llning.
014:013 Nej, n„r du g”r g„stabud, s† bjud fattiga, krymplingar, halta,
	blinda.
014:014 Salig „r du d†; ty eftersom de icke f”rm† vederg„lla dig, skall
	du f† din vederg„llning vid de r„ttf„rdigas uppst†ndelse.˝
014:015 D† nu en av de andra vid bordet h”rde detta, sade denne till
	honom: ˝Salig „r den som f†r bliva bordsg„st i Guds rike!˝
014:016 D† sade han till honom: ˝En man tillredde ett stort g„stabud
	och bj”d m†nga.
014:017 Och n„r g„stabudet skulle h†llas, s„nde han ut sin tj„nare och
	l„t s„ga till dem som voro bjudna: 'Kommen, ty nu „r allt redo.'
014:018 Men de begynte alla strax urs„kta sig.  Den f”rste sade till
	honom: 'Jag har k”pt ett jordagods, och jag m†ste g† ut och bese
	det.  Jag beder dig, tag emot min urs„kt.'
014:019 En annan sade: 'Jag har k”pt fem par oxar, och jag skall nu g†
	†stad och f”rs”ka dem.  Jag beder dig, tag emot min urs„kt.'
014:020 Źter en annan sade: 'Jag har tagit mig hustru, och d„rf”r kan
	jag icke komma.'
014:021 Och tj„naren kom igen och omtalade detta f”r sin herre.  D† blev
	husbonden vred och sade till sin tj„nare: 'G† strax ut p† gator
	och gr„nder i staden, och f”r hitin fattiga och krymplingar och
	blinda och halta.'
014:022 Sedan sade tj„naren: 'Herre, vad du befallde har blivit gjort,
	men har „r „nnu rum.'
014:023 D† sade herren till tj„naren: 'G† ut p† v„gar och stigar, och
	n”dga m„nniskorna att komma hitin, s† att mitt hus bliver fullt.
014:024 Ty jag s„ger eder att ingen av de m„n som voro bjudna skall
	smaka sin m†ltid.'˝

014:025 Och mycket folk gick med honom; och han v„nde sig om och sade
	till dem:
014:026 ˝Om n†gon kommer till mig, och han d„rvid ej hatar sin fader och
	sin moder, och sin hustru och sina barn, och sina br”der och
	systrar, d„rtill ock sitt eget liv, s† kan han icke vara min
	l„rjunge.
014:027 Den som icke b„r sitt kors och efterf”ljer mig, han kan icke
	vara min l„rjunge.

014:028 Ty om n†gon bland eder vill bygga ett torn, s„tter han sig icke
	d† f”rst ned och ber„knar kostnaden och mer till, om han „ger
	vad som beh”ves f”r att bygga det f„rdigt?
014:029 Eljest, om han lade grunden, men icke f”rm†dde fullborda verket
	skulle ju alla som finge se det begynna att begabba honom
014:030 och s„ga: 'Den mannen begynte bygga, men f”rm†dde icke fullborda
	sitt verk.'

014:031 Eller om en konung vill draga ut i krig f”r att drabba samman
	med en annan konung, s„tter han sig icke d† f”rst ned och t„nker
	efter, om han f”rm†r att med tio tusen m”ta den som kommer emot
	honom med tjugu tusen?
014:032 Om s† icke „r, m†ste han ju, medan den andre „nnu „r l†ngt
	borta, skicka s„ndebud och underhandla om fred.

014:033 Likas† kan ingen av eder vara min l„rjunge, om han icke f”rsakar
	allt vad han „ger.  --
014:034 S† „r v„l saltet en god sak, men om till och med saltet mister
	sin s„lta, varmed skall man d† †terst„lla dess kraft?
014:035 Varken f”r jorden eller f”r g”dselh”gen „r det tj„nligt; man
	kastar ut det.  Den som har ”ron till att h”ra, han h”re.˝
015:001 Och till honom kom allt vad publikaner och syndare hette f”r att
	h”ra honom.
015:002 Men faris‚erna och de skriftl„rde knorrade och sade: ˝Denne
	tager emot syndare och „ter med dem.˝
015:003 D† framst„llde han f”r dem denna liknelse; han sade:

015:004 ˝Om ibland eder finnes en man som har hundra f†r, och han
	f”rlorar ett av dem, l„mnar han icke d† de nittionio i ”knen och
	g†r och s”ker efter det f”rlorade, till dess han finner det?
015:005 Och n„r han har funnit det, l„gger han det p† sina axlar med
	gl„dje.
015:006 Och n„r han kommer hem, kallar han tillhopa sina v„nner och
	grannar och s„ger till dem: 'Gl„djens med mig, ty jag har funnit
	mitt f†r, som var f”rlorat.'
015:007 Jag s„ger eder att likas† bliver mer gl„dje i himmelen ”ver en
	enda syndare som g”r b„ttring, „n ”ver nittionio r„ttf„rdiga som
	ingen b„ttring beh”va.

015:008 Eller om en kvinna har tio silverpenningar, och hon tappar bort
	en av dem, t„nder hon icke d† upp ljus och sopar huset och s”ker
	noga, till dess hon finner den?
015:009 Och n„r hon har funnit den, kallar hon tillhopa sina v„ninnor
	och grannkvinnor och s„ger: 'Gl„djens med mig, ty jag har funnit
	den penning som jag hade tappat bort.'
015:010 Likas†, s„ger jag eder, bliver gl„dje hos Guds „nglar ”ver en
	enda syndare som g”r b„ttring.

015:011 Ytterligare sade han: ˝En man hade tv† s”ner.
015:012 Och den yngre av dem sade till fadern: 'Fader, giv mig den del
	av f”rm”genheten, som faller p† min lott.'  D† skiftade han sina
	„godelar mellan dem.
015:013 Och icke l†ng tid d„refter lade den yngre sonen allt sitt
	tillhopa och for l†ngt bort till ett fr„mmande land.  D„r levde
	han i utsv„vningar och f”rfor s† sin f”rm”genhet.
015:014 Men sedan han hade sl”sat bort allt, kom en sv„r hungersn”d ”ver
	det landet, och han begynte lida n”d.
015:015 D† gick han bort och gav sig under en man d„r i landet, och
	denne s„nde honom ut p† sina marker f”r att vakta svin.
015:016 Och han †stundade att f† fylla sin buk med de fr”skidor som
	svinen †to; men ingen gav honom n†got.
015:017 D† kom han till besinning och sade: 'Huru m†nga legodr„ngar hos
	min fader hava icke br”d i ”verfl”d, medan jag har f”rg†s av
	hunger!
015:018 Jag vill st† upp och g† till min fader och s„ga till honom:
	Fader, jag har syndat mot himmelen och inf”r dig;
015:019 jag „r icke mer v„rd att kallas din son.  L†t mig bliva s†som en
	av dina legodr„ngar.'

015:020 S† stod han upp och gick till sin fader.  Och medan han „nnu var
	l†ngt borta, fick hans fader se honom och ”mkade sig ”ver honom
	och skyndade emot honom och f”ll honom om halsen och kysste
	honom innerligt.
015:021 Men sonen sade till honom: 'Fader, jag har syndat mot himmelen
	och inf”r dig; jag „r icke mer v„rd att kallas din son.'
015:022 D† sade fadern till sina tj„nare 'Skynden eder att taga fram den
	yppersta kl„dnaden och kl„den honom i den, och s„tten en ring p†
	hans hand och skor p† hans f”tter.
015:023 Och h„mten den g”dda kalven och slakten den, s† vilja vi „ta och
	g”r oss glada.
015:024 Ty denne min son var d”d, men har f†tt liv igen; han var
	f”rlorad men „r †terfunnen.'  Och de begynte g”ra sig glada.

015:025 Men hans „ldre son var ute p† marken.  N„r denne nu v„nde
	tillbaka och hade kommit n„ra huset fick han h”ra spel och dans.
015:026 D† kallade han till sig en av tj„narna och fr†gade vad detta
	kunde betyda.
015:027 Denne svarade honom: 'Din broder har kommit hem; och d† nu din
	fader har f†tt honom v„lbeh†llen tillbaka, har han l†tit slakta
	den g”dda kalven.'
015:028 D† blev han vred och ville icke g† in.  Hans fader gick d† ut och
	talade vanligt med honom.
015:029 Men han svarade och sade till sin fader: 'Se, i s† m†nga †r har
	jag nu tj„nat dig, och aldrig har jag ”vertr„tt n†got ditt bud;
	och lik v„l har du †t mig aldrig givit ens en killing, f”r att
	jag skulle kunna g”ra mig glad med mina v„nner.
015:030 Men n„r denne din son, som har f”rt„rt dina „godelar tillsammans
	med sk”kor, nu har kommit tillbaka, s† har du f”r honom l†tit
	slakta den g”dda kalven.'
015:031 D† sade han till honom: 'Min son, du „r alltid hos mig, och all
	mitt „r ditt.
015:032 Men nu m†ste vi fr”jda oss och vara glada; ty denne din broder
	var d”d, men har f†tt liv igen, han var f”rlorad, men „r
	†terfunnen.'˝
016:001 Han sade ocks† till sina l„rjungar: ˝En rik man hade en
	f”rvaltare som hos honom blev angiven f”r f”rskingring av hans
	„godelar.
016:002 D† kallade han honom till sig och sade till honom: 'Vad „r det
	jag h”r om dig?  G”r r„kenskap f”r din f”rvaltning; ty du kan
	icke l„ngre f† vara f”rvaltare.'
016:003 Men f”rvaltaren sade vid sig sj„lv: 'Vad skall jag g”ra, d† min
	herre nu tager ifr†n mig f”rvaltningen?  Gr„va orkar jag icke;
	att tigga blyges jag f”r.
016:004 Dock, nu vet jag vad jag skall g”ra, f”r att man m† upptaga mig
	i sina hus, n„r jag bliver avsatt ifr†n f”rvaltningen.'
016:005 Och han kallade till sig sin herres g„lden„rer, var och en
	s„rskilt.  Och han fr†gade den f”rste: 'Huru mycket „r du skyldig
	min herre?'
016:006 Han svarade: 'Hundra fat olja.'  D† sade han till honom: 'Tag
	h„r ditt skuldebrev, och s„tt dig nu strax ned och skriv
	femtio.'
016:007 Sedan fr†gade han en annan: 'och du, huru mycket „r du skyldig?'
	Denne svarade: 'hundra tunnor vete.'  D† sade han till honom:
	'Tag h„r ditt skuldebrev och skriv †ttio.'
016:008 Och husbonden prisade den or„ttr†dige f”rvaltaren f”r det att
	han hade handlat klokt.  Ty denna tids†lders barn skicka sig
	klokare mot sitt sl„kte „n ljusets barn.
016:009 Och jag s„ger eder: Skaffen eder v„nner medelst den or„ttr†dige
	Mamons goda, f”r att de, n„r detta har tagit slut, m† taga emot
	eder i de eviga hyddorna.

016:010 Den som „r trogen i det minsta, han „r ock trogen i vad mer „r,
	och den som „r or„ttr†dig i det minsta, han „r ock or„ttr†dig i
	vad mer „r.
016:011 Haven I nu icke varit trogna, n„r det g„llde den or„ttr†dige
	Mamons goda, vem vill d† betro eder det sannskyldiga goda?
016:012 Och haven I icke varit trogna, n„r det g„llde vad som tillh”rde
	en annan, vem vill d† giva eder det som h”r eder till?

016:013 Ingen som tj„nar kan tj„na tv† herrar; ty antingen kommer han d†
	att hata den ene och „lska den andre, eller kommer han att h†lla
	sig till den f”rre och f”rakta den senare.  I kunnen icke tj„na
	b†de Gud och Mamon.˝

016:014 Allt detta h”rde nu faris‚erna, som voro penningk„ra, och de
	drevo d† g„ck med honom.
016:015 Men han sade till dem: ˝I h”ren till dem som g”ra sig
	r„ttf„rdiga inf”r m„nniskorna.  Men Gud k„nner edra hj„rtan; ty
	det som bland m„nniskor „r h”gt „r en styggelse inf”r Gud.

016:016 Lagen och profeterna hava haft sin tid intill Johannes.  Sedan
	dess f”rkunnas evangelium om Guds rike, och var man vill storma
	ditin.
016:017 Men snarare kunna himmel och jord f”rg†s, „n en enda prick av
	lagen kan falla bort.

016:018 Var och en som skiljer sig fr†n sin hustru och tager sig en
	annan hustru, han beg†r „ktenskapsbrott.  Och den som tager till
	hustru en kvinna som „r skild fr†n sin man, han beg†r
	„ktenskapsbrott.

016:019 Det var en rik man som kl„dde sig i purpur och fint linne och
	levde var dag i gl„dje och prakt.
016:020 Men en fattig man, vid namn Lasarus, l†g vid hans port, full av
	s†r,
016:021 och †stundade att f† stilla sin hunger med vad som kunde falla
	ifr†n den rike mannens bord.  Ja, det gick s† l†ngt att hundarna
	kommo och slickade hans s†r.
016:022 S† h„nde sig att den fattige dog och blev f”rd av „nglarna till
	Abrahams sk”te.  Ocks† den rike dog och blev begraven.
016:023 N„r han nu l†g i d”dsriket och pl†gades, lyfte han upp sina ”gon
	och fick se Abraham l†ngt borta och Lasarus i hans sk”te.
016:024 D† ropade han och sade: 'Fader Abraham, f”rbarma dig ”ver mig,
	och s„nd Lasarus att doppa det yttersta av sitt finger i vatten
	och svalka min tunga, ty jag pinas sv†rt i dessa l†gor.'
016:025 Men Abraham svarade: 'Min son kom ih†g att du, medan du levde,
	fick ut ditt goda och Lasarus d„remot vad ont var; nu †ter f†r
	han h„r hugnad, under det att du pinas.
016:026 Och till allt detta kommer, att ett stort svalg „r satt mellan
	oss och eder, f”r att de som vilja begiva sig ”ver h„rifr†n till
	eder icke skola kunna det, och f”r att ej heller n†gon d„rifr†n
	skall kunna komma ”ver till oss.˝
016:027 D† sade han: 'S† beder jag dig d†, fader, att du s„nder honom
	till min faders hus,
016:028 d„r jag har fem br”der, och l†ter honom varna dem, s† att icke
	ocks† de komma till detta pinorum.'
016:029 Men Abraham sade: 'De hava Moses och profeterna; dem m† de
	lyssna till.'
016:030 Han svarade: 'Nej, fader Abraham; men om n†gon kommer till dem
	fr†n de d”da, s† skola de g”ra b„ttring.'
016:031 D† sade han till honom: 'Lyssna de icke till Moses och
	profeterna, s† skola de icke heller l†ta ”vertyga sig, om n†gon
	uppst†r fr†n de d”da.'˝

017:001 Och han sade till sina l„rjungar: ˝Det „r icke annat m”jligt „n
	att f”rf”relser m†ste komma, men ve den genom vilken de komma!
017:002 F”r honom vore det b„ttre att en kvarnsten h„ngdes om hans hals
	och han kastades i havet, „n att han skulle f”rf”ra en av dessa
	sm†.
017:003 Tagen eder till vara!

	Om din broder f”rsyndat sig, s† tillr„ttavisa honom; och om han
	d† †ngrar sig, s† f”rl†t honom.
017:004 Ja, om han sju g†nger om dagen f”rsyndar sig mot dig och sju
	g†nger kommer tillbaka till dig och s„ger: 'Jag †ngrar mig' s†
	skall du f”rl†ta honom.˝
017:005 Och apostlarna sade till Herren: ˝F”r”ka v†r tro.˝
017:006 D† sade Herren: ˝Om I haden tro, vore den ock blott s†som ett
	senapskorn, s† skullen I kunna s„ga till detta
	mullb„rsfikontr„d: 'Ryck dig upp med r”tterna, och plantera dig
	i havet', och det skulle lyda eder.

017:007 Om n†gon bland eder har en tj„nare som k”r plogen eller vaktar
	boskap, icke s„ger han v„l till tj„naren, n„r denne kommer hem
	fr†n marken: 'G† du nu strax till bords'?
017:008 S„ger han icke fastmer till honom: 'Red till min m†ltid, och
	f„st s† upp din kl„dnad och betj„na mig, medan jag „ter och
	dricker; sedan m† du sj„lv „ta och dricka'?
017:009 Icke tackar han v„l tj„naren f”r att denne gjorde det som blev
	honom befallt?
017:010 Sammalunda, n„r I haven gjort allt som har blivit eder befallt,
	d† skolen I s„ga: 'Vi „ro blott ringa tj„nare: vi hava endast
	gjort vad vi voro pliktiga att g”ra.'˝
017:011 D† han nu var stadd p† sin f„rd till Jerusalem, tog han v„gen
	mellan Samarien och Galileen.
017:012 Och n„r han kom in i en by, m”ttes han av tio spet„lska m„n.
	Dessa stannade p† avst†nd
017:013 och ropade och sade: ˝Jesus, M„stare, f”rbarma dig ”ver oss.˝
017:014 N„r han fick se dem, sade han till dem: ˝G†n och visen eder f”r
	pr„sterna.˝  Och medan de voro p† v„g dit, blevo de rena.
017:015 Och en av dem v„nde tillbaka, n„r han s†g att han hade blivit
	botad, och prisade Gud med h”g r”st
017:016 och f”ll ned p† mitt ansikte f”r Jesu f”tter och tackade
	honom.  Och denne var en samarit.
017:017 D† svarade Jesus och sade: ˝Blevo icke alla tio gjorda rena?  Var
	„ro de nio?
017:018 Fanns d† ibland dem ingen som v„nde tillbaka f”r att prisa Gud,
	utom denne fr„mling?˝
017:019 Och han sade till honom: ˝St† upp och g† dina f„rde.  Din tro har
	fr„lst dig.˝

017:020 Och d† han blev tillfr†gad av faris‚erna n„r Guds rike skulle
	komma, svarade han dem och sade: ˝Guds rike kommer icke p†
	s†dant s„tt att det kan f”rnimmas med ”gonen,
017:021 ej heller skall man kunna s„ga: 'Se h„r „r det', eller: 'D„r „r
	det.'  Ty se, Guds rike „r inv„rtes i eder.˝

017:022 Och han sade till l„rjungarna: ˝Den tid skall komma, d† I g„rna
	skullen vilja se en av M„nniskosonens dagar, men I skolen icke f†
	det.
017:023 V„l skall man d† s„ga till eder: 'Se d„r „r han', eller: 'Se h„r
	„r han'; men g†n icke dit, och l”pen icke d„refter.
017:024 Ty s†som ljungelden, n„r den ljungar fram, lyser fr†n himmelens
	ena „nda till den andra, s† skall det vara med M„nniskosonen p†
	hand dag.
017:025 Men f”rst m†ste han lida mycket och bliva f”rkastad av detta
	sl„kte.
017:026 Och s†som det skedde p† Noas tid, s† skall det ock ske i
	M„nniskosonens dagar:
017:027 m„nniskorna †to och drucko, m„n togo sig hustrur, och hustrur
	g†vos †t m„n, „nda till den dag d† Noa gick in i arken; d† kom
	floden och f”rgjorde dem allasammans.
017:028 Likaledes, s†som det skedde p† Lots tid: m„nniskorna †to och
	drucko, k”pte och s†lde, planterade och byggde,
017:029 men p† den dag d† Lot gick ut fr†n Sodom regnade eld och svavel
	ned fr†n himmelen och f”rgjorde dem allasammans,
017:030 alldeles p† samma s„tt skall det ske den dag d† M„nniskosonen
	uppenbaras.
017:031 Den som den dagen „r p† taket och har sitt bohag inne i huset,
	han m† icke stiga ned f”r att h„mta det; ej heller m† den som „r
	ute p† marken v„nda tillbaka.
017:032 Kommen ih†g Lots hustru.
017:033 Den som st†r efter att vinna sitt liv, han skall mista det; men
	den som mister det, han skall r„dda det.
017:034 Jag s„ger eder: Den natten skola tv† ligga i samma s„ng; den ene
	skall bliva upptagen, den andre skall l„mnas kvar.
017:035 Tv† kvinnor skola mala tillhopa; den ena skall bliva upptagen,
	den andra skall l„mnas kvar.˝
017:036 D† fr†gade de honom: ˝Var d†, Herre?˝  Han svarade dem: ˝D„r den
	d”da kroppen „r, dit skola ock rovf†glarna f”rsamla sig.˝
018:001 Och han framst„llde f”r dem en liknelse, f”r att l„ra dem att de
	alltid borde bedja, utan att f”rtr”ttas.
018:002 Han sade: ˝I en stad fanns en domare som icke fruktade Gud och
	ej heller hade f”rsyn f”r n†gon m„nniska.
018:003 I samma stad fanns ock en „nka som †ter och †ter kom till honom
	och sade: 'Skaffa mig r„tt av min motpart.'
018:004 Till en tid ville han icke.  Men omsider sade han vid sig sj„lv:
	'Det m† nu vara, att jag icke fruktar Gud och ej heller har
	f”rsyn f”r n†gon m„nniska;
018:005 likv„l, eftersom denna „nka „r mig s† besv„rlig, vill jag „nd†
	skaffa henne r„tt, f”r att hon icke med sina ideliga bes”k skall
	alldeles pina ut mig.'˝
018:006 Och Herren tillade: ˝H”ren vad den or„ttf„rdige domaren h„r
	s„ger.
018:007 Skulle d† Gud icke skaffa r„tt †t sina utvalda, som ropa till
	honom dag och natt, och skulle han icke hava t†lamod med dem?
018:008 Jag s„ger eder: Han skall snart skaffa dem r„tt.  Men skall v„l
	M„nniskosonen, n„r han kommer, finna tro h„r p† jorden?˝

018:009 Ytterligare framst„llde han denna liknelse f”r somliga som
	f”rtr”stade p† sig sj„lva och menade sig vara r„ttf„rdiga, under
	det att de f”raktade andra:
018:010 ˝Tv† m„n gingo upp i helgedomen f”r att bedja; den ene var en
	faris‚ och den andre en publikan.
018:011 Faris‚en tr„dde fram och bad s† f”r sig sj„lv: 'Jag tackar dig,
	Gud, f”r att jag icke „r s†som andra m„nniskor, r”vare,
	or„ttr†diga, „ktenskapsbrytare, ej heller s†som denne publikan.
018:012 Jag fastar tv† g†nger i veckan; jag giver tionde av allt vad jag
	f”rv„rvar.'
018:013 Men publikanen stod l†ngt borta och ville icke ens lyfta sina
	”gon upp mot himmelen, utan slog sig f”r sitt br”st och sade:
	'Gud, misskunda dig ”ver mig syndare.'  --
018:014 Jag s„ger eder: Denne gick hem igen r„ttf„rdig mer an den andre.
	Ty var och en som upph”jer sig, han skall bliva f”r”dmjukad, men
	den som ”dmjukar sig, han skall bliva upph”jd.˝
018:015 Man bar fram till honom ocks† sp„da barn, f”r att han skulle
	r”ra vid dem; men n„r hans l„rjungar s†go detta, visade de bort
	dem.
018:016 D† kallade Jesus barnen till sig, i det han sade: ˝L†ten barnen
	komma till mig, och f”rmenen dem det icke; ty Guds rike h”r
	s†dana till.
018:017 Sannerligen s„ger jag eder: Den som icke tager emot Guds rike
	s†som ett barn, han kommer aldrig ditin.˝

018:018 Och en ”verhetsperson fr†gade honom och sade: ˝Gode M„stare, vad
	skall jag g”ra f”r att f† evigt liv till arvedel?˝
018:019 Jesus sade till honom: ˝Varf”r kallar du mig god?  Ingen „r god
	utom Gud allena.
018:020 Buden k„nner du: 'Du skall icke beg† „ktenskapsbrott', 'Du skall
	icke dr„pa', 'Du skall icke stj„la', 'Du skall icke b„ra falskt
	vittnesb”rd', 'Hedra din fader och din moder.'˝
018:021 D† svarade han: ˝Allt detta har jag h†llit fr†n min ungdom.˝
018:022 N„r Jesus h”rde detta, sade han till honom: ˝Ett †terst†r dig
	„nnu: s„lj allt vad du „ger och dela ut †t de fattiga; d† skall
	du f† en skatt i himmelen.  Och kom sedan och f”lj mig.˝
018:023 Men n„r han h”rde detta, blev han djupt bedr”vad, ty han var
	mycket rik.
018:024 D† nu Jesus s†g huru det var med honom, sade han: ˝Huru sv†rt „r
	det icke f”r dem som hava penningar att komma in i Guds rike!
018:025 Ja, det „r l„ttare f”r en kamel att komma in genom ett n†ls”ga,
	„n f”r den som „r rik att komma in i Guds rike.˝
018:026 D† sade de som h”rde detta: ˝Vem kan d† bliva fr„lst?˝
018:027 Men han svarade: ˝Vad som „r om”jligt f”r m„nniskor, det „r
	m”jligt f”r Gud.˝

018:028 D† sade Petrus: ˝Se, vi hava ”vergivit allt som var v†rt och
	hava f”ljt dig.˝
018:029 Han svarade dem: ˝Sannerligen s„ger jag eder: Ingen som f”r Guds
	rikes skull har ”vergivit hus, eller hustru, eller br”der, eller
	f”r„ldrar eller barn,
018:030 ingen s†dan finnes, som icke skall m†ngfaldigt igen redan h„r i
	tiden, och i den tillkommande tids†ldern evigt liv.˝

018:031 Och han tog till sig de tolv och sade till dem: ˝Se, vi g† nu
	upp till Jerusalem, och allt skall fullbordas, som genom
	profeterna „r skrivet om M„nniskosonen.
018:032 Ty han skall bliva ”verl„mnad †t hedningarna och bliva begabbad
	och skymfad och bespottad,
018:033 och de skola gissla honom och d”da honom; men p† tredje dagen
	skall han uppst† igen.˝
018:034 Och de f”rstodo intet h„rav; ja, detta som han talade var dem s†
	f”rdolt, att de icke fattade vad som sades.

018:035 D† han nu nalkades Jeriko, h„nde sig att en blind man satt vid
	v„gen och tiggde.
018:036 N„r denne h”rde en hop m„nniskor g† d„r fram, fr†gade han vad
	det var.
018:037 Och man omtalade f”r honom att det var Jesus fr†n Nasaret som
	kom p† v„gen.
018:038 D† ropade han och sade: ˝Jesus, Davids son, f”rbarma dig ”ver
	mig.˝
018:039 Och de som gingo framf”r tillsade honom str„ngeligen att han
	skulle tiga; men han ropade „nnu mycket mer: ˝Davids son,
	f”rbarma dig ”ver mig.˝
018:040 D† stannade Jesus och bj”d att mannen skulle ledas fram till
	honom.  Och n„r han hade kommit fram, fr†gade han honom:
018:041 ˝Vad vill du att jag skall g”ra dig?˝  Han svarade: ˝Herre, l†t
	mig f† min syn.˝
018:042 Jesus sade till honom: ˝Hav din syn; din tro har hj„lpt dig.˝
018:043 Och strax fick han sin syn och f”ljde honom och prisade Gud.  Och
	allt folket som s†g detta lovade Gud.
019:001 Och han kom in i Jeriko och gick fram genom staden.
019:002 D„r fanns en man, vid namn Sackeus, som var f”rman f”r
	publikanerna och en rik man.
019:003 Denne ville g„rna veta vem som var Jesus och ville se honom, men
	han kunde det icke f”r folkets skull, ty han var liten till
	v„xten.
019:004 D† skyndade han i f”rv„g och steg upp i ett mullb„rsfikontr„d
	f”r att f† se honom, ty han skulle komma den v„gen fram.
019:005 N„r Jesus nu kom till det st„llet, s†g han upp och sade till
	honom: ˝Sackeus, skynda dig ned, ty i dag m†ste jag g„sta i ditt
	hus.˝
019:006 Och han skyndade sig ned och tog emot honom med gl„dje.
019:007 Men alla som s†go det knorrade och sade: ˝Han har g†tt in f”r
	att g„sta hos en syndare.˝
019:008 Men Sackeus tr„dde fram och sade till Herren: ˝Herre, h„lften av
	mina „godelar giver jag nu †t de fattiga; och om jag har utkr„vt
	f”r mycket av n†gon, s† giver jag fyradubbelt igen.
019:009 Och Jesus sade om honom: ˝I dag har fr„lsning vederfarits detta
	hus, eftersom ocks† han „r en Abrahams son.
019:010 Ty M„nniskosonen har kommit f”r att upps”ka och fr„lsa det som
	var f”rlorat.˝

019:011 Medan de h”rde h„rp†, framst„llde han ytterligare en liknelse,
	eftersom han var n„ra Jerusalem och de nu menade att Guds rike
	strax skulle uppenbaras.
019:012 Han sade allts†: ˝En man av f”rn„mlig sl„kt t„nkte fara bort
	till ett avl„gset land f”r att utverka †t sig konungslig
	v„rdighet; sedan skulle han komma tillbaka.
019:013 Och han kallade till sig tio sin tj„nare och gav dem tio pund
	och sade till dem: 'F”rvalten dessa, till dess jag kommer
	tillbaka.'
019:014 Men hans landsm„n hatade honom och s„nde, efter hans avf„rd,
	†stad en beskickning och l„to s„ga: 'Vi vilja icke att denne
	skall bliva konung ”ver oss.˝
019:015 N„r han sedan kom tillbaka, efter att hava utverkat †t sig den
	konungsliga v„rdigheten, l„t han kalla till sig de tj„nare †t
	vilka han hade givit penningarna, ty han ville veta vad var och
	en genom sin f”rvaltning hade f”rv„rvat.
019:016 D† kom den f”rste fram och sade: 'Herre, ditt pund har givit i
	vinst tio pund.'
019:017 Han svarade honom: 'R„tt s†, du gode tj„nare!  Eftersom du har
	varit trogen i en mycket ringa sak, skall du f† makt och
	myndighet ”ver tio st„der.'
019:018 D„refter kom den andre i ordningen och sade: 'Herre, ditt pund
	har avkastat fem pund.'
019:019 D† sade han j„mv„l till denne: 'S† vare ock du satt ”ver fem
	st„der.'
019:020 Och den siste kom fram och sade: 'Herre, se h„r „r ditt pund;
	jag har haft det f”rvarat i en duk.
019:021 Ty jag fruktade f”r dig, eftersom du „r en str„ng man; du vill
	taga upp vad du icke har lagt ned, och sk”rda vad du icke har
	s†tt.'
019:022 Han sade till honom: 'Efter dina egna ord vill jag d”ma dig, du
	onde tj„nare.  Du visste allts† att jag „r en str„ng man, som
	vill taga upp vad jag icke har lagt ned, och sk”rda vad jag icke
	har s†tt?
019:023 Varf”r satte du d† icke in mina penningar i en bank?  D† hade
	jag, n„r jag kom hem, f†tt uppb„ra dem med r„nta.'
019:024 Och han sade till dem som stodo vid hans sida: 'Tagen ifr†n
	honom hans pund, och given det †t den som har de tio punden.'
019:025 De sade till honom: 'Herre, han har ju redan tio pund.'
019:026 Han svarade: 'Jag s„ger eder: Var och en som har, †t honom skall
	varda givet; men den som icke har, fr†n honom skall tagas ocks†
	det han har.
019:027 Men dessa mina ov„nner, som icke ville hava mig till konung ”ver
	sig, f”ren dem hit huggen ned dem h„r inf”r mig.˝

019:028 Sedan Jesus hade sagt detta, gick han framf”r de andra upp mot
	Jerusalem.
019:029 N„r han d† nalkades Betfage och Betania, vid det berg som kallas
	Oljeberget, s„nde han †stad tv† av l„rjungarna
019:030 och sade: ˝G†n in i byn som ligger h„r mitt framf”r.  Och n„r I
	kommen ditin, skolen I finna en †snef†le st† d„r bunden, som
	ingen m„nniska n†gonsin har suttit p†, l”sen den och f”ren den
	hit.
019:031 Och om n†gon fr†gar eder varf”r I l”sen den skolen I svara s†:
	'Herren beh”ver den.'˝

019:032 Och de som hade blivit uts„nda gingo †stad och funno det s† som
	han hade sagt dem.
019:033 Och n„r de l”ste f†len, fr†gade „garen dem: ˝Varf”r l”sen I
	f†len?˝
019:034 De svarade: ˝Herren beh”ver den.˝
019:035 Och de f”rde f†len till Jesus och lade sina mantlar p† den och
	l„to Jesus s„tta sig d„rovanp†.
019:036 Och d„r han f„rdades fram bredde de ut sina mantlar under honom
	p† v„gen.
019:037 Och d† han var n„ra foten av Oljeberget, begynte hela
	l„rjungaskaran i sin gl„dje att med h”g r”st lova Gud f”r alla
	de kraftg„rningar som de hade sett;
019:038 och de sade:

	˝V„lsignad vare han som kommer, konungen, i Herrens namn.  Frid
	vare i himmelen och „ra i h”jden!˝
019:039 Och n†gra faris‚er som voro med i folkhopen sade till honom:
	˝M„stare, f”rbjud dina l„rjungar att ropa s†.˝
019:040 Men han svarade och sade: ˝Jag s„ger eder: Om dessa tiga, skola
	stenarna ropa.˝

019:041 D† han nu kom n„rmare och fick se staden, begynte han gr†ta ”ver
	den
019:042 och sade: ˝O att du i dag hade insett, ocks† du, vad din frid
	tillh”r!  Men nu „r det f”rdolt f”r dina ”gon.
019:043 Ty den tid skall komma ”ver dig, d† dina fiender skola omgiva
	dig med bel„gringsvall och innesluta dig och tr„nga dig p† alla
	sidor.
019:044 Och de skola sl† ned dig till jorden, tillika med dina barn, som
	„ro i dig, och skola icke l„mna kvar i dig sten p† sten, d„rf”r
	att du icke aktade p† den tid d† du var s”kt.˝
019:045 Och han gick in i helgedomen och begynte driva ut dem som s†lde
	d„rinne;
019:046 och han sade till dem: ˝Det „r skrivet: 'Och mitt hus skall vara
	ett b”nehus.'  Men I haven gjort det till en r”varkula.˝
019:047 Och han undervisade var dag i helgedomen.  Och ”verstepr„sterna
	och de skriftl„rde och folkets f”rn„mste m„n s”kte efter
	tillf„lle att f”rg”ra honom;
019:048 men de kunde icke finna n†gon utv„g d„rtill, ty allt folket h”ll
	sig till honom och h”rde honom.
020:001 Och en dag, d† han undervisade folket i helgedomen och
	f”rkunnade evangelium, tr„dde ”verstepr„sterna och de
	skriftl„rde, tillika med de „ldste, fram
020:002 och talade till honom och sade: ˝S„g oss, med vad myndighet g”r
	du detta?  Och vem „r det som har rivit dig s†dan myndighet?˝
020:003 Han svarade och sade till dem: ˝Ocks† jag vill st„lla en fr†ga
	till eder; svaren mig p† den.
020:004 Johannes' d”pelse, var den fr†n himmelen eller fr†n m„nniskor?˝
020:005 D† ”verlade de med varandra och sade: ˝Om vi svara: 'Fr†n
	himmelen' s† fr†gar han: 'Varf”r trodden I honom d† icke?'
020:006 Men om vi svara: 'Fr†n m„nniskor', d† kommer allt folket att
	stena oss, ty de „ro f”rvissade om att Johannes var en profet.˝
020:007 De svarade allts† att de icke visste varifr†n den var.
020:008 D† sade Jesus till dem: ˝S† s„ger icke heller jag eder med vad
	myndighet jag g”r detta.˝
020:009 Och han framst„llde f”r folket denna liknelse: ˝En man
	planterade en ving†rd och lejde ut den †t ving†rdsm„n och f”r
	utrikes f”r l†ng tid.
020:010 N„r sedan r„tta tiden var inne, s„nde han en tj„nare till
	ving†rdsm„nnen, f”r att de †t denne skulle l„mna n†gon del av
	ving†rdens frukt.  Men ving†rdsm„nnen misshandlade honom och l„to
	honom g† tomh„nt bort.
020:011 Ytterligare s„nde han en annan tj„nare.  Ocks† honom misshandlade
	och skymfade de och l„to honom g† tomh„nt bort.
020:012 Ytterligare s„nde han en tredje.  Men ocks† denne slogo de
	blodig och drevo bort honom.
020:013 D† sade ving†rdens herre: 'Vad skall jag g”ra?  Jo, jag vill
	s„nda min „lskade son; f”r honom skola de v„l „nd† hava f”rsyn.'
020:014 Men n„r ving†rdsmannen fingo se honom, ”verlade de med varandra
	och sade: 'Denne „r arvingen; l†t oss dr„pa honom, f”r att arvet
	m† bliva v†rt.'
020:015 Och de f”rde honom ut ur ving†rden och dr„pte honom.  ˝Vad skall
	nu ving†rdens herre g”ra med dem?
020:016 Jo, han skall komma och f”rg”ra de ving†rdsm„nnen och l„mna
	ving†rden †t andra.˝  N„r de h”rde detta, sade de: ˝Bort det!˝
020:017 D† s†g han p† dem och sade: ˝Vad betyder d† detta skriftens ord:

	'Den sten som byggningsm„nnen f”rkastade, den har blivit en
	h”rnsten'?

020:018 Var och en som faller p† den stenen, han skall bliva krossad;
	men den som stenen faller p†, honom skall den s”ndersmula.˝
020:019 Och de skriftl„rde och ”verstepr„sterna hade g„rna velat i samma
	stund gripa honom, men de fruktade f”r folket.  Ty de f”rstodo
	att det var om dem som han hade talat i denna liknelse.
020:020 Och de vaktade p† honom och s„nde ut n†gra som f”rs†tligen
	skulle l†tsa sig vara r„ttsinniga m„n, f”r att dessa skulle
	f†nga honom genom n†got hans ord, s† att de skulle kunna
	”verl„mna honom †t ”verheten, i landsh”vdingens v†ld.
020:021 Dessa fr†gade honom och sade: ˝M„stare, vi veta att du talar och
	undervisar r„tt och icke har anseende till personen, utan l„r om
	Guds v„g vad sant „r.
020:023 Žr det lovligt f”r oss att giva kejsaren skatt, eller „r det
	icke lovligt?˝
020:023 Men han m„rkte deras illfundighet och sade till dem:
020:024 ˝L†ten mig se en penning.  Vems bild och ”verskrift b„r den?˝  De
	svarade: ˝Kejsarens.˝
020:025 D† sade han till dem: ˝Given allts† kejsaren vad kejsaren
	tillh”r, och Gud vad Gud tillh”r.˝
020:026 Och de f”rm†dde icke f†nga honom genom n†got hans ord inf”r
	folket, utan f”rundrade sig ”ver hans svar och tego.

020:027 D„refter tr„dde n†gra sadduc‚er fram och ville p†st† att det
	icke gives n†gon uppst†ndelse.  Dessa fr†gade honom
020:028 och sade: ˝M„stare, Moses har givit oss den f”reskriften, att om
	n†gon har en broder som „r gift, men d”r barnl”s, s† skall han
	taga sin broders hustru till akta och skaffa avkomma †t sin
	broder.
020:029 Nu voro h„r sju br”der.  Den f”rste tog sig en hustru, men dog
	barnl”s.
020:030 D† tog den andre i ordningen henne
020:031 och d„refter den tredje; sammalunda alla sju.  Men de dogo alla,
	utan att n†gon av dem l„mnade barn efter sig.
020:032 Slutligen dog ock hustrun.
020:033 Vilken av dem skall d† vid uppst†ndelsen f† kvinnan till hustru?
	De hade ju alla sju tagit henne till hustru.˝
020:034 Jesus svarade dem: ˝Med den nuvarande tids†lderns barn „r det
	s†, att m„n taga sig hustrur, och hustrur givas †t m„n;
020:035 men de som bliva aktade v„rdiga att f† del i den nya tids†ldern
	och i uppst†ndelsen fr†n de d”da, med dem „r det s†, att varken
	m„n tag sig hustrur, eller hustrur givas m„n.
020:036 De kunna ju ej heller mer d” ty de „ro lika „nglarna och „ro,
	Guds s”ner, eftersom de hava blivit delaktiga av uppst†ndelsen.
020:037 Men att de d”da uppst†, det har ock Moses, p† det st„lle d„r det
	talas om t”rnbusken, givit till k„nna, n„r han kallar Herren
	'Abrahams Gud och Isaks Gud och Jakobs Gud';
020:038 Och han „r en Gud icke f”r d”da, utan f”r levande, ty f”r honom
	leva alla.˝
020:039 D† svarade n†gra av de skriftl„rde och sade: ˝M„stare, du har
	talat r„tt.˝
020:040 De dristade sig n„mligen icke att vidare st„lla n†gon fr†ga p†
	honom.

020:041 Men han sade till dem: ˝Huru kan man s„ga att Messias „r Davids
	son?
020:042 David sj„lv s„ger ju i Psalmernas bok:

	Herren sade till min herre: S„tt dig p† min h”gra sida,
020:043 till dess jag har lagt dina fiender dig till en fotapall.'
020:044 David kallar honom allts† 'herre'; huru kan han d† vara hans
	son?˝
020:045 Och han sade till sina l„rjungar, s† att allt folket h”rde det:
020:046 ˝Tagen eder till vara f”r de skriftl„rde, som g„rna g† omkring i
	fotsida kl„der och g„rna vilja bliva h„lsade p† torgen och g„rna
	sitta fr„mst i synagogorna och p† de fr„msta platserna vid
	g„stabuden --
020:047 detta under det att de utsuga „nkors hus, medan de f”r syns
	skull h†lla l†nga baner.  Del skola f† en dess h†rdare dom.˝
021:001 Och n„r han s†g upp, fick han se huru de rika lade ned sina
	g†vor i offerkistorna.
021:002 D„rvid fick han ock se huru en fattig „nka lade ned tv† sk„rvar.
021:003 D† sade han: ˝Sannerligen s„ger jag eder: Denna fattiga „nka
	lade dit mer „n alla de andra.
021:004 Ty det var av sitt ”verfl”d som alla dessa lade ned n†got bland
	g†vorna, men hon lade dit av sitt armod allt vad hon hade i sin
	„go.˝

021:005 Och d† n†gra talade om helgedomen, huru den var uppf”rd av
	h„rliga stenar och prydd med helgedomssk„nker, sade han:
021:006 ˝Dagar skola komma, d† av allt detta som I nu sen icke skall
	l„mnas sten p† sten, utan allt skall bliva nedbrutet.˝
021:007 D† fr†gade de honom och sade: ˝M„stare, n„r skall detta ske?  Och
	vad bliver tecknet till att tiden „r inne, d† detta kommer att
	ske?˝
021:008 Han svarade: ˝Sen till, att I icke bliven f”rvillade.  Ty m†nga
	skola komma under mitt namn och s„ga: 'Det „r jag' och: 'Tiden
	„r n„ra'.  Men f”ljen dem icke.
021:009 Och n„r I f†n h”ra krigslarm och upprorslarm, s† bliven icke
	f”rf„rade; ty s†dant m†ste f”rst komma, men d„rmed „r icke strax
	„nden inne.˝

021:010 D„refter sade han till dem: ˝Folk skall resa sig upp mot folk
	och rike mot rike;
021:011 och det skall bliva stora jordb„vningar, s† ock hungersn”d och
	farsoter p† den ena orten efter den andra, och skr„cksyner skola
	visa sig och stora tecken p† himmelen.
021:012 Men f”re allt detta skall man gripa eder, man skall f”rf”lja
	eder och draga eder inf”r synagogorna och s„tta eder i f„ngelse
	och f”ra eder fram inf”r konungar och landsh”vdingar, f”r mitt
	namns skull.
021:013 S† skolen I f† tillf„lle att framb„ra vittnesb”rd.
021:014 M„rken d„rf”r noga att I icke f”rut m†n g”ra eder bekymmer f”r
	huru I skolen f”rsvara eder.
021:015 Ty jag skall giva eder s†dana ord och s†dan vishet, att ingen av
	edra vedersakare skall kunna st† emot eller s„ga n†got emot.
021:016 I skolen bliva f”rr†dda till och med av f”r„ldrar och br”der och
	fr„nder och v„nner; och somliga av eder skall man d”da.
021:017 Och I skolen bliva hatade av alla f”r mitt namns skull.
021:018 Men icke ett h†r p† edra huvuden skall g† f”rlorat.
021:019 Genom att vara st†ndaktiga skolen I vinna edra sj„lar.

021:020 Men n„r I f†n se Jerusalem omringas av krigsh„rar, d† skolen I
	veta att dess ”del„ggelse „r n„ra.
021:021 D† m† de som „ro i Judeen fly bort till bergen, och de som „ro
	inne i staden m† draga ut d„rifr†n och de som „ro ute p†
	landsbygden m† icke g† ditin.
021:022 Ty detta „r en h„mndens tid, d† allt som „r skrivet skall
	uppfyllas.
021:023 Ve dem som „ro havande, eller som giva di p† den tiden!  Ty stor
	n”d skall d† komma i landet, och en vredesdom ”ver detta folk.
021:024 Och de skola falla f”r sv„rdsegg och bliva bortf”rda i
	f†ngenskap till allahanda hednafolk; och Jerusalem skall bliva
	f”rtrampat av hedningarna, till dess att hedningarnas tider „ro
	fullbordade.

021:025 Och tecken skola ske i solen och m†nen och i stj„rnorna, och p†
	jorden skall †ngest komma ”ver folken, och de skola st† r†dl”sa
	vid havets och v†gornas d†n,
021:026 d† nu m„nniskor uppgiva andan av f”rskr„ckelse och „ngslan f”r
	det som skall ”verg† v„rlden; ty himmelens makter skola b„va.
021:027 Och d† skall man f† se 'M„nniskosonen komma i en sky', med stor
	makt och h„rlighet.
021:028 Men n„r detta begynner ske, d† m†n I resa eder upp och upplyfta
	edra huvuden, ty d† nalkas eder f”rlossning.˝
021:029 Och han framst„llde f”r dem en liknelse: ˝Sen p† fikontr„det och
	p† alla andra tr„d.
021:030 N„r I f†n se att de skjuta knopp, d† veten I av eder sj„lva att
	sommaren redan „r n„ra.
021:031 Likas†, n„r I sen detta ske, d† kunnen I ock veta att Guds rike
	„r n„ra.
021:032 Sannerligen s„ger jag eder: Detta sl„kte skall icke f”rg†s,
	f”rr„n allt detta sker.
021:033 Himmel och jord skola f”rg†s, men mina ord skola aldrig f”rg†s.
021:034 Men tagen eder till vara f”r att l†ta edra hj„rtan f”rtyngas av
	om†ttlighet och dryckenskap och timliga omsorger, s† att den
	dagen kommer p† eder of”rt„nkt;
021:035 ty s†som en snara skall den komma ”ver hela jordens alla
	inbyggare.
021:036 Men vaken alltj„mt, och bedjen att I m†n kunna undfly allt detta
	som skall komma, och kunna best† inf”r M„nniskosonen.˝

021:037 Och han undervisade om dagarna i helgedomen, men om aftnarna
	gick han ut till det berg som kallas Oljeberget och stannade d„r
	”ver natten.
021:038 Och allt folket kom bittida om morgonen till honom i helgedomen
	f”r att h”ra honom.
022:001 Det osyrade br”dets h”gtid, som ock kallas p†sk, var nu n„ra.
022:002 Och ”verstepr„sterna och de skriftl„rde s”kte efter tillf„lle
	att r”ja honom ur v„gen.  De fruktade n„mligen f”r folket.

022:003 Men Satan for in i Judas, som kallades Iskariot, och som var en
	av de tolv.
022:004 Denne gick bort och talade med ”verstepr„sterna och bef„lhavarna
	f”r tempelvakten om huru han skulle ”verl„mna honom †t dem.
022:005 D† blevo de glada och f”rklarade sig villiga att giva honom en
	summa penningar.
022:006 Och han gick in p† deras anbud och s”kte sedan efter l„gligt
	tillf„lle att f”rr†da honom †t dem, utan att n†gon folkskockning
	uppstod.

022:007 S† kom nu den dag i det osyrad br”dets h”gtid, d† man skulle
	slakta p†skalammet.
022:008 D† s„nde han †stad Petrus och Johannes och sade: ˝G†n †stad och
	reden till †t oss, s† att vi kunna „ta p†skalammet.˝
022:009 De fr†gade honom: Var vill du att vi skola reda till det?˝
022:010 Han svarade dem: N„r I kommen in i staden, skolen I m”ta en man
	som b„r en kruka vatten.  F”ljen honom till det hus d„r han g†r
	in.
022:011 Och s„gen till husbonden i det huset: 'M„staren fr†gar dig: Var
	finnes h„rb„rget d„r jag skall „ta p†skalammet med mina
	l„rjungar?'
022:012 D† skall han visa eder en stor sal i ”vre v†ningen, ordnad f”r
	m†ltid; reden till d„r.˝
022:013 Och de gingo †stad och funno det s† som han hade sagt dem; och
	de redde till p†skalammet.

022:014 Och n„r stunden var inne, lade han sig till bords, och
	apostlarna med honom.
022:015 Och han sade till dem: ˝Jag har h”geligen †stundat att „ta detta
	p†skalamm med eder, f”rr„n mitt lidande begynner;
022:016 ty jag s„ger eder att jag icke mer skall fira denna h”gtid,
	f”rr„n den kommer till fullbordan i Guds rike.˝
022:017 Och han l„t giva sig en kalk och tackade Gud och sade: ˝Tagen
	detta och delen eder emellan;
022:018 ty jag s„ger eder att jag h„refter icke, f”rr„n Guds rike
	kommer, skall dricka av det som kommer fr†n vintr„d.˝
022:019 Sedan tog han ett br”d och tackade Gud och br”t det och gav †t
	dem och sade: ˝Detta „r min lekamen, som varder utgiven f”r
	eder.  G”ren detta till min †minnelse.˝
022:020 Sammalunda tog han ock kalken, efter m†ltiden, och sade: ˝Denna
	kalk „r det nya f”rbundet, i mitt blod, som varder utgjutet f”r
	eder.
022:021 Men se, den som f”rr†der mig, hans hand „r med mig p† bordet.
022:022 Ty M„nniskosonen skall g† bort, s†som f”rut „r best„mt; men ve
	den m„nniska genom vilken han bliver f”rr†dd!˝
022:023 Och de begynte tala med varandra om vilken av dem det v„l kunde
	vara som skulle g”ra detta.

022:024 En tvist uppstod ock mellan dem om vilken av dem som skulle
	r„knas f”r den st”rste.
022:025 D† sade han till dem: ˝Konungarna upptr„da mot sina folk s†som
	h„rskare, och de som hava myndighet ”ver folken l†ta kalla sig
	'n†dige herrar'.
022:026 Men s† „r det icke med eder; utan den som „r st”rst bland eder,
	han vare s†som den yngste, och den som „r den f”rn„mste, han
	vare s†som en tj„nare.
022:027 Ty vilken „r st”rre: den som ligger till bords eller den som
	tj„nar?  Žr det icke den som ligger till bords?  Och likv„l „r
	jag h„r ibland eder s†som en tj„nare.  --
022:028 Men I „ren de som hava f”rblivit hos mig i mina pr”vningar;
022:029 och s†som min Fader har ”verl†tit konungslig makt †t mig, s†
	”verl†ter jag likadan makt †t eder,
022:030 s† att I skolen f† „ta och dricka vid mitt bord i mitt rike och
	sitta p† troner s†som domare ”ver Israels tolv sl„kter.

022:031 Simon, Simon!  Se, Satan har beg„rt att f† eder i sitt v†ld, f”r
	att kunna s†lla eder s†som vete;
022:032 men jag har bett f”r dig, att din tro icke m† bliva om
	intet.  Och n„r du en g†ng har omv„nt dig, s† styrk dina br”der.˝

022:033 D† sade han till honom: ˝Herre, jag „r redo att med dig b†de g†
	i f„ngelse och g† i d”den.˝
022:034 Men han svarade: ˝Jag s„ger dig, Petrus: I dag skall icke hanen
	gala, f”rr„n du tre g†nger har f”rnekat mig och sagt att du icke
	k„nner mig.˝

022:035 Ytterligare sade han till dem: ˝N„r jag s„nde eder †stad utan
	penningpung, utan r„nsel, utan skor, icke fattades eder d†
	n†got?˝  De svarade: ˝Intet.˝
022:036 D† sade han till dem: ˝Nu †ter m† den som har en penningpung
	taga den med sig, och den som har en r„nsel, han g”re
	sammalunda; och den som icke har n†got sv„rd, han s„lje sin
	mantel och k”pe sig ett s†dant.
022:037 Ty jag s„ger eder att p† mig m†ste fullbordas detta skriftens
	ord: 'Han blev r„knad bland og„rningsm„n'.  Ja, det som „r
	f”rutsagt om mig, det g†r nu i fullbordan˝
022:038 D† sade de: ˝Herre, se h„r „ro tv† sv„rd.˝  Han svarade dem: ˝Det
	„r nog.˝

022:039 Och han gick ut och begav sig till Oljeberget, s†som hans sed
	var; och hans l„rjungar f”ljde honom.
022:040 Men n„r han hade kommit till platsen, sade han till dem: ˝Bedjen
	att I icke m†n komma i frestelse.˝
022:041 Sedan gick han bort ifr†n dem, vid pass ett stenkast, och f”ll
	ned p† sina kn„n och bad
022:042 och sade: ˝Fader, om det „r din vilja, s† tag denna kalk ifr†n
	mig.  Dock, ske icke min vilja, utan din.˝
022:043 D† visade sig f”r honom en „ngel fr†n himmelen, som styrkte
	honom.
022:044 Men han hade kommit i sv†r †ngest och bad allt ivrigare, och
	hans svett blev s†som blodsdroppar, som f”llo ned p† jorden.
022:045 N„r han sedan stod upp fr†n b”nen och kom tillbaka till
	l„rjungarna, fann han dem insomnade av bedr”velse.
022:046 D† sade han till dem: ˝Varf”r soven I?  St†n upp, och bedjen att
	I icke m†n komma i frestelse.˝
022:047 Och se, medan han „nnu talade, kom en folkskara; och en av de
	tolv, den som hette Judas, gick framf”r dem.  Och han tr„dde fram
	till Jesus f”r att kyssa honom.
022:048 Men Jesus sade till honom: ˝Judas, f”rr†der du M„nniskosonen med
	en kyss?˝
022:049 D† nu de som voro med Jesus s†go vad som var p† f„rde, fr†gade
	de: ˝Herre, skola vi hugga till med sv„rd?˝
022:050 Och en av dem h”gg till ”verstepr„stens tj„nare och h”gg s† av
	honom h”gra ”rat.
022:051 D† svarade Jesus och sade: ˝L†ten det g† s† l†ngt.˝  Och han
	r”rde vid hans ”ra och helade honom.
022:052 Sedan sade Jesus till dem som hade kommit emot honom, till
	”verstepr„sterna och bef„lhavarna f”r tempelvakten och de
	„ldste: ˝S†som mot en r”vare haven I g†tt ut med sv„rd och
	stavar.
022:053 Fast„n jag var dag har varit med eder i helgedomen, haven I icke
	str„ckt ut edra h„nder emot mig men detta „r eder stund, och nu
	r†der m”rkrets makt.˝
022:054 S† grepo de honom och f”rde honom †stad in i ”verstepr„stens
	hus.  Och Petrus f”ljde efter p† avst†nd.
022:055 Och de t„nde upp en eld mitt p† g†rden och satte sig d„r
	tillsammans, och Petrus satte sig ibland dem.

022:056 Men en tj„nstekvinna, som fick se honom, d„r han satt vid elden
	f„ste ”gonen p† honom och sade: ˝Ocks† denne var med honom.
022:057 Men han nekade och sade: ˝Kvinna, jag k„nner honom icke.˝
022:058 Kort d„refter fick en annan, en av mannen, se honom och sade:
	˝Ocks† du „r en av dem.˝  Men Petrus svarade: ˝Nej, det „r jag
	icke.˝
022:059 Vid pass en timme d„refter kom en annan som bedyrade och sade:
	˝F”rvisso var ocks† denne med honom; han „r ju ock en galil‚.˝
022:060 D† svarade Petrus: ˝Jag f”rst†r icke vad du menar.˝  Och i
	detsamma, medan han „nnu talade, gol hanen.
022:061 D† v„nde Herren sig om och s†g p† Petrus; och Petrus kom d† ih†g
	Herrens ord, huru han hade sagt till honom: ˝F”rr„n hanen i dag
	har galit, skall du tre g†nger f”rneka mig.˝
022:062 Och han gick ut och gr„t bitterligen.

022:063 Och de m„n som h”llo Jesus f†ngen begabbade honom och
	misshandlade honom.
022:064 De h”ljde ”ver honom och fr†gade honom och sade: ˝Profetera: vem
	var det som slog dig?˝
022:065 M†nga andra sm„dliga ord talade de ock mot honom.

022:066 Men n„r det blev dag, f”rsamlade sig folkets „ldste,
	”verstepr„ster och skriftl„rde, och l„to f”ra honom inf”r sitt
	Stora r†d
022:067 och sade: ˝Žr du Messias, s† s„g oss det.˝  Men han svarade dem:
	˝Om jag s„ger eder det, s† tron I det icke.
022:068 Och om jag fr†gar, s† svaren I icke.
022:069 Men h„refter skall M„nniskosonen sitta p† den gudomliga Maktens
	h”gra sida.˝
022:070 D† sade de alla: ˝S† „r du d† Guds Son?˝  Han svarade dem: ˝I
	s„gen det sj„lva, att jag „r det.˝
022:071 D† sade de: ˝Vad beh”va vi mer n†got vittnesb”rd?  Vi hava ju
	sj„lva nu h”rt det av hans egen mun.˝
023:001 Och de stodo upp, hela hopen, och f”rde honom till Pilatus.
023:002 D„r begynte de anklaga honom och sade: ˝Vi hava funnit att denne
	man f”rleder v†rt folk och vill f”rhindra att man giver kejsaren
	skatt, och att han s„ger sig vara Messias, en konung.˝
023:003 D† fr†gade Pilatus honom och sade: Žr du judarnas konung?˝  Han
	svarade honom och sade: ˝Du s„ger det sj„lv.˝

023:004 Men Pilatus sade till ”verstepr„sterna och till folket: ˝Jag
	finner intet brottsligt hos denne man.˝
023:005 D† blevo de „nnu ivrigare och sade: ˝Han uppviglar med sin l„ra
	folket i hela Judeen, allt ifr†n Galileen och „nda hit.˝
023:006 N„r Pilatus h”rde detta, fr†gade han om mannen var fr†n
	Galileen.
023:007 Och d† han fick veta att han var fr†n det land som lydde under
	Herodes' v„lde, s„nde han honom bort till Herodes, som under
	dessa dalar ocks† var i Jerusalem.

023:008 N„r Herodes fick se Jesus, blev han mycket glad, ty han hade
	sedan l†ng tid velat se honom; han hade n„mligen h”rt talas om
	honom, och han hoppades nu att f† se honom g”ra n†got tecken.
023:009 Men fast„n han st„llde ganska m†nga fr†gor p† Jesus, svarade
	denne honom intet.
023:010 Och ”verstepr„sterna och de skriftl„rde stodo d„r och anklagade
	honom h„ftigt.
023:011 Men Herodes och hans krigsfolk bem”tte honom med f”rakt och
	begabbade honom; och sedan de hade satt p† honom en lysande
	kl„dnad, s„nde de honom tillbaka till Pilatus.
023:012 Och Herodes och Pilatus blevo den dagen v„nner med varandra;
	F”rut hade n„mligen dem emellan r†tt ov„nskap.

023:013 Sedan kallade Pilatus tillhopa ”verstepr„sterna och r†dsherrarna
	och folket
023:014 och sade till dem: ˝I haven f”rt till mig denne man och sagt att
	han f”rleder folket; och jag har nu i eder n„rvaro anst„llt
	rannsakning med honom, men icke funnit honom skyldig till n†got
	av det som I anklagen honom f”r.
023:015 Och ej heller Herodes har funnit honom skyldig; han har ju s„nt
	honom tillbaka till oss.  I sen allts† att denne icke har gjort
	n†got som f”rtj„nar d”den.
023:016 D„rf”r vill jag giva honom l”s, medan jag har tuktat honom.˝
023:018 D† skriade hela hopen och sade: ˝Hav bort denne, och giv oss
	Barabbas l”s.˝
023:019 (Denne man hade blivit kastad i f„ngelse p† grund av ett
	upplopp, som hade „gt rum i staden, och f”r ett dr†ps skull.)
023:020 Źter talade Pilatus till dem, ty han ”nskade att kunna giva
	Jesus l”s.
023:021 Men de ropade emot honom: ˝Korsf„st, korsf„st honom!˝
023:022 D† talade han till dem f”r tredje g†ngen och fr†gade: ˝Vad ont
	har denne d† gjort?  Jag har icke funnit honom skyldig till n†got
	som f”rtj„nar d”den D„rf”r vill jag giva honom l”s, sedan jag
	har tuktat honom.˝
023:023 Men de l†go ”ver honom med h”ga rop och beg„rde att han skulle
	l†ta korsf„sta honom; och deras rop blevo honom ”verm„ktiga.
023:024 D† d”mde Pilatus att s† skulle ske, som de beg„rde.
023:025 Och han l”sgav den man de beg„rde, den som hade blivit kastad i
	f„ngelse f”r upplopp och dr†p; men Jesus utl„mnade han, f”r att
	med honom skulle ske efter deras vilja.

023:026 N„r de sedan f”rde bort honom, fingo de fatt en man, Simon fr†n
	Cyrene, som kom utifr†n marken; p† honom lade de korset, f”r att
	han skulle b„ra det efter Jesus.

023:027 Men en stor hop folk f”ljde med honom, bland dem ocks† kvinnor
	som j„mrade sig och gr„to ”ver honom.
023:028 D† v„nde Jesus sig om till dem och sade: ˝I Jerusalems d”ttrar,
	gr†ten icke ”ver mig, utan gr†ten ”ver eder sj„lva och ”ver edra
	barn.
023:029 Ty se, den tid skall komma, d† man skall s„ga: 'Saliga „ro de
	ofruktsamma, de moderliv som icke hava f”tt barn, och de br”st
	som icke hava givit di.'
023:030 D† skall man begynna s„ga till: bergen: 'Fallen ”ver oss', och
	till h”jderna: 'Skylen oss.'
023:031 Ty om han g”r s† med det friska tr„det, vad skall icke d† ske
	med det torra!˝

023:032 J„mv„l tv† andra, tv† og„rningsm„n, f”rdes ut f”r att avlivas
	tillika med honom.
023:033 Och n„r de hade kommit till den plats som kallades
	˝Huvudskallen˝ korsf„ste de honom d„r, s† ock og„rningsm„nnen,
	den ene p† h”gra sidan och den andre p† v„nstra.
023:034 Men Jesus sade.  ˝Fader, f”rl†t dem; ty de veta icke vad de g”ra.
	Och de delade hans kl„der mellan sig och kastade lott om dem.  --
023:035 Men folket stod och s†g d„rp†.  Och j„mv„l r†dsherrarna drevo
	g„ck med honom och sade: ˝Andra har han hj„lpt; nu m† han hj„lpa
	sig sj„lv, om han „r Guds Smorde, den utvalde.˝
023:036 Ocks† krigsm„nnen gingo fram och begabbade honom och r„ckte
	honom „ttikvin
023:037   och sade: ˝Žr du judarnas konung, s† hj„lp dig sj„lv.˝
023:038 Men ”ver honom hade man ock satt upp en ”verskrift: ˝Denne „r
	judarnas konung.˝

023:039 Och en av de og„rningsm„n som voro d„r upph„ngda sm„dade honom
	och sade: ˝Du „r ju Messias; hj„lp d† dig sj„lv och oss.˝
023:040 D† tillr„ttavisade honom den andre och svarade och sade:
	˝Fruktar icke heller du Gud, du som „r under samma dom?
023:041 Oss vederfares detta med all r„tt, ty vi lida vad v†ra g„rningar
	„ro v„rda, men denne man har intet ont gjort.˝
023:042 Sedan sade han: ˝Jesus, t„nk p† mig, n„r du kommer i ditt rike.˝
023:043 Han svarade honom: ˝Sannerligen s„ger jag dig: I dag skall du
	vara med mig i paradiset.˝

023:044 Det var nu omkring sj„tte timmen; d† kom ”ver hela landet ett
	m”rker, som varade „nda till nionde timmen,
023:045 i det att solen miste sitt sken.  Och f”rl†ten i templet r„mnade
	mitt itu.
023:046 Och Jesus ropade med h”g r”st och sade: ˝Fader, i dina h„nder
	befaller jag min ande.˝  Och n„r han hade sagt detta, gav han upp
	andan.
023:047 Men n„r h”vitsmannen s†g vad som skedde, prisade han Gud och
	sade: ˝S† var d† denne verkligen en r„ttf„rdig man!˝
023:048 Och n„r allt folket, de som hade kommit tillsammans f”r att se
	h„rp†, s†go vad som skedde, slogo de sig f”r br”stet och v„nde
	hem igen.
023:049 Men alla hans v„nner stodo p† avst†nd och s†go detta, bland dem
	ocks† n†gra kvinnor, de som hade f”ljt med honom fr†n Galileen.

023:050 Nu var d„r en r†dsherre, vi namn Josef, en god och r„ttf„rdig
	man,
023:051 som icke hade samtyckt till deras r†dslag och g„rning.  Han var
	fr†n Arimatea, en stad i Judeen; och han v„ntade p† Guds rike.
023:052 Denne gick till Pilatus och utbad sig att f† Jesu kropp.
023:053 Och han tog ned den och svepte den i en linneduk.  Sedan lade han
	den i en grav som var uthuggen i klippan, och d„r „nnu ingen
	hade varit lagd.
023:054 Det var d† tillredelsedag, och sabbatsdagen begynte ing†.
023:055 Och de kvinnor, som med honom hade kommit fr†n Galileen, f”ljde
	efter och s†go graven och s†go huru hans kropp lades ned d„ri.
023:056 Sedan v„nde de hem igen och redde till v„lluktande kryddor och
	sm”rjelse; men p† sabbaten voro de stilla, efter lagens bud.
024:001 Men p† f”rsta veckodagen kommo de, tidigt i sj„lva
	dagbr„ckningen, till graven med de v„lluktande kryddor som de
	hade tillrett.
024:002 Och de funno stenen vara bortv„ltrad fr†n graven.
024:003 D† gingo de ditin, men funno icke Herren Jesu kropp.
024:004 N„r de nu icke visste vad de skulle t„nka h„rom, se, d† stodo
	tv† man framf”r dem i skinande kl„der.
024:005 Och de blevo f”rskr„ckta och b”jde sina ansikten ned mot
	jorden.  D† sade mannen till dem ˝Varf”r s”ken I den levande
	bland de d”da?
024:006 Han „r icke har, han „r uppst†nden.  Kommen ih†g vad han talade
	till eder, medan han „nnu var i Galileen, huru han sade:
024:007 'M„nniskosonen m†ste bliva ”verl„mnad i syndiga m„nniskors
	h„nder och bliva korsf„st; men p† tredje dagen skall han uppst†
	igen.'˝
024:008 D† kommo de ih†g hans ord.
024:009 Och de v„nde tillbaka fr†n graven och omtalade allt detta f”r de
	elva och f”r alla de andra.  --
024:010 Kvinnorna voro Maria fr†n Magdala och Johanna och den Maria som
	var Jakobs moder.  Och j„mv„l de andra kvinnorna inst„mde med dem
	och sade detsamma till apostlarna.
024:011 Deras ord syntes dock f”r dessa vara l”st tal, och de trodde dem
	icke.
024:012 Men Petrus stod upp och skyndade till graven; och n„r han lutade
	sig ditin s†g han d„r allenast linnebindlarna.  Sedan gick han
	hem till sitt, uppfylld av f”rundran ”ver det som hade skett.
024:013 Men tv† av dem voro samma dag stadda p† vandring till en by som
	hette Emmaus, och som l†g sextio stadiers v„g fr†n Jerusalem.
024:014 Och de samtalade med varandra om allt detta som hade skett.
024:015 Medan de nu samtalade och ”verlade med varandra, nalkades Jesus
	sj„lv och gick med dem.
024:016 Men deras ”gon voro tillslutna, s† att de icke k„nde igen honom.
024:017 Och han sade till dem: ˝Vad „r det I talen om med varandra,
	medan I g†n h„r?˝  D† stannade de och s†go bedr”vade ut.
024:018 Och den ene, som hette Kleopas, svarade och sade till honom: ˝Du
	„r v„l en fr„mling i Jerusalem, den ende som icke har h”rt vad
	d„r har skett i dessa dagar?˝
024:019 Han fr†gade dem: ˝Vad d†?˝  De svarade honom: ˝Det som har skett
	med Jesus fr†n Nasaret, vilken var en profet, m„ktig i g„rningar
	och ord inf”r Gud och allt folket:
024:020 huru n„mligen v†ra ”verstepr„ster och r†dsherrar hava utl„mnat
	honom till att d”mas till d”den och hava korsf„st honom.
024:021 Men vi hoppades att han var den som skulle f”rlossa Israel.  Och
	likv„l, till allt detta kommer att det redan „r tredje dagen
	sedan detta skedde.
024:022 Men nu hava d„rj„mte n†gra av v†ra kvinnor gjort oss h„pna; ty
	sedan de bittida p† morgonen hade varit vid graven
024:023 och icke funnit hans kropp, kommo de igen och sade att de till
	och med hade sett en „nglasyn, och „nglarna hade sagt att han
	levde.
024:024 Och n„r n†gra av dem som voro.  med oss gingo bort till graven,
	funno de det vara s† som kvinnorna hade sagt, men honom sj„lv
	s†go de icke.˝

024:025 D† sade han till dem: ˝O, huru of”rst†ndiga „ren I icke och
	tr”ghj„rtade till att tro p† allt vad profeterna hava talat!
024:026 M†ste icke Messias lida detta, f”r I att s† ing† i sin
	h„rlighet?˝
024:027 Och han begynte att genomg† Moses och alla profeterna och
	uttydde f”r dem vad som i alla skrifterna var sagt om honom.
024:028 N„r de nu nalkades byn dit de voro p† v„g, st„llde han sig som
	om han ville g† vidare.
024:029 Men de n”dgade honom och sade: ˝Bliv kvar hos oss, ty det lider
	mot aftonen, och dagen nalkas redan sitt slut.˝  D† gick han
	ditin och stannade kvar hos dem.
024:030 Och n„r han nu l†g till bords med dem, tog han br”det och
	v„lsignade och br”t det och r„ckte †t dem.
024:031 D„rvid ”ppnades deras ”gon, s† att de k„nde igen honom.  Men d†
	f”rsvann han ur deras †syn.

024:032 Och de sade till varandra: ˝Voro icke v†ra hj„rtan brinnande i
	oss, n„r han talade med oss p† v„gen och uttydde skrifterna f”r
	oss?˝
024:033 Och i samma stund stodo de upp och v„nde tillbaka till
	Jerusalem; och de funno d„r de elva f”rsamlade, s† ock de andra
	som hade slutit sig till dem.
024:034 Och dessa sade: ˝Herren „r verkligen uppst†nden, och han har
	visat sig f”r Simon.˝
024:035 D† f”rt„ljde de sj„lva vad som hade skett p† v„gen, och huru han
	hade blivit igenk„nd av dem, n„r han br”t br”det.

024:036 Medan de nu talade h„rom, stod han sj„lv mitt ibland dem och
	sade till dem: ˝Frid vare med eder.
024:037 D† blevo de f”rf„rade och uppfylldes av fruktan och trodde att
	det var en ande de s†go.
024:038 Men han sade till dem: ˝Varf”r „ren I s† f”rskr„ckta, och varf”r
	uppstiga tvivel i edra hj„rtan?
024:039 Sen h„r mina h„nder och mina f”tter, och sen att det „r jag
	sj„lv; ja, tagen p† mig och sen.  En ande har ju icke k”tt och
	ben, s†som I sen mig hava.˝
024:040 Och n„r han hade sagt detta, visade han dem sina h„nder och sina
	f”tter.
024:041 Men d† de „nnu icke trodde, f”r gl„djes skull, utan allenast
	f”rundrade sig, sade han till dem: ˝Haven I h„r n†got att „ta?˝
024:042 D† r„ckte de honom ett stycke stekt fisk och n†got av en
	honungskaka;
024:043 och han tog det och †t d„rav i deras †syn.

024:044 Och han sade till dem: ˝Det „r s†som jag sade till eder, medan
	jag „nnu var bland eder, att allt m†ste fullbordas, som „r
	skrivet om mig i Moses' lag och hos profeterna och i psalmerna.˝
024:045 D„refter ”ppnade han deras sinnen, s† att de f”rstodo skrifterna.
024:046 Och han sade till dem: ˝Det „r s† skrivet, att Messias skulle
	lida och p† tredje dagen uppst† fr†n de d”da,
024:047 och att b„ttring till syndernas f”rl†telse i hans namn skulle
	predikas bland alla folk, och f”rst i Jerusalem.
024:048 I kunnen vittna h„rom.
024:049 Och se, jag vill s„nda till eder vad min Fader har utlovat.  Men
	I skolen stanna kvar h„r i staden, till dess I fr†n h”jden
	bliven bekl„dda med kraft.˝

024:050 Sedan f”rde han dem ut till Betania; och d„r lyfte han upp sina
	h„nder och v„lsignade dem.
024:051 Och medan han v„lsignade dem, f”rsvann han ifr†n dem och blev
	upptagen till himmelen.
024:052 D† tillb†do de honom och v„nde sedan tillbaka till Jerusalem,
	uppfyllda av stor gl„dje.
024:053 Och de voro sedan alltid i helgedomen och lovade Gud.



Book 43 Johannes


001:001 I begynnelsen var Ordet, och Ordet var hos Gud, och Ordet var
	Gud.
001:002 Detta var i begynnelsen hos Gud.
001:003 Genom det har allt blivit till, och utan det har intet blivit
	till, som „r till.
001:004 I det var liv, och livet var m„nniskornas ljus.
001:005 Och ljuset lyser i m”rkret, och m”rkret har icke f†tt makt
	d„rmed.

001:006 En man upptr„dde, s„nd av Gud; hans namn var Johannes.
001:007 Han kom s†som ett vittne, f”r att vittna om ljuset, p† det att
	alla skulle komma till tro genom honom.
001:008 Icke var han ljuset, men han skulle vittna om ljuset.
001:009 Det sanna ljuset, det som lyser ”ver alla m„nniskor, skulle nu
	komma i v„rlden.
001:010 I v„rlden var han, och genom honom hade v„rlden blivit till, men
	v„rlden ville icke veta av honom.
001:011 Han kom till sitt eget, och hans egna togo icke emot honom.
001:012 Men †t alla dem som togo emot honom gav han makt att bliva Guds
	barn, †t dem som tro p† hans namn;
001:013 och de hava blivit f”dda, icke av blod, ej heller av k”ttslig
	vilja, ej heller av n†gon mans vilja, utan av Gud.

001:014 Och Ordet vart k”tt och tog sin boning ibland oss, och vi s†go
	hans h„rlighet, vi s†go likasom en enf”dd Sons h„rlighet fr†n
	sin Fader, och han var full av n†d och sanning.
001:015 Johannes vittnar om honom, han ropar och s„ger: ˝Det var om
	denne jag sade: 'Den som kommer efter mig, han „r f”re mig; ty
	han var f”rr „n jag.'˝
001:016 Av hans fullhet hava vi ju alla f†tt, ja, n†d ut”ver n†d;
001:017 ty genom Moses blev lagen given, men n†den och sanningen hava
	kommit genom Jesus Kristus.
001:018 Ingen har n†gonsin sett Gud; den enf”dde Sonen, som „r i Faderns
	sk”te, han har kungjort vad Gud „r.

001:019 Och detta „r vad Johannes vittnade, n„r judarna hade s„nt till
	honom pr„ster och leviter fr†n Jerusalem f”r att fr†ga honom vem
	han var.
001:020 Han svarade ”ppet och f”rnekade icke; han sade ”ppet: ˝Jag „r
	icke Messias.˝
001:021 Źter fr†gade de honom: ˝Vad „r du d†?  Žr du Elias?˝  Han
	svarade: ˝Det „r jag icke.˝  -- ˝Žr du Profeten?˝  Han svarade:
	˝Nej.˝
001:022 D† sade de till honom: ˝Vem „r du d†?  S„g oss det, s† att vi
	kunna giva dem svar, som hava s„nt oss.  Vad s„ger du om dig
	sj„lv?˝
001:023 Han svarade: ˝Jag „r r”sten av en som ropar i ”knen: 'J„mnen
	v„gen f”r Herren', s†som profeten Esaias sade.˝
001:024 Och m„nnen voro uts„nda ifr†n faris‚erna.
001:025 Och de fr†gade honom och sade till honom: ˝Varf”r d”per du d†,
	om du icke „r Messias, ej heller Elias, ej heller Profeten?˝
001:026 Johannes svarade dem och sade: ˝Jag d”per i vatten; men mitt
	ibland eder st†r en som I icke k„nnen:
001:027 han som kommer efter mig, vilkens skorem jag icke „r v„rdig
	att uppl”sa.˝

001:028 Detta skedde i Betania, p† andra sidan Jordan, d„r Johannes
	d”pte.

001:029 Dagen d„refter s†g han Jesus nalkas; d† sade han: ˝Se, Guds
	Lamm, som borttager v„rldens synd!
001:030 Om denne var det som jag sade: 'Efter mig kommer en man som „r
	f”re mig; ty han var f”rr „n jag.'
001:031 Och jag k„nde honom icke; men f”r att han skall bliva uppenbar f”r
	Israel, d„rf”r „r jag kommen och d”per i vatten.˝
001:032 Och Johannes vittnade och sade: ˝Jag s†g Anden s†som en duva
	s„nka sig ned fr†n himmelen; och han f”rblev ”ver honom.
001:033 Och jag k„nde honom icke; men den som s„nde mig till att d”pa i
	vatten, han sade till mig: 'Den ”ver vilken du f†r se Anden
	s„nka sig ned och f”rbliva, han „r den som d”per i helig ande.'
001:034 Och jag har sett det, och jag har vittnat att denne „r Guds
	Son.˝

001:035 Dagen d„refter stod Johannes †ter d„r med tv† av sina l„rjungar.
001:036 N„r d† Jesus kom g†ende, s†g Johannes p† honom och sade: ˝Se,
	Guds Lamm!˝
001:037 Och de tv† l„rjungarna h”rde hans ord och f”ljde Jesus.
001:038 D† v„nde sig Jesus om, och n„r han s†g att de f”ljde honom,
	fr†gade han dem: ˝Vad viljen I?˝  De svarade honom: ˝Rabbi˝ (det
	betyder m„stare) ˝var bor du?˝
001:039 Han sade till dem: ˝Kommen och sen.˝  D† gingo de med honom och
	s†go var han bodde; och de stannade den dagen hos honom.  --
	Detta skedde vid den tionde timmen.
001:040 En av de tv† som hade h”rt var Johannes sade, och som hade f”ljt
	Jesus, var Andreas, Simon Petrus' broder.
001:041 Denne tr„ffade f”rst sin broder Simon och sade till honom: ˝Vi
	hava funnit Messias˝ (det betyder detsamma som Kristus).
001:042 Och han f”rde honom till Jesus.  D† s†g Jesus p† honom och sade:
	˝Du „r Simon, Johannes' son; du skall heta Cefas˝ (det betyder
	detsamma som Petrus).

001:043 Dagen d„refter ville Jesus g† d„rifr†n till Galileen, och han
	tr„ffade d† Filippus.  Och Jesus sade till honom: ˝F”lj mig.˝
001:044 Och Filippus var fr†n Betsaida, Andreas' och Petrus' stad.

001:045 Filippus tr„ffade Natanael och sade till honom: ˝Den som Moses
	har skrivit om i lagen och som profeterna hava skrivit om, honom
	hava vi funnit, Jesus, Josefs son, fr†n Nasaret.˝
001:046 Natanael sade till honom: ˝Kan n†got gott komma fr†n Nasaret?˝
	Filippus svarade honom: ˝Kom och se.˝
001:047 N„r nu Jesus s†g Natanael nalkas, sade han om honom: ˝Se, denne
	„r en r„tt israelit, i vilken icke finnes n†got svek.˝
001:048 Natanael fr†gade honom: ˝Huru kunna du k„nna mig?˝  Jesus svarade
	och sade till honom: ˝F”rr„n Filippus kallade dig, s†g jag dig,
	d„r du var under fikontr„det.˝
001:049 Natanael svarade honom: ˝Rabbi, du „r Guds Son, du „r Israels
	konung.˝
001:050 Jesus svarade och sade till honom: ˝Eftersom jag sade dig att
	jag s†g dig under fikontr„det, tror du?  St”rre ting „n vad
	detta „r skall du f† se.˝
001:051 D„refter sade han till honom: ˝Sannerligen, sannerligen s„ger
	jag eder: I skolen f† se himmelen ”ppen och Guds „nglar fara upp
	och fara ned ”ver M„nniskosonen.˝

002:001 P† tredje dagen var ett br”llop i Kana i Galileen, och Jesu
	moder var d„r.
002:002 Ocks† Jesus och hans l„rjungar blevo bjudna till br”llopet.
002:003 Och vinet begynte taga slut.  D† sade Jesu moder till honom: ˝De
	hava intet vin.˝
002:004 Jesus svarade henne: ˝L†t mig vara, moder; min stund „r „nnu
	icke kommen.˝
002:005 Hans moder sade d† till tj„narna: ˝Vadhelst han s„ger till eder,
	det skolen I g”ra.˝
002:006 Nu stodo d„r sex stenkrukor, s†dana som judarna hade f”r sina
	reningar; de rymde tv† eller tre bat-m†tt var.
002:007 Jesus sade till dem: ˝Fyllen krukorna med vatten.˝  Och de fyllde
	dem „nda till br„dden.
002:008 Sedan sade han till dem: ˝™sen nu upp och b„ren till
	”vertj„naren.˝  Och de gjorde s†.
002:009 Och ”vertj„naren smakade p† vattnet, som nu hade blivit vin; och
	han visste icke varifr†n det hade kommit, vilket d„remot
	tj„narna visste, de som hade ”st upp vattnet.  D† kallade
	”vertj„naren p† brudgummen.
002:010 och sade till honom: ˝Man brukar eljest alltid s„tta fram det
	goda vinet, och sedan, n„r g„sterna hava f†tt f”r mycket, det
	som „r s„mre.  Du har g”mt det goda vinet „nda tills nu.˝
002:011 Detta var det f”rsta tecknet som Jesus gjorde.  Han gjorde det i
	Kana i Galileen och uppenbarade s† sin h„rlighet; och hans
	l„rjungar trodde p† honom.

002:012 D„refter begav han sig ned till Kapernaum med sin moder och sina
	br”der och sina l„rjungar; och d„r stannade de n†gra f† dagar.
002:013 Judarnas p†sk var nu n„ra, och Jesus begav sig d† upp till
	Jerusalem.
002:014 Och n„r han fick i helgedomen se huru d„r sutto m„n som s†lde
	f„kreatur och f†r och duvor, och huru v„xlare sutto d„r.
002:015 D† gjorde han sig ett gissel av t†g och drev dem alla ut ur
	helgedomen, med f†r och f„kreatur, och slog ut v„xlarnas
	penningar och st”tte omkull deras bord.
002:016 Och till duvom†nglarna sade han: ˝Tagen bort detta h„rifr†n;
	g”ren icke min Faders hus till ett marknadshus.˝
002:017 Hans l„rjungar kommo d† ih†g att det var skrivet: ˝Nit„lskan f”r
	ditt hus skall f”rt„ra mig.˝
002:018 D† togo judarna till orda och sade till honom: ˝Vad f”r tecken
	l†ter du oss se, eftersom du g”r p† detta s„tt?˝
002:019 Jesus svarade och sade till dem: ˝Bryten ned detta tempel, s†
	skall jag inom tre dagar l†ta det uppst† igen.˝
002:020 D† sade judarna: ˝I fyrtiosex †r har man byggt p† detta tempel,
	och du skulle l†ta det uppst† igen inom tre dagar?˝
002:021 Men det var om sin kropps tempel han talade.
002:022 Sedan, n„r han hade uppst†tt fr†n de d”da, kommo hans l„rjungar
	ih†g att han hade sagt detta; och de trodde d† skriften och det
	ord som Jesus hade sagt.
002:023 Medan han nu var i Jerusalem, under p†sken, vid h”gtiden, kommo
	m†nga till tro p† hans namn, n„r de s†go de tecken som han
	gjorde.
002:024 Men sj„lv betrodde sig Jesus icke †t dem, eftersom han k„nde
	alla
002:025 och icke beh”vde n†gon annans vittnesb”rd om m„nniskorna; ty av
	sig sj„lv visste han vad i m„nniskan var.
003:001 Men bland faris‚erna var en man som hette Nikodemus, en av
	judarnas r†dsherrar.
003:002 Denne kom till Jesus om natten och sade till honom: ˝Rabbi, vi
	veta att det „r fr†n Gud du har kommit s†som l„rare; ty ingen
	kan g”ra s†dana tecken som du g”r, om icke Gud „r med honom.˝
003:003 Jesus svarade och sade till honom: ˝Sannerligen, sannerligen
	s„ger jag dig: Om en m„nniska icke bliver f”dd p† nytt, s†
	kan hon icke f† se Guds rike.˝
003:004 Nikodemus sade till honom: ˝Huru kan en m„nniska f”das, n„r hon
	„r gammal?  Icke kan hon v„l †ter g† in i sin moders liv och
	f”das?˝
003:005 Jesus svarade: ˝Sannerligen, sannerligen s„ger jag dig: Om en
	m„nniska icke bliver f”dd av vatten och ande, s† kan hon icke
	komma in i Guds rike.
003:006 Det som „r f”tt av k”tt, det „r k”tt; och det som „r f”tt av
	Anden, det „r ande.
003:007 F”rundra dig icke ”ver att jag sade dig att I m†sten f”das p†
	nytt.
003:008 Vinden bl†ser vart den vill, och du h”r dess sus, men du vet
	icke varifr†n den kommer, eller vart den far; s† „r det med var
	och en som „r f”dd av Anden.˝
003:009 Nikodemus svarade och sade till honom: ˝Huru kan detta ske?˝
003:010 Jesus svarade och sade till honom: ˝Žr du Israels l„rare och
	f”rst†r icke detta?
003:011 Sannerligen, sannerligen s„ger jag dig: Vad vi veta, det tala
	vi, och vad vi hava sett, det vittna vi om, men v†rt vittnesb”rd
	tagen I icke emot.
003:012 Tron i icke, n„r jag talar till eder om jordiska ting, huru
	skolen I d† kunna tro, n„r jag talar till eder om himmelska
	ting?
003:013 Och likv„l har ingen stigit upp till himmelen, utom den som steg
	ned fr†n himmelen, M„nniskosonen, som var i himmelen.
003:014 Och s†som Moses upph”jde ormen i ”knen, s† m†ste M„nniskosonen
	bliva upph”jd,
003:015 s† att var och en som tror skall i honom hava evigt liv.
003:016 Ty s† „lskade Gud v„rlden, att han utgav sin enf”dde Son, p† det
	att var och en som tror p† honom skall icke f”rg†s, utan hava
	evigt liv.
003:017 Ty icke s„nde Gud sin Son i v„rlden f”r att d”ma v„rlden, utan
	f”r att v„rlden skulle bliva fr„lst genom honom.
003:018 Den som tror p† honom, han bliver icke d”md, men den som icke
	tror, han „r redan d”md, eftersom han icke tror p† Guds enf”dde
	Sons namn.
003:019 Och detta „r domen, att n„r ljuset hade kommit i v„rlden,
	m„nniskorna dock „lskade m”rkret mer „n ljuset, eftersom deras
	g„rningar voro onda,
003:020 Ty var och en som g”r vad ont „r, han hatar ljuset och kommer
	icke till ljuset, p† det att hans g„rningar icke skola bliva
	blottade.
003:021 Men den som g”r sanningen, han kommer till ljuset, f”r att det
	skall bliva uppenbart att hans g„rningar „ro gjorda i Gud.˝

003:022 D„refter begav sig Jesus med sina l„rjungar till den judiska
	landsbygden, och d„r vistades han med dem och d”pte.
003:023 Men ocks† Johannes d”pte, i Enon, n„ra Salim, ty d„r fanns
	mycket vatten; och folket kom dit och l„t d”pa sig.
003:024 Johannes hade n„mligen „nnu icke blivit kastad i f„ngelse.
003:025 D† uppstod mellan Johannes' l„rjungar och en jude en tvist om
	reningen.
003:026 Och de kommo till Johannes och sade till honom: ˝Rabbi, se, den
	som var hos dig p† andra sidan Jordan, den som du har vittnat
	om, han d”per, och alla komma till honom.˝
003:027 Johannes svarade och sade: ˝En m„nniska kan intet taga, om det
	icke bliver henne givet fr†n himmelen.˝
003:028 I kunnen sj„lva giva mig det vittnesb”rdet att jag sade: 'Icke
	„r jag Messias; jag „r allenast s„nd framf”r honom.'
003:029 Brudgum „r den som har bruden; men brudgummens v„n, som st†r d„r
	och h”r honom, han gl„der sig storligen †t brudgummens r”st.  Den
	gl„djen „r mig nu given i fullt m†tt.
003:030 Det „r s†som sig b”r att han v„xer till, och att jag
	f”rminskas.  --
003:031 Den som kommer ovanifr†n, han „r ”ver alla; den som „r fr†n
	jorden, han „r av jorden, och av jorden talar han.  Ja, den som
	kommer fr†n himmelen, han „r ”ver alla,
003:032 och vad han har sett och h”rt, det vittnar han om; och likv„l
	tager ingen emot hans vittnesb”rd.
003:033 Men om n†gon tager emot hans vittnesb”rd, s† bekr„ftar han
	d„rmed att Gud „r sannf„rdig.
003:034 Ty den som Gud har s„nt, han talar Guds ord; Gud giver n„mligen
	icke Anden efter m†tt.
003:035 Fadern „lskar Sonen, och allt har han givit i hans hand.
003:036 Den som tror p† Sonen, han har evigt liv; men den som icke
	h”rsammar Sonen, han skall icke f† se livet, utan Guds vrede
	f”rbliver ”ver honom.˝

004:001 Men Herren fick nu veta att faris‚erna hade h”rt hurusom Jesus
	vann flera l„rjungar och d”pte flera „n Johannes;
004:002 dock var det icke Jesus sj„lv som d”pte, utan hans l„rjungar.
004:003 D† l„mnade han Judeen och begav sig †ter till Galileen.
004:004 D„rvid m†ste han taga v„gen genom Samarien.
004:005 S† kom han till en stad i Samarien som hette Sykar, n„ra det
	jordstycke som Jakob gav †t sin son Josef.
004:006 Och d„r var Jakobs brunn.  Eftersom nu Jesus var tr”tt av
	vandringen, satte han sig strax ned vid brunnen.  Det var vid den
	sj„tte timmen.
004:007 D† kom en samaritisk kvinna f”r att h„mta vatten.  Jesus sade
	till henne: ˝Giv mig att dricka.˝
004:008 Hans l„rjungar hade n„mligen g†tt in i staden f”r att k”pa mat.
004:009 D† sade den samaritiska kvinnan till honom: ˝Huru kan du, som „r
	jude, bedja mig, som „r en samaritisk kvinna, om n†got att
	dricka?˝  Judarna hava n„mligen ingen umg„ngelse med samariterna.
004:010 Jesus svarade och sade till henne: ˝F”rstode du Guds g†va, och
	vem den „r som s„ger till dig: 'Giv mig att dricka', s† skulle i
	st„llet du hava bett honom, och han skulle d† hava givit dig
	levande vatten.˝
004:011 Kvinnan sade till honom: ˝Herre, du har ju intet att h„mta upp
	vatten med, och brunnen „r djup.  Varifr†n f†r du d† det friska
	vattnet?˝
004:012 Icke „r du v„l f”rmer „n v†r fader Jakob, som gav oss brunnen
	och sj„lv med sina barn och sin boskap drack ur den?˝
004:013 Jesus svarade och sade till henne: ˝Var och en som dricker av
	detta vatten, han bliver t”rstig igen;
004:014 men den som dricker av det vatten som jag giver honom, han skall
	aldrig n†gonsin t”rsta, utan det vatten jag giver honom skall
	bliva i honom en k„lla vars vatten springer upp med evigt liv.˝
004:015 Kvinnan sade till honom: ˝Herre, giv mig det vattnet, s† att jag
	icke mer beh”ver t”rsta och komma hit f”r att h„mta vatten.˝
004:016 Han sade till henne: ˝G† och h„mta din man, och kom sedan
	tillbaka.˝
004:017 Kvinnan svarade och sade: ˝Jag har ingen man.˝  Jesus sade till
	henne: ˝Du har r„tt i vad du s„ger, att du icke har n†gon man.˝
004:018 Ty fem m„n har du haft, och den du nu har „r icke din man; d„ri
	sade du sant.
004:019 D† sade kvinnan till honom: ˝Herre, jag ser att du „r en profet.
004:020 V†ra f„der hava tillbett p† detta berg, men I s„gen att i
	Jerusalem den plats finnes, d„r man b”r tillbedja.˝
004:021 Jesus sade till henne: ˝Tro mig, kvinna: den tid kommer, d† det
	varken „r p† detta berg eller i Jerusalem som I skolen tillbedja
	Fadern.
004:022 I tillbedjen vad I icke k„nnen, vi tillbedja vad vi k„nna -- ty
	fr„lsningen kommer fr†n judarna --
004:023 men den tid skall komma, ja, den „r redan inne, d† sanna
	tillbedjare skola tillbedja Fadern i ande och sanning; ty s†dana
	tillbedjare vill Fadern hava.
004:024 Gud „r ande, och de som tillbedja m†ste tillbedja i ande och
	sanning.˝
004:025 Kvinnan sade till honom: ˝Jag vet att Messias skall komma, han
	som ock kallas Kristus; n„r han kommer, skall han f”rkunna oss
	allt.˝
004:026 Jesus svarade henne: ˝Jag, som talar med dig, „r den du nu
	n„mnde.˝
004:027 I detsamma kommo hans l„rjungar; och de f”rundrade sig ”ver att
	han talade med en kvinna.  Dock fr†gade ingen vad han ville
	henne, eller varf”r han talade med henne.
004:028 Men kvinnan l„t sin kruka st† och gick in i staden och sade till
	folket:
004:029 ˝Kommen och sen en man som har sagt mig allt vad jag har
	gjort.  M†nne icke han „r Messias?˝
004:030 D† gingo de ut ur staden och kommo till honom.
004:031 Under tiden b†do l„rjungarna honom och sade: ˝Rabbi, tag och
	„t.˝
004:032 Men han svarade dem: ˝Jag har mat att „ta som I icke veten om.˝
004:033 D† sade l„rjungarna till varandra: ˝Kan v„l n†gon hava burit mat
	till honom?˝
004:034 Jesus sade till dem: ˝Min mat „r att g”ra dens vilja, som har
	s„nt mig, och att fullborda hans verk.˝
004:035 I s„gen ju att det „nnu „r fyra m†nader innan sk”rdetiden
	kommer.  Men se, jag s„ger eder: Lyften upp edra ”gon, och sen p†
	f„lten, huru de hava vitnat till sk”rd.
004:036 Redan nu f†r den som sk”rdar uppb„ra sin l”n och samla in frukt
	till evigt liv; s† kunna den som s†r och den som sk”rdar
	tillsammans gl„dja sig.
004:037 Ty h„r sannas det ordet, att en „r den som s†r och en annan den
	som sk”rdar.
004:038 Jag har s„nt eder att sk”rda, d„r I icke haven arbetat.  Andra
	hava arbetat, och I haven f†tt g† in i deras arbete.˝

004:039 Och m†nga samariter fr†n den staden kommo till tro p† honom f”r
	kvinnans ords skull, d† hon vittnade att han hade sagt henne
	allt vad hon hade gjort.
004:040 N„r sedan samariterna kommo till honom, b†de de honom att stanna
	kvar hos dem.  S† stannade han d„r i tv† dagar.
004:041 Och l†ngt flera kommo d† till tro f”r hans egna ords skull.
004:042 Och de sade till kvinnan: ˝Nu „r det icke mer f”r dina ords
	skull som vi tro, ty vi hava nu sj„lva h”rt honom, och vi veta
	nu att han i sanning „r v„rldens Fr„lsare.˝

004:043 Men efter de tv† dagarna gick han d„rifr†n till Galileen.
004:044 Ty Jesus vittnade sj„lv att en profet icke „r aktad i sitt eget
	f„dernesland.
004:045 N„r han nu kom till Galileen, togo galil‚erna v„nligt emot
	honom, eftersom de hade sett allt vad han hade gjort i Jerusalem
	vid h”gtiden.  Ocks† de hade n„mligen varit d„r vid h”gtiden.
004:046 S† kom han †ter till Kana i Galileen, d„r han hade gjort vattnet
	till vin.  I Kapernaum fanns d† en man i konungens tj„nst,
	vilkens son l†g sjuk.
004:047 N„r han nu h”rde att Jesus hade kommit fr†n Judeen till
	Galileen, begav han sig †stad till honom och bad att han skulle
	komma ned och bota hans son; ty denne l†g f”r d”den.
004:048 D† sade Jesus till honom: ˝Om I icke sen tecken och under, s†
	tron I icke.˝
004:049 Mannen sade till honom: ˝Herre, kom ned, f”rr„n mitt barn d”r.˝
004:050 Jesus svarade honom: ˝G†, din son f†r leva.˝  D† trodde mannen
	det ord som Jesus sade till honom, och gick.
004:051 Och medan han „nnu var p† v„gen hem, m”tte honom hans tj„nare
	och sade: ˝Din son kommer att leva.˝
004:052 D† fr†gade han dem vid vilken timme det hade blivit b„ttre med
	honom.  De svarade honom: ˝I g†r vid den sjunde timmen l„mnade
	febern honom.˝
004:053 D† m„rkte fadern att det hade skett just den timme d† Jesus sade
	till honom: ˝Din son f†r leva.˝  Och han kom till tro, s† ock
	hela hans hus.
004:054 Detta var nu †ter ett tecken, det andra i ordningen som Jesus
	gjorde, sedan han hade kommit fr†n Judeen till Galileen.

005:001 D„refter inf”ll en av judarnas h”gtider, och Jesus for upp till
	Jerusalem.
005:002 Vid F†rporten i Jerusalem ligger en damm, p† hebreiska kallad
	Betesda, och invid den finnas fem pelarg†ngar.
005:003 I dessa l†go m†nga sjuka, blinda, halta, f”rtvinade.
005:004 
005:005 D„r fanns nu en man som hade varit sjuk i trettio†tta †r.
005:006 D† Jesus fick se denne, d„r han l†g, och fick veta att han redan
	l†ng tid hade varit sjuk, sade han till honom: ˝Vill du bliva
	frisk?˝
005:007 Den sjuke svarade honom: ˝Herre, jag har ingen som hj„lper mig
	ned i dammen, n„r vattnet har kommit i r”relse; och s† stiger en
	annan ditned f”re mig, medan jag „nnu „r p† v„g.˝
005:008 Jesus sade till honom: ˝St† upp, tag din s„ng och g†.˝
005:009 Och strax blev mannen frisk och tog sin s„ng och gick.  Men det
	var sabbat den dagen.
005:010 D„rf”r sade judarna till mannen som hade blivit botad: ˝Det „r
	sabbat; det „r icke lovligt f”r dig att b„ra s„ngen.˝
005:011 Men han svarade dem: ˝Den som gjorde mig frisk, han sade till
	mig: 'Tag din s„ng och g†.'˝
005:012 D† fr†gade de honom: ˝Vem var den mannen som sade till dig att
	du skulle taga sin s„ng och g†?˝
005:013 Men mannen som hade blivit botad visste icke vem det var; ty
	Jesus hade dragit sig undan, eftersom mycket folk var d„r p†
	platsen.  --
005:014 Sedan tr„ffade Jesus honom i helgedomen och sade till honom:
	˝Se, du har blivit frisk; synda icke h„refter, p† det att icke
	n†got v„rre m† vederfaras dig.˝
005:015 Mannen gick d† bort och omtalade f”r judarna, att det var Jesus
	som hade gjort honom frisk.
005:016 D„rf”r f”rf”ljde nu judarna Jesus, eftersom han gjorde
	s†dant p† sabbaten.
005:017 Men han svarade dem: ˝Min Fader verkar „nnu alltj„mt; s† verkar
	ock jag.˝
005:018 Och d„rf”r stodo judarna „nnu mer efter att d”da honom, eftersom
	han icke allenast ville g”ra sabbaten om intet, utan ock kallade
	Gud sin Fader och gjorde sig sj„lv lik Gud.

005:019 D† talade Jesus †ter och sade till dem: ˝Sannerligen,
	sannerligen s„ger jag eder: Sonen kan icke g”ra n†got av sig
	sj„lv, utan han g”r allenast vad han ser Fadern g”ra; ty vad han
	g”r, det g”r likaledes ock Sonen.
005:020 Ty Fadern „lskar Sonen och l†ter honom se allt vad han sj„lv
	g”r; och st”rre g„rningar, „n dessa „ro, skall han l†ta honom
	se, s† att I skolen f”rundra eder.
005:021 Ty s†som Fadern uppv„cker d”da och g”r dem levande, s† g”r ock
	Sonen levande vilka han vill.
005:022 Icke heller d”mer Fadern n†gon, utan all dom har han ”verl†tit
	†t Sonen,
005:023 f”r att alla skola „ra Sonen s†som de „ra Faderns.  Den som icke
	„rar Sonen, han „rar icke heller Fadern, som har s„nt honom.
005:024 Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder: Den som h”r mina ord
	och tror honom som har s„nt mig, han har evigt liv och kommer
	icke under n†gon dom, utan har ”verg†tt fr†n d”den till livet.
005:025 Sannerligen s„ger jag eder: Den stund kommer, jag, den „r redan
	inne, s† de d”da skola h”ra Guds Sons r”st, och de som h”ra den
	skola bliva levande.
005:026 Ty s†som Fadern har liv i sig sj„lv, s† har han ock givit †t
	Sonen att hava liv i sig sj„lv.
005:027 Och han har givit honom makt att h†lla dom, eftersom han „r
	M„nniskoson.
005:028 F”rundren eder icke ”ver detta.  Ty den stund kommer, d† alla som
	„ro i gravarna skola h”ra hans r”st
005:029 och g† ut ur dem: de som hava gjort vad gott „r skola uppst†
	till liv, och de som hava gjort vad ont „r skola uppst† till
	dom.
005:030 Jag kan icke g”ra n†got av mig sj„lv.  S†som jag h”r, s† d”mer
	jag; och min dom „r r„ttvis, ty jag s”ker icke min vilja, utan
	dens vilja, som har s„nt mig.
005:031 Om jag sj„lv vittnar om mig, s† g„ller icke mitt vittnesb”rd.
005:032 Men det „r en annan som vittnar om mig, och jag vet att hans
	vittnesb”rd om mig „r sant.
005:033 I haven s„nt bud till Johannes, och han har vittnat f”r
	sanningen,
005:034 Dock, det „r icke av n†gon m„nniska som jag tager emot
	vittnesb”rd om mig; men jag s„ger detta, f”r att I skolen bliva
	fr„lsta.
005:035 Han var den brinnande, skinande lampan, och f”r en liten stund
	villen I fr”jdas i dess ljus.
005:036 Men jag har ett vittnesb”rd om mig, som „r f”rmer „n Johannes'
	vittnesb”rd: de g„rningar som Fadern har givit mig att
	fullborda, just de g„rningar som jag g”r, de vittna om mig, att
	Fadern har s„nt mig.
005:037 Ja, Fadern, som har s„nt mig, han har sj„lv vittnat om mig.  Hans
	r”st haven I aldrig n†gonsin h”rt, ej heller haven I sett hans
	gestalt,
005:038 och hans ord haven I icke l†tit f”rbliva i eder.  Ty den han har
	s„nt, honom tron I icke.
005:039 I rannsaken skrifterna, d„rf”r att I menen eder i dem hava evigt
	liv; och det „r dessa som vittna om mig.
005:040 Men I viljen icke komma till mig f”r att f† liv.
005:041 Jag tager icke emot pris av m„nniskor;
005:042 men jag k„nner eder och vet att I icke haven Guds k„rlek i eder.
005:043 Jag har kommit i min Faders namn, och I tagen icke emot mig;
	kommer en annan i sitt eget namn, honom skolen I nog mottaga.
005:044 Huru skullen I kunna tro, I som tagen emot pris av varandra och
	icke s”ken det pris som kommer fr†n honom som allena „r Gud?
005:045 Menen icke att det „r jag som skall anklaga eder hos Fadern.
	Den som anklagar eder „r Moses, han till vilken I s„tten edert
	hopp.
005:046 Trodden I Moses, s† skullen I ju tro mig, ty om mig har han
	skrivit.
005:047 Men tron I icke hans skrifter, huru skolen I d† kunna tro mina
	ord?˝

006:001 D„refter for Jesus ”ver Galileiska sj”n, ˝Tiberias' sj”˝.
006:002 Och mycket folk f”ljde efter honom, d„rf”r att de s†go de tecken
	som han gjorde med de sjuka.
006:003 Men Jesus gick upp p† berget och satte sig d„r med sina
	l„rjungar.
006:004 Och p†sken, judarnas h”gtid, var n„ra.
006:005 D† nu Jesus lyfte upp sina ”gon och s†g att mycket folk kom till
	honom, sade han till Filippus: ˝Varifr†n skola vi k”pa br”d, s†
	att dessa f† „ta?˝
006:006 Men detta sade han f”r att s„tta honom p† prov, ty sj„lv visste
	han vad han skulle g”ra.
006:007 Filippus svarade honom: ˝Br”d f”r tv† hundra silverpenningar
	vore icke nog f”r att var och en skulle f† ett litet stycke.˝
006:008 D† sade till honom en annan av hans l„rjungar, Andreas, Simon
	Petrus' broder:
006:009 ˝H„r „r en gosse som har fem kornbr”d och tv† fiskar; men vad
	f”rsl†r det f”r s† m†nga?˝
006:010 Jesus sade: ˝L†ten folket l„gga sig h„r.˝  Och p† det st„llet var
	mycket gr„s.  D† l„grade sig m„nnen d„r, och deras antal var vid
	pass fem tusen.
006:011 D„refter tog Jesus br”den och tackade Gud och delade ut †t dem
	som hade lagt sig ned d„r, likaledes ock av fiskarna, s† mycket
	de ville hava.
006:012 Och n„r de voro m„tta, sade han till sina l„rjungar: ˝Samlen
	tillhopa de ”verblivna styckena, s† att intet f”rfares.˝
006:013 D† samlade de dem tillhopa och fyllde tolv korgar med stycken,
	som av de fem kornbr”den hade blivit ”ver efter dem som hade
	„tit.
006:014 D† nu m„nniskorna hade det tecken som han hade gjort, sade de:
	˝Denne „r f”rvisso Profeten som skulle komma i v„rlden.˝
006:015 N„r d† Jesus m„rkte att de t„nkte komma och med v†ld f”ra honom
	med sig och g”ra honom till konung, drog han sig †ter undan till
	berget, helt allena.

006:016 Men n„r det blev afton, gingo hans l„rjungar ned till sj”n
006:017 och stego i en b†t f”r att fara ”ver sj”n till Kapernaum.  Det
	hade d† redan blivit m”rkt, och Jesus hade „nnu icke kommit till
	dem;
006:018 och sj”n gick h”g, ty det bl†ste h†rt.
006:019 N„r de s† hade rott vid pass tjugufem eller trettio stadier,
	fingo de se Jesus komma g†ende p† sj”n och nalkas b†ten.  D†
	blevo de f”rskr„ckta.
006:020 Men han sade till dem: ˝Det „r jag; varen icke f”rskr„ckta.˝
006:021 De ville d† taga honom upp i b†ten; och strax var b†ten framme
	vid landet dit de foro.

006:022 Dagen d„refter h„nde sig detta.  Folket som stod kvar p† andra
	sidan sj”n hade lagt m„rke till att d„r icke fanns mer „n en
	enda b†t, och att Jesus icke hade stigit i den b†ten med sina
	l„rjungar, utan att l„rjungarna hade farit bort allena.
006:023 Andra b†tar hade likv„l kommit fr†n Tiberias och lagt till n„ra
	det st„lle d„r folket bespisades efter det att Herren hade
	uttalat tacks„gelsen.
006:024 N„r allts† folket nu s†g att Jesus icke var d„r, ej heller hans
	l„rjungar, stego de sj„lva i b†tarna och foro till Kapernaum f”r
	att s”ka efter Jesus.
006:025 Och d† de funno honom d„r p† andra sidan sj”n, fr†gade de honom:
	˝Rabbi, n„r kom du hit?˝
006:026 Jesus svarade dem och sade: ˝Sannerligen, sannerligen s„ger jag
	eder: I s”ken mig icke d„rf”r att I haven sett tecken, utan
	d„rf”r att I fingen „ta av br”den och bleven m„tta.
006:027 Verken icke f”r att f† den mat som f”rg†s, utan f”r att f† den
	mat som f”rbliver och har med sig evigt liv, den som
	M„nniskosonen skall giva eder; ty honom har Fadern, Gud sj„lv,
	l†tit undf† sitt insegel.˝
006:028 D† sade de till honom: ˝Vad skola vi g”ra f”r att utf”ra Guds
	g„rningar?˝
006:029 Jesus svarade och sade till dem: ˝Detta „r Guds g„rning, att I
	tron p† den han har s„nt.˝
006:030 De sade till honom: ˝Vad f”r tecken g”r du d†?  L†t oss se n†got
	tecken, s† att vi kunna tro dig.  Vilken g„rning utf”r du?
006:031 V†ra f„der fingo „ta manna i ”knen, s†som det „r skrivet: 'Han
	gav dem br”d fr†n himmelen att „ta.'˝
006:032 D† svarade Jesus dem: ˝Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder:
	Det „r icke Moses som har givit eder br”det fr†n himmelen, men
	det „r min Fader som giver eder det r„tta br”det fr†n himmelen.
006:033 Ty Guds br”d „r det br”d som kommer ned fr†n himmelen och giver
	v„rlden liv.˝
006:034 D† sade de till honom: ˝Herre, giv oss alltid det br”det.˝
006:035 Jesus svarade: ˝Jag „r livets br”d.  Den som kommer till mig, han
	skall aldrig hungra, och den som tror p† mig, han skall aldrig
	t”rsta.
006:036 Men det „r s†som jag har sagt eder: fast„n I haven sett mig,
	tron I dock icke.
006:037 Allt vad min Fader giver mig, det kommer till mig; och den som
	kommer till mig, honom skall jag sannerligen icke kasta ut.
006:038 Ty jag har kommit ned fr†n himmelen, icke f”r att g”ra min
	vilja, utan f”r att g”ra dens vilja, som har s„nt mig.
006:039 Och detta „r dens vilja, som har s„nt mig, att jag icke skall
	l†ta n†gon enda g† f”rlorad av dem som han har givit mig, utan
	att jag skall l†ta dem uppst† p† den yttersta dagen.
006:040 Ja, detta „r min Faders vilja, att var och en som ser Sonen och
	tror p† honom, han skall hava evigt liv, och att jag skall l†ta
	honom uppst† p† den yttersta dagen.˝
006:041 D† knorrade judarna ”ver honom, d„rf”r att han hade sagt: ˝Jag
	„r det br”d som har kommit ned fr†n himmelen.˝
006:042 Och de sade: ˝Žr denne icke Jesus, Josefs son, vilkens fader och
	moder vi k„nna?  Huru kan han d† s„ga: 'Jag har kommit ned fr†n
	himmelen'?˝
006:043 Jesus svarade och sade till dem: ˝Knorren icke eder emellan.
006:044 Ingen kan komma till mig, om icke Fadern, som har s„nt mig,
	drager honom; och jag skall l†ta honom uppst† p† den yttersta
	dagen.
006:045 Det „r skrivet hos profeterna: 'De skola alla hava f†tt l„rdom
	av Gud.'  Var och en som har lyssnat till Fadern och l„rt av
	honom, han kommer till mig.
006:046 Icke som om n†gon skulle hava sett Fadern, utom den som „r fr†n
	Gud; han har sett Fadern.
006:047 Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder: Den som tror, han har
	evigt liv.
006:048 Jag „r livets br”d.
006:049 Edra f„der †to manna i ”knen, och de dogo.
006:050 Men med det br”d som kommer ned fr†n himmelen „r det s†, att om
	n†gon „ter d„rav, s† skall han icke d”.
006:051 Jag „r det levande br”det som har kommit ned fr†n himmelen.  Om
	n†gon „ter av det br”det, s† skall han leva till evig tid.  Och
	det br”d som jag skall giva „r mitt k”tt; och jag giver det, f”r
	att v„rlden skall leva.˝
006:052 D† tvistade judarna med varandra och sade: ˝Huru skulle denne
	kunna giva oss sitt k”tt att „ta?˝
006:053 Jesus sade d† till dem: ˝Sannerligen, sannerligen s„ger jag
	eder: Om I icke „ten M„nniskosonens k”tt och dricken hans blod,
	s† haven I icke liv i eder.
006:054 Den som „ter mitt k”tt och dricker mitt blod, han har evigt liv,
	och jag skall l†ta honom uppst† p† den yttersta dagen.
006:055 Ty mitt k”tt „r sannskyldig mat, och mitt blod „r sannskyldig
	dryck.
006:056 Den som „ter mitt k”tt och dricker mitt blod, han f”rbliver i
	mig, och jag f”rbliver i honom.
006:057 S†som Fadern, han som „r den levande, har s„nt mig, och s†som
	jag lever genom Fadern, s† skall ock den som „ter mig leva genom
	mig.
006:058 S† „r det med det br”d som har kommit ned fr†n himmelen.  Det „r
	icke s†som det f„derna fingo „ta, vilka sedan dogo; den som „ter
	detta br”d, han skall leva till evig tid.˝
006:059 Detta sade han, n„r han undervisade i synagogan i Kapernaum.
006:060 M†nga av hans l„rjungar, som h”rde detta, sade d†: ˝Detta „r ett
	h†rt tal; vem st†r ut med att h”ra p† honom?˝
006:061 Men Jesus visste inom sig att hans l„rjungar knorrade ”ver
	detta; och han sade till dem: ˝Žr detta f”r eder en st”testen?
006:062 Vad skolen I d† s„ga, om I f†n se M„nniskosonen uppstiga dit d„r
	han f”rut var?  --
006:063 Det „r anden som g”r levande; k”ttet „r till intet gagneligt.  De
	ord som jag har talat till eder „ro ande och „ro liv.
006:064 Men bland eder finnas n†gra som icke tro.˝  Jesus visste n„mligen
	fr†n begynnelsen vilka de voro som icke trodde, s† ock vilken
	den var som skulle f”rr†da honom.
006:065 Och han tillade: ˝F”rdenskull har jag sagt eder att ingen kan
	komma till mig, om det icke bliver honom givet av Fadern.˝
006:066 F”r detta tals skull drogo sig m†nga av hans l„rjungar tillbaka,
	s† att de icke l„ngre vandrade med honom.
006:067 D† sade Jesus till de tolv: ˝Icke viljen v„l ocks† I g† bort?˝
006:068 Simon Petrus svarade honom: ˝Herre, till vem skulle vi g†?  Du
	har det eviga livets ord,
006:069 och vi tro och f”rst† att du „r Guds helige.˝
006:070 Jesus svarade dem: ˝Har icke jag sj„lv utvalt eder, I tolv?  Och
	likv„l „r en av eder en dj„vul.˝
006:071 Detta sade han om Judas, Simon Iskariots son; ty det var denne
	som skulle f”rr†da honom, och han var en av de tolv.
007:001 D„refter vandrade Jesus omkring i Galileen, ty i Judeen ville
	han icke vandra omkring, d† nu judarna stodo efter att d”da
	honom.
007:002 Men judarnas l”vhyddoh”gtid var nu n„ra.
007:003 D† sade hans br”der till honom: ˝Begiv dig h„rifr†n och g† till
	Judeen, s† att ocks† dina l„rjungar f† se de g„rningar som du
	g”r.
007:004 Ty ingen som vill vara k„nd bland m„nniskor utf”r sitt verk i
	hemlighet.  D† du nu g”r s†dana g„rningar, s† tr„d ”ppet fram f”r
	v„rlden.˝
007:005 Det var n„mligen s†, att icke ens hans br”der trodde p† honom.
007:006 D† sade Jesus till dem: ˝Min tid „r „nnu icke kommen, men f”r
	eder „r tiden alltid l„glig.
007:007 V„rlden kan icke hata eder, men mig hatar hon, eftersom jag
	vittnar om henne, att hennes g„rningar „ro onda.
007:008 G†n I upp till h”gtiden; jag „r icke stadd p† v„g upp till denna
	h”gtid, ty min tid „r „nnu icke fullbordad.˝
007:009 Detta sade han till dem och stannade s† kvar i Galileen.
007:010 Men n„r hans br”der hade g†tt upp till h”gtiden, d† gick ocks†
	han ditupp, dock icke ”ppet, utan likasom i hemlighet.
007:011 Och judarna s”kte efter honom under h”gtiden och sade: ˝Var „r
	han?˝
007:012 Och bland folket talades i tysthet mycket om honom.  Somliga
	sade: ˝Han „r en r„ttsinnig man˝, men andra sade: ˝Nej, han
	f”rvillar folket.˝
007:013 Dock talade ingen ”ppet om honom, av fruktan f”r judarna.

007:014 Men n„r redan halva h”gtiden var f”rliden, gick Jesus upp i
	helgedomen och undervisade.
007:015 D† f”rundrade sig judarna och sade: ˝Varifr†n har denne sin
	l„rdom, han som icke har f†tt undervisning?˝
007:016 Jesus svarade dem och sade: ˝Min l„ra „r icke min, utan hans som
	har s„nt mig.
007:017 Om n†gon vill g”ra hans vilja, s† skall han f”rst† om denna l„ra
	„r fr†n Gud, eller om jag talar av mig sj„lv.
007:018 Den som talar av sig sj„lv, han s”ker sin egen „ra; men den som
	s”ker dens „ra, som har s„nt honom, han „r sannf„rdig, och
	or„ttf„rdighet finnes icke i honom.  --
007:019 Har icke Moses givit eder lagen?  Och likv„l fullg”r ingen av
	eder lagen.  Varf”r st†n I efter att d”da mig?˝
007:020 Folket svarade: ˝Du „r besatt av en ond ande.  Vem st†r efter
	att d”da dig?˝
007:021 Jesus svarade och sade till dem: ˝En g„rning allenast gjorde
	jag, och alla f”rundren I eder ”ver den.
007:022 Moses har givit eder omsk„relsen -- icke som om den vore ifr†n
	Moses, ty den „r ifr†n f„derna -- och s† omsk„ren I m„nniskor
	ocks† p† en sabbat.
007:023 Om nu en m„nniska undf†r omsk„relsen p† en sabbat, f”r att
	Moses' lag icke skall g”ras om intet, huru kunnen I d† vredgas
	p† mig, d„rf”r att jag p† en sabbat gjorde en m„nniska hel och
	frisk?
007:024 D”men icke efter skenet, utan d”men en r„tt dom.˝

007:025 D† sade n†gra av folket i Jerusalem: ˝Žr det icke denne som de
	st† efter att d”da?
007:026 Och „nd† f†r han tala fritt, utan att de s„ga n†got till
	honom.  Hava d† r†dsherrarna verkligen blivit f”rvissade om att
	denne „r Messias?
007:027 Dock, denne k„nna vi, och vi veta varifr†n han „r; men n„r
	Messias kommer, k„nner ingen varifr†n han „r.˝
007:028 D† sade Jesus med h”g r”st, d„r han undervisade i helgedomen:
	˝Jav„l, I k„nnen mig, och I veten varifr†n jag „r.  Likv„l har
	jag icke kommit av mig sj„lv, men han som har s„nt mig „r en som
	verkligen har myndighet att s„nda, han som I icke k„nnen.
007:029 Men jag k„nner honom, ty fr†n honom „r jag kommen, och han har
	s„nt mig.˝
007:030 D† ville de gripa honom; dock kom ingen med sin hand vid honom,
	ty hans stund var „nnu icke kommen.
007:031 Men m†nga av folket trodde p† honom, och de sade: ˝Icke skall
	v„l Messias, n„r han kommer, g”ra flera tecken „n denne har
	gjort?˝

007:032 S†dant fingo faris‚erna h”ra folket i tysthet tala om honom.  D†
	s„nde ”verstepr„sterna och faris‚erna ut r„ttstj„nare f”r att
	gripa honom.
007:033 Men Jesus sade: ˝Žnnu en liten tid „r jag hos eder; sedan g†r
	jag bort till honom som har s„nt mig.
007:034 I skolen d† s”ka efter mig, men I skolen icke finna mig, och d„r
	jag „r, dit kunnen I icke komma.˝
007:035 D† sade judarna till varandra: ˝Vart t„nker denne g†, eftersom
	vi icke skola kunna finna honom?  M†nne han t„nker g† till dem
	som bo kringspridda bland grekerna?  T„nker han d† undervisa
	grekerna?
007:036 Vad betyder det ord som han sade: 'I skolen s”ka efter mig, men
	I skolen icke finna mig, och d„r jag „r, dit kunnen I icke
	komma'?˝

007:037 P† den sista dagen i h”gtiden, som ock var den f”rn„msta, stod
	Jesus d„r och ropade och sade: ˝Om n†gon t”rstar, s† komme han
	till mig och dricke.
007:038 Den som tror p† mig, av hans innersta skola str”mmar av levande
	vatten flyta fram, s†som skriften s„ger.˝
007:039 Detta sade han om Anden, vilken de som trodde p† honom skulle
	undf†; ty ande var d† „nnu icke given, eftersom Jesus „nnu icke
	hade blivit f”rh„rligad.
007:040 N†gra av folket, som h”rde dessa ord, sade d†: ˝Denne „r
	f”rvisso Profeten.˝
007:041 Andra sade: ˝Han „r Messias.˝  Andra †ter sade: ˝Icke kommer v„l
	Messias fr†n Galileen?
007:042 S„ger icke skriften att Messias skall komma av Davids s„d och
	fr†n den lilla staden Betlehem, d„r David bodde?
007:043 S† uppstodo f”r hans skull stridiga meningar bland folket,
007:044 och somliga av dem ville gripa honom; dock kom ingen med sin
	hand vid honom.

007:045 N„r sedan r„ttstj„narna kommo tillbaka till ”verstepr„sterna och
	faris‚erna, fr†gade dessa dem: ˝Varf”r haven I icke f”rt honom
	hit?˝
007:046 Tj„narna svarade: ˝Aldrig har n†gon m„nniska talat, som den
	mannen talar.˝
007:047 D† svarade faris‚erna dem: ˝Haven nu ocks† I blivit f”rvillade?
007:048 Har d† n†gon av r†dsherrarna trott p† honom?  Eller n†gon av
	faris‚erna?
007:049 Nej; men detta folk, som icke k„nner lagen, det „r f”rbannat.
007:050 D† sade Nikodemus till dem, han som f”rut hade bes”kt honom,
	och som sj„lv var en av dem:
007:051 ˝Icke d”mer v„l v†r lag n†gon, utan att man f”rst har f”rh”rt
	honom och utr”nt vad han f”rehar?˝
007:052 De svarade och sade till honom: ˝Kanske ocks† du „r fr†n
	Galileen?  Rannsaka, s† skall du finna att ingen profet kommer
	fr†n Galileen.˝

008:053 [Och de gingo hem, var och en till sitt.


008:001 Och Jesus gick ut till Oljeberget.

008:002 Men i dagbr„ckningen kom han †ter till helgedomen.
008:003 D† f”rde ”verstepr„sterna och faris‚erna dit en kvinna som hade
	blivit betr„dd med „ktenskapsbrott; och n„r de hade lett henne
	fram,
008:004 sade de till honom: ˝M„stare, denna kvinna har p† bar g„rning
	blivit betr„dd med „ktenskapsbrott.
008:005 Nu bjuder Moses i lagen att s†dana skola stenas.  Vad s„ger d†
	du?˝
008:006 Detta sade de f”r att sn„rja honom, p† det att de skulle f†
	n†got att anklaga honom f”r.  D† b”jde Jesus sig ned och skrev
	med fingret p† jorden.
008:007 Men n„r de stodo fast vid sin fr†ga, reste han sig upp och sade
	till dem: ˝Den av eder som „r utan synd, han kaste f”rsta stenen
	p† henne.˝
008:008 Sedan b”jde han sig †ter ned och skrev p† jorden.
008:009 N„r de h”rde detta, gingo de ut, den ene efter den andre,
	f”rst de „ldsta, och Jesus blev l„mnad allena med kvinnan, som
	stod d„r kvar.
008:010 D† s†g Jesus upp och sade till kvinnan: ˝Var „ro de andra?  Har
	ingen d”mt dig?˝
008:011 Hon svarade: ˝Herre, ingen.˝  D† sade han till henne: ˝Icke
	heller jag d”mer dig.  G†, och synda icke h„refter.˝]

008:012 Źter talade Jesus till dem och sade: ˝Jag „r v„rldens ljus; den
	som f”ljer mig, han skall f”rvisso icke vandra i m”rkret, utan
	skall hava livets ljus.˝
008:013 D† sade faris‚erna till honom: ˝Du vittnar om dig sj„lv; ditt
	vittnesb”rd g„ller icke.˝
008:014 Jesus svarade och sade till dem: ˝Om jag „n vittnar om mig
	sj„lv, s† g„ller dock mitt vittnesb”rd, ty jag vet varifr†n jag
	har kommit, och vart jag g†r; men I veten icke varifr†n jag
	kommer, eller vart jag g†r.
008:015 I d”men efter k”ttet; jag d”mer ingen.
008:016 Och om jag „n d”mer, s† „r min dom en r„tt dom, ty jag „r d„rvid
	icke ensam, utan med mig „r han som har s„nt mig.
008:017 I eder lag „r ju ock skrivet att vad tv† m„nniskor vittna, det
	g„ller s†som sant.
008:018 H„r „r nu jag som vittnar om mig; om mig vittnar ocks† Fadern,
	som har s„nt mig.
008:019 D† sade de till honom: ˝Var „r d† din Fader?˝  Jesus svarade: ˝I
	k„nnen varken mig eller min Fader.  Om I k„nden mig, s† k„nden I
	ock min Fader.˝
008:020 Det var p† det st„lle d„r offerkistorna stodo som han talade
	dessa ord, medan han undervisade i helgedomen; men ingen bar
	hand p† honom, ty hans stund var „nnu icke kommen.

008:021 Źter sade han till dem: ˝Jag g†r bort, och I skolen d† s”ka
	efter mig; men I skolen d” i eder synd.  Dig jag g†r, dit kunnen
	I icke komma.˝
008:022 D† sade judarna: ˝Icke vill han v„l dr„pa sig sj„lv, eftersom
	han s„ger: 'Dit jag g†r, dit kunnen I icke komma'?˝
008:023 Men han svarade dem: ˝I „ren h„rnedifr†n, jag „r ovanifr†n; I
	„ren av denna v„rlden, jag „r icke av denna v„rlden.
008:024 D„rf”r sade jag till eder att I skullen d” i edra synder; ty om
	I icke tron att jag „r den jag „r, s† skolen I d” i edra
	synder.˝
008:025 D† fr†gade de honom: ˝Vem „r du d†?˝  Jesus svarade dem: ˝Det som
	jag redan fr†n begynnelsen har uttalat f”r eder.
008:026 Mycket har jag „nnu att tala och att d”ma i fr†ga om eder.  Men
	han som har s„nt mig „r sannf„rdig, och vad jag har h”rt av
	honom, det talar jag ut inf”r v„rlden.˝
008:027 Men de f”rstodo icke att det var om Fadern som han talade till
	dem.

008:028 D† sade Jesus: ˝N„r I haven upph”jt M„nniskosonen, d† skolen I
	f”rsta att jag „r den jag „r, och att jag icke g”r n†got av mig
	sj„lv, utan talar detta s†som Fadern har l„rt mig.
008:029 Och han som har s„nt mig „r med mig; han har icke l„mnat mig
	allena, eftersom jag alltid g”r vad honom behagar.˝
008:030 N„r han talade detta, kommo m†nga till tro p† honom.
008:031 D† sade Jesus till de judar som hade satt tro till honom: ˝Om I
	f”rbliven i mitt ord, s† „ren I i sanning mina l„rjungar;
008:032 Och I skolen d† f”rst† sanningen, och sanningen skall g”ra eder
	fria.˝
008:033 De svarade honom: ˝Vi „ro Abrahams s„d och hava aldrig varit
	tr„lar under n†gon.  Huru kan du d† s„ga: 'I skolen bliva fria'?˝
008:034 Jesus svarade dem: ˝Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder: Var
	och en som g”r synd, han „r syndens tr„l.
008:035 Men tr„len f†r icke f”rbliva i huset f”r alltid; sonen f†r
	f”rbliva d„r f”r alltid.
008:036 Om nu Sonen g”r eder fria, s† bliven i verkligen fria.
008:037 Jag vet att I „ren Abrahams s„d; men I st†n efter att d”da mig,
	eftersom mitt ord icke f†r n†gon ing†ng i eder.
008:038 Jag talar vad jag har sett hos min Fader; s† g”ren ock I vad I
	haven h”rt av eder fader.˝
008:039 De svarade och sade till honom: ˝V†r fader „r ju Abraham.˝  Jesus
	svarade till dem: ˝Žren I Abrahams barn, s† g”ren ock Abrahams
	g„rningar.
008:040 Men nu st†n I efter att d”da mig, en man som har sagt eder
	sanningen, s†som jag har h”rt den av Gud.  S† handlade icke
	Abraham.
008:041 Nej, I g”ren eder faders g„rningar.˝  De sade till honom: ˝Vi „ro
	icke f”dda i „ktenskapsbrott.  Vi hava Gud till fader och ingen
	annan.˝
008:042 Jesus svarade dem: ˝Vore Gud eder fader, s† „lskaden I ju mig,
	ty fr†n Gud har jag utg†tt, och fr†n honom „r jag kommen.  Ja,
	jag har icke kommit av mig sj„lv, utan det „r han som har s„nt
	mig.
008:043 Varf”r fatten I d† icke vad jag talar?  Jo, d„rf”r att I icke
	'st†n ut med' att h”ra p† mitt ord.
008:044 I haven dj„vulen till eder fader, och vad eder fader har beg„r
	till, det viljen i g”ra.  Han har varit en mandr†pare fr†n
	begynnelsen, och i sanningen st†r han icke, ty sanning finnes
	icke i honom.  N„r han talar l”gn, d† talar han av sitt eget, ty
	han „r en l”gnare, ja, l”gnens fader.
008:045 Men mig tron I icke, just d„rf”r att jag talar sanning.
008:046 Vilken av eder kan ”verbevisa mig om n†gon synd?  Om jag allts†
	talar sanning, varf”r tron I mig d† icke?
008:047 Den som „r av Gud, han lyssnar till Guds ord; och det „r d„rf”r
	att I icke „ren av Gud som I icke lyssnen d„rtill.
008:048 Judarna svarade och sade till honom: ˝Hava vi icke r„tt, d† vi
	s„ga att du „r en samarit och „r besatt av en ond ande?˝
008:049 Jesus svarade: ˝Jag „r icke besatt av n†gon ond ande; fastmer
	hedrar jag min Fader.  I †ter skymfen mig.
008:050 Men jag s”ker icke min egen „ra; en finnes dock som s”ker den
	och som d”mer.
008:051 Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder: Den som h†ller mitt
	ord, han skall aldrig n†gonsin se d”den.˝
008:052 Judarna sade till honom: ˝Nu f”rst† vi att du „r besatt av en
	ond ande.  Abraham har d”tt, s† ock profeterna, och likv„l s„ger
	du: 'Den som h†ller mitt ord, han skall aldrig n†gonsin smaka
	d”den.'
008:053 Icke „r v„l du f”rmer „n v†r Fader Abraham?  Och han har ju
	d”tt.  Profeterna hava ocks† d”tt.  Till vem g”r du d† dig
	sj„lv?˝
008:054 Jesus svarade: ˝Om jag sj„lv ville skaffa mig „ra, s† vore min
	„ra intet; men det „r min Fader som f”rl„nar mig „ra, han som I
	s„ger vara eder Gud.
008:055 Dock, I haven icke l„rt k„nna honom, men jag k„nner honom; och
	om jag sade att jag icke k„nde honom, s† bleve jag en l”gnare
	likasom I; men jag k„nner honom och h†ller hans ord.
008:056 Abraham, eder fader, fr”jdade sig ”ver att han skulle f† se min
	dag.  Han fick se den och blev glad.˝
008:057 D† sade judarna till honom: ˝Femtio †r gammal „r du icke „nnu,
	och Abraham har du sett!˝
008:058 Jesus sade till dem: ˝Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder:
	F”rr„n Abraham blev till, „r jag.˝
008:059 D† togo de upp stenar f”r att kasta p† honom.  Men Jesus g”mde
	sig undan och gick sedan ut ur helgedomen.

009:001 N„r han nu gick v„gen fram, fick han se en man som var f”dd
	blind.
009:002 D† fr†gade hans l„rjungar honom och sade: ˝Rabbi, vilken har
	syndat, denne eller hans f”r„ldrar, s† att han har blivit f”dd
	blind?˝
009:003 Jesus svarade: ˝Det „r varken denne som har syndat eller hans
	f”r„ldrar, utan s† har skett, f”r att Guds g„rningar skulle
	uppenbaras p† honom.
009:004 Medan dagen varar, m†ste vi g”ra dens g„rningar, som har s„nt
	mig; natten kommer, d† ingen kan verka.
009:005 S† l„nge jag „r i v„rlden, „r jag v„rldens ljus.˝
009:006 N„r han hade sagt detta, spottade han p† jorden och gjorde en
	deg av spotten och lade degen p† mannens ”gon
009:007 och sade till honom: ˝G† bort och tv† dig i dammen Siloam˝ (det
	betyder uts„nd).  Mannen gick d† dit och tv†dde sig; och n„r han
	kom igen, kunde han se.
009:008 D† sade grannarna och andra som f”rut hade sett honom s†som
	tiggare: ˝Žr detta icke den man som att och tiggde?˝
009:009 Somliga svarade: ˝Det „r han.˝  Andra sade: ˝Nej, men han „r lik
	honom.˝  Sj„lv sade han: ˝Jag „r den mannen.˝
009:010 Och de fr†gade honom: ˝Huru blevo d† dina ”gon ”ppnade?˝
009:011 Han svarade: ˝Den man som heter Jesus gjorde en deg och smorde
	d„rmed mina ”gon och sade till mig: 'G† bort till Siloam och tv†
	dig.'  Jag gick d† dit och tv†dde mig, och s† fick jag min syn.˝
009:012 De fr†gade honom: ˝Var „r den mannen?˝  Han svarade: ˝Det vet jag
	icke.˝
009:013 D† f”rde de honom, mannen som f”rut hade varit blind, bort till
	faris‚erna.
009:014 Och det var sabbat den dag d† Jesus gjorde degen och ”ppnade
	hans ”gon.
009:015 N„r nu j„mv„l faris‚erna i sin ordning fr†gade honom huru han
	hade f†tt sin syn, svarade han dem: ˝Han lade en deg p† mina
	”gon, och jag fick tv† mig, och nu kan jag se.˝
009:016 D† sade n†gra av faris‚erna: ˝Den mannen „r icke fr†n Gud,
	eftersom han icke h†ller sabbaten.˝  Andra sade: ˝Huru skulle
	n†gon som „r en syndare kunna g”ra s†dana tecken?˝  S† funnos
	bland dem stridiga meningar.
009:017 D† fr†gade de †ter den blinde: ˝Vad s„ger du sj„lv om honom, d†
	det ju var dina ”gon han ”ppnade?˝  Han svarade: ˝En profet „r
	han.˝
009:018 Men judarna trodde icke att han hade varit blind och f†tt sin
	syn, f”rr„n de hade kallat till sig mannen f”r„ldrar, hans som
	hade f†tt sin syn.
009:019 Dem fr†gade de och sade: ˝Žr detta eder son, den som I s„gen
	vara f”dd blind?  Huru kommer det d† till, att han nu kan se?˝
009:020 D† svarade han f”r„ldrar och sade: ˝Att denne „r v†r son, och
	att han f”ddes blind, det veta vi.
009:021 Men huru han nu kan se, det veta vi icke, ej heller veta vi vem
	som har ”ppnat hans ”gon.  Fr†gen honom sj„lv; han „r gammal
	nog, han m† sj„lv tala f”r sig.˝
009:022 Detta sade hans f”r„ldrar, d„rf”r att de fruktade judarna; ty
	judarna hade redan kommit ”verens om att den som bek„nde Jesus
	vara Messias, han skulle utst”tas ur synagogan.
009:023 D„rf”r var det som hans f”r„ldrar sade: ˝Han „r gammal nog;
	fr†gen honom sj„lv.˝
009:024 D† kallade de f”r andra g†ngen till sig mannen som hade varit
	blind och sade till honom: ˝S„g nu sanningen, Gud till pris.  Vi
	veta att denne man „r en syndare.˝
009:025 Han svarade: ˝Om han „r en syndare vet jag icke; ett vet jag:
	att jag, som var blind, nu kan se.˝
009:026 D† fr†gade de honom: ˝Vad gjorde han med dig?  P† vad s„tt
	”ppnade han dina ”gon?˝
009:027 Han svarade dem: ˝Jag har ju redan sagt eder det, men I h”rden
	icke p† mig.  Varf”r viljen I d† †ter h”ra det?  Kanske viljen
	ocks† I bliva hans l„rjungar?˝
009:028 D† bannade de honom och sade: ˝Du „r sj„lv hans l„rjunge; vi „ro
	Moses' l„rjungar.
009:029 Till Moses har Gud talat, det veta vi; men varifr†n denne „r,
	det veta vi icke.˝
009:030 Mannen svarade och sade till dem: ˝Ja, d„ri ligger det
	f”runderliga, att I icke veten varifr†n han „r, och „nd† har han
	”ppnat mina ”gon.
009:031 Vi veta ju att Gud icke h”r syndare, men ocks† att om n†gon „r
	gudfruktig och g”r hans vilja, d† h”r han honom.
009:032 Aldrig f”rut har man h”rt att n†gon har ”ppnat ”gonen p† en som
	f”ddes blind.
009:033 Vore denne icke fr†n Gud, s† kunde han intet g”ra.˝
009:034 De svarade och sade till honom: ˝Du „r hel och h†llen f”dd i
	synd, och du vill undervisa oss!˝  Och s† drevo de ut honom.
009:035 Jesus fick sedan h”ra att de hade drivit ut honom, och n„r han
	s† tr„ffade honom, sade han: ˝Tror du p† M„nniskosonen?˝
009:036 Han svarade och sade: ˝Herre, vem „r han d†?  S„g mig det, s† att
	jag kan tro p† honom.˝
009:037 Jesus sade till honom: ˝Du har sett honom; det „r han som talar
	med dig.˝
009:038 D† sade han: ˝Herre, jag tror.˝  Och han f”ll ned f”r honom.
009:039 Och Jesus sade: ˝Till en dom har jag kommit hit i v„rlden, f”r
	att de som icke se skola varda seende, och f”r att de som se
	skola varda blinda.˝
009:040 N„r n†gra faris‚er som voro i hans n„rhet h”rde detta, sade de
	till honom: ˝Žro d† kanske ocks† vi blinda?˝
009:041 Jesus svarade dem: ˝Voren I blinda, s† haden I icke synd.  Men nu
	s„gen I: 'Vi se', d„rf”r st†r eder synd kvar.˝
010:001 ˝Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder: Den som icke g†r in i
	f†rahuset genom d”rren, utan stiger in n†gon annan v„g, han „r
	en tjuv och en r”vare.
010:002 Men den som g†r in genom d”rren, han „r f†rens herde.
010:003 F”r honom ”ppnar d”rrvaktaren, och f†ren lyssna till hans r”st,
	och han kallar sina f†r vid namn och f”r dem ut.
010:004 Och n„r han har sl„ppt ut alla sina f†r, g†r han framf”r dem,
	och f†ren f”lja honom, ty de k„nna hans r”st.
010:005 Men en fr„mmande f”lja de alls icke, utan fly bort ifr†n honom,
	ty de k„nna icke de fr„mmandes r”st.˝
010:006 S† talade Jesus till dem i f”rt„ckta ord; men de f”rstodo icke
	vad det var som han talade till dem.
010:007 Źter sade Jesus till dem: ˝Sannerligen, sannerligen s„ger jag
	eder: Jag „r d”rren in till f†ren.
010:008 Alla de som hava kommit f”re mig „ro tjuvar och r”vare, men
	f†ren hava icke lyssnat till dem.
010:009 Jag „r d”rren; den som g†r in genom mig, han skall bliva fr„lst,
	och han skall f† g† ut och in och skall finna bete.
010:010 Tjuven kommer allenast f”r att stj„la och slakta och
	f”rg”ra.  Jag har kommit, f”r att de skola hava liv och hava ”ver
	nog.
010:011 Jag „r den gode herden.  En god herde giver sitt liv f”r f†ren.
010:012 Men den som „r lejd och icke „r herden sj„lv, n„r han, den som
	f†ren icke tillh”ra, ser ulven komma, d† ”vergiver han f†ren och
	flyr, och ulven r”var bort dem och f”rskingrar dem.
010:013 Han „r ju lejd och fr†gar icke efter f†ren.
010:014 Jag „r den gode herden, och jag k„nner mina f†r, och mina f†r
	k„nna mig,
010:015 s†som Fadern k„nner mig, och s†som jag k„nner Fadern; och jag
	giver mitt liv f”r f†ren.
010:016 Jag har ock andra f†r, som icke h”ra till detta f†rahus; ocks†
	dem m†ste jag draga till mig, och de skola lyssna till min
	r”st.  S† skall det bliva en hjord och en herde.
010:017 D„rf”r „lskar Fadern mig, att jag giver mitt liv -- f”r att
	sedan taga igen det.
010:018 Ingen tager det ifr†n mig, utan jag giver det av fri vilja.  Jag
	har makt att giva det, och jag har makt att taga igen det.  Det
	budet har jag f†tt av min Fader.˝
010:019 F”r dessa ords skull uppstodo †ter stridiga meningar bland
	judarna.
010:020 M†nga av dem sade: ˝Han „r besatt av en ond ande och „r fr†n
	sina sinnen.  Varf”r h”ren I p† honom?˝
010:021 Andra †ter sade: ˝S†dana ord talar icke den som „r besatt.  Icke
	kan v„l en ond ande ”ppna blindas ”gon?˝

010:022 D„refter inf”ll tempelinvigningens h”gtid i Jerusalem.  Det var
	nu vinter,
010:023 och Jesus gick fram och †ter i Salomos pelarg†ng i helgedomen.
010:024 D† samlade sig judarna omkring honom och sade till honom: ˝Huru
	l„nge vill du h†lla oss i ovisshet?  Om du „r Messias, s† s„g oss
	det ”ppet.˝
010:025 Jesus svarade dem: ˝Jag har sagt eder det, men I tron mig
	icke.  De g„rningar som jag g”r i min Faders namn, de vittna om
	mig.
010:026 Men I tron mig icke, ty I „ren icke av mina f†r.
010:027 Mina f†r lyssna till min r”st, och jag k„nner dem, och de f”lja
	mig.
010:028 Och jag giver dem evigt liv, och de skola aldrig n†gonsin
	f”rg†s, och ingen skall rycka dem ur min hand.
010:029 Min Fader, som har givit mig dem, „r st”rre „n alla, och ingen
	kan rycka dem ur min Faders hand.
010:030 Jag och Fadern „ro ett.˝

010:031 D† togo judarna †ter upp stenar f”r att stena honom.
010:032 Men Jesus sade till dem: ˝M†nga goda g„rningar, som komma fr†n
	min Fader, har jag l†tit eder se.  F”r vilken av dessa g„rningar
	„r det som I viljen stena mig?˝
010:033 Judarna svarade honom: ˝Det „r icke f”r n†gon god g„rnings skull
	som vi vilja stena dig, utan d„rf”r att du h„dar och g”r dig
	sj„lv till Gud, du som „r en m„nniska.˝
010:034 Jesus svarade dem: ˝Det „r ju s† skrivet i eder lag: 'Jag har
	sagt att I „ren gudar'.
010:035 Om han nu har kallat f”r gudar dem som Guds ord kom till -- och
	skriften kan ju icke bliva om intet --
010:036 huru kunnen d† I, p† den grund att jag har sagt mig vara Guds
	Son, anklaga mig f”r h„delse, mig som Fadern har helgat och s„nt
	i v„rlden?
010:037 G”r jag icke min Faders g„rningar, s† tron mig icke.
010:038 Men g”r jag dem, s† tron g„rningarna, om I „n icke tron mig; d†
	skolen I fatta och f”rst† att Fadern „r i mig, och att jag „r i
	Fadern.˝
010:039 D† ville de †ter gripa honom, men han gick sin v„g, undan deras
	h„nder.
010:040 Sedan begav han sig †ter bort till det st„lle p† andra sidan
	Jordan, d„r Johannes f”rst hade d”pt, och stannade kvar d„r.
010:041 Och m†nga kommo till honom.  Och de sade: ˝V„l gjorde Johannes
	intet tecken, men allt vad Johannes sade om denne var sant.˝
010:042 Och m†nga kommo d„r till tro p† honom.
011:001 Och en man vid namn Lasarus l†g sjuk; han var fr†n Betania, den
	by d„r Maria och hennes syster Marta bodde.
011:002 Det var den Maria som smorde Herren med sm”rjelse och torkade
	hans f”tter med sitt h†r.  Och nu l†g hennes broder Lasarus
	sjuk.
011:003 D† s„nde systrarna bud till Jesus och l„to s„ga: ˝Herre, se, han
	som du har s† k„r ligger sjuk.˝
011:004 N„r Jesus h”rde detta, sade han: ˝Den sjukdomen „r icke till
	d”ds, utan till Guds f”rh„rligande, s† att Guds Son genom den
	bliver f”rh„rligad.˝
011:005 Och Jesus hade Marta och hennes syster och Lasarus k„ra.
011:006 N„r han nu h”rde att denne l†g sjuk, stannade han f”rst tv†
	dagar d„r han var;
011:007 men d„refter sade han till l„rjungarna: ˝L†t oss g† tillbaka
	till Judeen.˝
011:008 L„rjungarna sade till honom: ˝Rabbi, nyligen ville judarna stena
	dig, och †ter g†r du dit?˝
011:009 Jesus svarade: ˝Dagen har ju tolv timmar; den som vandrar om
	dagen, han st”ter sig icke, ty han ser d† denna v„rldens ljus.
011:010 Men den som vandrar om natten, han st”ter sig, ty han har d†
	intet som lyser honom.˝
011:011 Sedan han hade talat detta, sade han ytterligare till dem:
	˝Lasarus, v†r v„n, har somnat in; men jag g†r f”r att v„cka upp
	honom ur s”mnen.˝
011:012 D† sade hans l„rjungar till honom: ˝Herre, sover han, s† bliver
	han frisk igen.˝
011:013 Men Jesus hade talat om hans d”d; de †ter menade att han talade
	om vanlig s”mn.
011:014 D† sade Jesus ”ppet till dem: ˝Lasarus „r d”d.
011:015 Och f”r eder skull, f”r att I skolen tro, gl„der jag mig ”ver
	att jag icke var d„r.  Men l†t oss nu g† till honom.˝
011:016 D† sade Tomas, som kallades Didymus, till de andra l„rjungarna:
	˝L†t oss g† med, f”r att vi m† d” med honom.˝
011:017 N„r s† Jesus kom dit, fann han att den d”de redan hade legat
	fyra dagar i graven.
011:018 Nu l†g Betania n„ra Jerusalem, vid pass femton stadier d„rifr†n,
011:019 och m†nga judar hade kommit till Marta och Maria f”r att tr”sta
	dem i sorgen ”ver deras broder.
011:020 D† nu Maria fick h”ra att Jesus kom, gick hon honom till m”tes;
	men Maria satt kvar hemma.
011:021 Och Marta sade till Jesus: ˝Herre, hade du varit h„r, s† vore
	min broder icke d”d.
011:022 Men jag vet „nd† att allt vad du beder Gud om, det skall Gud
	giva dig.˝
011:023 Jesus sade till henne: ˝Din broder skall st† upp igen.˝
011:024 Marta svarade honom: ˝Jag vet att han skall st† upp, vid
	uppst†ndelsen p† den yttersta dagen.˝
011:025 Jesus svarade till henne: ˝Jag „r uppst†ndelsen och livet.  Den
	som tror p† mig, han skall leva, om han „n d”r;
011:026 och var och en som lever och tror p† mig, han skall aldrig
	n†gonsin d”.  Tror du detta?˝
011:027 Hon svarade honom: ˝Ja, Herre, jag tror att du „r Messias, Guds
	Son, han som skulle komma i v„rlden.˝
011:028 N„r hon hade sagt detta, gick hon bort och kallade p† Maria, sin
	syster, och sade hemligen till henne: ˝M„staren „r h„r och
	kallar dig till sig.˝
011:029 N„r hon h”rde detta, stod hon strax upp och gick †stad till
	honom.
011:030 Men Jesus hade „nnu icke kommit in i byn, utan var kvar p† det
	st„lle d„r Marta hade m”tt honom.
011:031 D† nu de judar, som voro inne i huset hos Maria f”r att tr”sta
	henne, s†go att hon s† hastigt stod upp och gick ut, f”ljde de
	henne, i tanke att hon gick till graven f”r att gr†ta d„r.
011:032 N„r s† Maria kom till det st„lle d„r Jesus var och fick se
	honom, f”ll hon ned f”r hans f”tter och sade till honom: ˝Herre,
	hade du varit d„r, s† vore min broder icke d”d.˝
011:033 D† nu Jesus s†g henne gr†ta och s†g j„mv„l att de judar, som
	hade kommit med henne, gr„to, uppt„ndes han i sin ande och blev
	uppr”rd
011:034 och fr†gade: ˝Var haven I lagt honom?˝  De svarade honom: ˝Herre,
	kom och se.˝  Och Jesus gr„t.
011:035 D† sade judarna: ˝Se huru k„r han hade honom!˝
011:036 Men somliga av dem sade:
011:037 ˝Kunde icke han, som ”ppnade den blindes ”gon, ock hava s† gjort
	att denne icke hade d”tt?˝
011:038 D† uppt„ndes Jesus †ter i sitt innersta och gick bort till
	graven.  Den var urholkad i berget, och en sten l†g framf”r
	ing†ngen.
011:039 Jesus sade: ˝Tagen bort stenen.˝  D† sade den d”des syster Marta
	till honom: ˝Herre, han luktar redan, ty han har varit d”d i
	fyra dygn.˝
011:040 Jesus svarade henne: ˝Sade jag dig icke, att om du trodde,
	skulle du f† se Guds h„rlighet?˝
011:041 D† togo de bort stenen.  Och Jesus lyfte upp sina ”gon och sade:
	˝Fader, jag tackar dig f”r att du har h”rt mig.
011:042 Jag visste ju f”rut att du alltid h”r mig; men f”r folkets
	skull, som st†r h„r omkring, s„ger jag detta, f”r att de skola
	tro att det „r du som har s„nt mig.˝
011:043 N„r han hade sagt detta, ropade han med h”g r”st: ˝Lasarus, kom
	ut.˝
011:044 Och han som hade varit d”d kom ut, med h„nder och f”tter
	inlindade i bindlar och med ansiktet inh”ljt i en duk.  Jesus
	sade till dem: ˝L”sen honom, och l†ten honom g†.˝

011:045 M†nga judar, som hade kommit till Maria och hade sett vad Jesus
	hade gjort, trodde d† p† honom.
011:046 Men n†gra av dem gingo bort till faris‚erna och omtalade f”r dem
	vad Jesus hade gjort.
011:047 D† sammankallade ”verstepr„sterna och faris‚erna en
	r†dsf”rsamling och sade: ˝Vad skola vi taga oss till?  Denne man
	g”r ju m†nga tecken.
011:048 Om vi skola l†ta honom s† fortfara, skola alla tro p† honom, och
	romarna komma d† att taga ifr†n oss b†de land och folk.˝
011:049 Men en av dem, Kaifas, som var ”verstepr„st f”r det †ret, sade
	till dem: ˝I f”rst†n intet,
011:050 och I besinnen icke huru mycket b„ttre det „r f”r eder att en
	man d”r f”r folket, „n att hela folket f”rg†s.˝
011:051 Detta sade han icke av sig sj„lv, utan genom profetisk
	ingivelse, eftersom han var ”verstepr„st f”r det †ret; ty Jesus
	skulle d” f”r folket.
011:052 Ja, icke allenast ˝f”r folket˝; han skulle d” ocks† f”r att
	samla och f”rena Guds f”rskingrade barn.
011:053 Fr†n den dagen var deras beslut fattat att d”da honom.

011:054 S† vandrade d† Jesus icke l„ngre ”ppet bland judarna, utan drog
	sig undan till en stad som hette Efraim, p† landsbygden, i
	n„rheten av ”knen; d„r stannade han kvar med sina l„rjungar.
011:055 Men judarnas p†sk var n„ra, och m†nga beg†vo sig d†, f”re
	p†sken, fr†n landsbygden upp till Jerusalem f”r att helga sig.
011:056 Och de s”kte efter Jesus och sade till varandra, d„r de stodo i
	helgedom: ˝Vad menen I?  Skall han d† alls icke komma till
	h”gtiden?˝
011:057 Och ”verstepr„sterna och faris‚erna hade utf„rdat p†bud om att
	den som finge veta var han fanns skulle giva det till k„nna, f”r
	att de m†tte kunna gripa honom.
012:001 Sex dagar f”re p†sk kom nu Jesus till Betania, d„r Lasarus
	bodde, han som av Jesus hade blivit uppv„ckt fr†n de d”da.
012:002 D„r gjorde man d† f”r honom ett g„stabud, och Marta betj„nade
	dem, men Lasarus var en av dem som l†go till bords j„mte honom.
012:003 D† tog Maria ett sk†lpund sm”rjelse av dyrbar „kta nardus och
	smorde d„rmed Jesu f”tter; sedan torkade hon hans f”tter med
	sitt h†r.  Och huset uppfylldes med v„llukt av sm”rjelsen.
012:004 Men Judas Iskariot, en av hans l„rjungar, den som skulle f”rr†da
	honom, sade d†:
012:005 ˝Varf”r s†lde man icke hellre denna sm”rjelse f”r tre hundra
	silverpenningar och gav dessa †t de fattiga?˝
012:006 Detta sade han, icke d„rf”r, att han fr†gade efter de fattiga,
	utan d„rf”r, att han var en tjuv och pl„gade taga vad som lades
	i penningpungen, vilken han hade om hand.
012:007 Men Jesus sade: ˝L†t henne vara; m† hon f† fullg”ra detta f”r
	min begravningsdag.
012:008 De fattiga haven I ju alltid ibland eder, men mig haven I icke
	alltid.˝
012:009 Nu hade det blivit k„nt f”r den stora hopen av judarna att Jesus
	var d„r, och de kommo dit, icke allenast f”r hans skull, utan
	ock f”r att se Lasarus, som han hade uppv„ckt fr†n de d”da.
012:010 D† besl”to ”verstepr„sterna att d”da ocks† Lasarus.
012:011 Ty f”r hans skull gingo m†nga judar bort och trodde p† Jesus.

012:012 N„r dagen d„refter det myckna folk som hade kommit till h”gtiden
	fick h”ra att Jesus var p† v„g till Jerusalem,
012:013 togo de palmkvistar och gingo ut f”r att m”ta honom och ropade:
	  ˝Hosianna!
	  V„lsignad vare han som kommer,
	  i Herrens namn,
	  han som „r Israels konung.˝
012:014 Och Jesus fick sig en †snef†le och satte sig upp p† den, s†som
	det „r skrivet:
012:015   ˝Frukta icke, du dotter Sion.
	  Se, din konung kommer,
	  sittande p† en †sninnas f†le.˝
012:016 Detta f”rstodo hans l„rjungar icke d† strax, men n„r Jesus hade
	blivit f”rh„rligad, d† kommo de ih†g att detta var skrivet om
	honom, och att man hade gjort detta med honom.
012:017 S† gav nu folket honom sitt vittnesb”rd, de som hade varit med
	honom, n„r han kallade Lasarus ut ur graven och uppv„ckte honom
	fr†n de d”da.
012:018 D„rf”r kom ocks† det ”vriga folket emot honom, eftersom de h”rde
	att han hade gjort det tecknet.
012:019 D† sade faris‚erna till varandra: ˝I sen att I alls intet kunnen
	utr„tta; hela v„rlden l”per ju efter honom.˝

012:020 Nu voro d„r ock n†gra greker, av dem som pl„gade fara upp f”r
	att tillbedja under h”gtiden.
012:021 Dessa kommo till Filippus, som var fr†n Betsaida i Galileen, och
	b†do honom och sade: ˝Herre, vi skulle vilja se Jesus.˝
012:022 Filippus gick och sade detta till Andreas; Andreas och Filippus
	gingo och sade det till Jesus.
012:023 Jesus svarade dem och sade: ˝Stunden „r kommen att M„nniskosonen
	skall f”rh„rligas.
012:024 Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder: Om icke vetekornet
	faller i jorden och d”r, s† f”rbliver det ett ensamt korn; men
	om det d”r, s† b„r det mycken frukt.
012:025 Den som „lskar sitt liv, han mister det, men den som hatar sitt
	liv i denna v„rlden, han skall beh†lla det och skall hava evigt
	liv.
012:026 Om n†gon vill tj„na mig, s† f”lje han mig; och d„r jag „r, d„r
	skall ocks† min tj„nare f† vara.  Om n†gon tj„nar mig, s† skall
	min Fader „ra honom.
012:027 Nu „r min sj„l i †ngest; vad skall jag v„l s„ga?  Fader, fr„ls
	mig undan denna stund.  Dock, just d„rf”r har jag kommit till
	denna stund.
012:028 Fader, f”rh„rliga ditt namn.˝  D† kom en r”st fr†n himmelen: ˝Jag
	har redan f”rh„rligat det, och jag skall ytterligare f”rh„rliga
	det.˝
012:029 Folket, som stod d„r och h”rde detta, sade d†: ˝Det var ett
	tord”n.˝  Andra sade: ˝Det var en „ngel som talade med honom.˝
012:030 D† svarade Jesus och sade: ˝Denna r”st kom icke f”r min skull,
	utan f”r eder skull.˝
012:031 Nu g†r en dom ”ver denna v„rlden, nu skall denna v„rldens furste
	utkastas.
012:032 Och n„r jag har blivit upph”jd fr†n jorden, skall jag draga alla
	till mig.˝
012:033 Med dessa ord gav han till k„nna p† vad s„tt han skulle d”.
012:034 D† svarade folket honom: ˝Vi hava h”rt av lagen att Messias
	skall stanna kvar f”r alltid.  Huru kan du d† s„ga att
	M„nniskosonen m†ste bliva upph”jd?  Vad „r v„l detta f”r en
	M„nniskoson?˝
012:035 Jesus sade till dem: ˝Žnnu en liten tid „r ljuset ibland
	eder.  Vandren medan I haven ljuset, p† det att m”rkret icke m†
	f† makt med eder; den som vandrar i m”rkret, han vet ju icke var
	han g†r.
012:036 Tron p† ljuset, medan I haven ljuset, s† att I bliven ljusets
	barn.˝  Detta talade Jesus och gick sedan bort och dolde sig f”r
	dem.
012:037 Men fast„n han hade gjort s† m†nga tecken inf”r dem, trodde de
	icke p† honom.
012:038 Ty det ordet skulle fullbordas, som profeten Esaias s„ger:
	  ˝Herre, vem trodde, vad som predikades f”r oss,
	  och f”r vem var Herrens arm uppenbar?˝
012:039 Allts† kunde de icke tro; Esaias s„ger ju ytterligare:
012:040   ˝Han har f”rblindat deras ”gon
	  och f”rstockat deras hj„rtan,
	  s† att de icke kunna se med sina ”gon
	  eller f”rst† med sina hj„rtan
	  och omv„nda sig och bliva helade av mig.˝
012:041 Detta kunde Esaias s„ga, eftersom han hade sett hans h„rlighet,
	n„r han talade med honom.  --
012:042 Dock funnos j„mv„l bland r†dsherrarna m†nga som trodde p† honom;
	men f”r faris‚ernas skulle ville de icke bek„nna det, f”r att de
	icke skulle bliva utst”tta ur synagogan.
012:043 Ty de skattade h”gre att bliva „rade av m„nniskor „n att bliva
	„rade av Gud.

012:044 Men Jesus sade med h”g r”st: ˝Den som tror p† mig, han tror icke
	p† mig, utan p† honom som har s„nt mig.
012:045 Och den som ser mig, han ser honom som har s„nt mig.
012:046 S†som ett ljus har jag kommit i v„rlden, f”r att ingen av dem
	som tro p† mig skall f”rbliva i m”rkret.
012:047 Om n†gon h”r mina ord, men icke h†ller dem, s† d”mer icke jag
	honom; ty jag har icke kommit f”r att d”ma v„rlden, utan f”r att
	fr„lsa v„rlden.
012:048 Den som f”rkastar mig och icke tager emot mina ord, han har dock
	en domare ”ver sig; det ord som jag har talat, det skall d”ma
	honom p† den yttersta dagen.
012:049 Ty jag har icke talat av mig sj„lv, utan Fadern, som har s„nt
	mig, han har bjudit mig vad jag skall s„ga, och vad jag skall
	tala.
012:050 Och jag vet att hans bud „r evigt liv; d„rf”r, vad jag talar,
	det talar jag s†som Fadern har sagt mig.˝

013:001 F”re p†skh”gtiden h„nde sig detta.  Jesus visste att stunden var
	kommen f”r honom att g† bort ifr†n denna v„rlden till Fadern;
	och s†som han allt hittills hade „lskat sina egna h„r i v„rlden,
	s† gav han dem nu ett yttersta bevis p† sin k„rlek.
013:002 De h”llo nu aftonm†ltid, och dj„vulen hade redan ingivit Judas
	Iskariot, Simons son, i hj„rtat att f”rr†da Jesus.
013:003 Och Jesus visste att Fadern hade givit allt i hans h„nder, och
	att han hade g†tt ut fr†n Gud och skulle g† till Gud.
013:004 Men han stod upp fr†n m†ltiden och lade av sig ”verkl„dnaden och
	tog en linneduk och band den om sig.
013:005 Sedan slog han vatten i ett b„cken och begynte tv† l„rjungarnas
	f”tter och torkade dem med linneduken som han hade bundit om
	sig.
013:006 S† kom han till Simon Petrus.  Denne sade d† till honom: ˝Herre,
	skulle du tv† mina f”tter?˝
013:007 Jesus svarade och sade till honom: ˝Vad jag g”r f”rst†r du icke
	nu, men framdeles skall du fatta det.˝
013:008 Petrus sade till honom: ˝Aldrig n†gonsin skall du tv† mina
	f”tter!˝  Jesus svarade honom: ˝Om jag icke tv†r dig, s† har du
	ingen del med mig.˝
013:009 D† sade Simon Petrus till honom: ˝Herre, icke allenast mina
	f”tter, utan ock h„nder och huvud!˝
013:010 Jesus svarade honom: ˝Den som „r helt tvagen, han beh”ver
	allenast tv† f”tterna; han „r ju i ”vrigt hel och h†llen ren.  S†
	„ren ock I rena -- dock icke alla.˝
013:011 Han visste n„mligen vem det var som skulle f”rr†da honom; d„rf”r
	sade han att de icke alla voro rena.

013:012 Sedan han nu hade tvagit deras f”tter och tagit p† sig
	”verkl„dnaden och †ter lagt sig ned vid bordet, sade han till
	dem:
	  ˝F”rst†n I vad jag har gjort med eder?
013:013 I kallen mig 'M„stare' och 'Herre', och I s„ger r„tt, ty jag „r
	s†.
013:014 Har nu jag, eder Herre och M„stare, tvagit edra f”tter, s† „ren
	ock I pliktiga att tv† varandras f”tter.
013:015 Jag har ju givit eder ett f”red”me, f”r att I skolen g”ra s†som
	jag har gjort mot eder.
013:016 Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder: Tj„naren „r icke f”rmer
	„n sin herre, ej heller s„ndebudet f”rmer „n den som har s„nt
	honom.
013:017 D† I veten detta, saliga „ren I, om I ock g”ren det.
013:018 Jag talar icke om eder alla; jag vet vilka jag har utvalt.  Men
	detta skriftens ord skulle ju fullbordas:
	  'Den som †t mitt br”d,
	  han lyfte mot mig sin h„l.'
013:019 Redan nu, f”rr„n det sker, s„ger jag eder det, f”r att I, n„r
	det har skett, skolen tro att jag „r den jag „r.
013:020 Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder: Den som tager emot den
	jag s„nder, han tager emot mig; och den som tager emot mig, han
	tager emot honom som har s„nt mig.˝

013:021 N„r Jesus hade sagt detta, blev han uppr”rd i sin ande och
	betygade och sade: ˝Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder: En
	av eder skall f”rr†da mig.˝
013:022 D† s†go l„rjungarna p† varandra och undrade vilken han talade
	om.
013:023 Nu var d„r bland l„rjungarna en som l†g till bords invid Jesu
	br”st, den l„rjunge som Jesus „lskade.
013:024 Źt denne gav d† Simon Petrus ett tecken och sade till honom:
	˝S„g vilken det „r som han talar om.˝
013:025 Han lutade sig d† mot Jesu br”st och fr†gade honom: ˝Herre,
	vilken „r det?˝
013:026 D† svarade Jesus: ˝Det „r den †t vilken jag r„cker br”dstycket
	som jag nu doppar.˝  D„rvid doppade han br”dstycket och r„ckte
	det †t Judas, Simon Iskariots son.
013:027 D†, n„r denne hade tagit emot br”dstycket, for Satan in i
	honom.  Och Jesus sade till honom: ˝G”r snart vad du g”r.˝
013:028 Men ingen av dem som l†go d„r till bords f”rstod varf”r han sade
	detta till honom.
013:029 Ty eftersom Judas hade penningpungen om hand, menade n†gra att
	Jesus hade velat s„ga till honom: ˝K”p vad vi beh”va till
	h”gtiden˝, eller ock att han hade tillsagt honom att giva n†got
	†t de fattiga.
013:030 D† han nu hade tagit emot br”dstycket, gick han strax ut; och
	det var natt.

013:031 Och n„r han hade g†tt ut, sade Jesus:
	  ˝Nu „r M„nniskosonen f”rh„rligad,
	  och Gud „r f”rh„rligad i honom.
013:032 Žr nu Gud f”rh„rligad i honom, s† skall ock Gud f”rh„rliga honom
	i sig sj„lv, och han skall snart f”rh„rliga honom.
013:033 K„ra barn, allenast en liten tid „r jag „nnu hos eder; I skolen
	sedan s”ka efter mig, men det som jag sade till judarna: 'Dit
	jag g†r, dit kunnen I icke komma', detsamma s„ger jag nu ock
	till eder.
013:034 Ett nytt bud giver jag eder, att I skolen „lska varandra; ja,
	s†som jag har „lskat eder, s† skolen ock I „lska varandra.
013:035 Om I haven k„rlek inb”rdes, s† skola alla d„rav f”rst† att I
	„ren mina l„rjungar.˝
013:036 D† fr†gade Simon Petrus honom: ˝Herre, vart g†r du?˝  Jesus
	svarade: ˝Dit jag g†r, dit kan du icke nu f”lja mig; men
	framdeles skall du f”lja mig.˝
013:037 Petrus sade till honom: ˝Herre, varf”r kan jag icke f”lja dig
	nu?  Mitt liv vill jag giva f”r dig.˝
013:038 Jesus svarade: ˝Ditt liv vill du giva f”r mig?  Sannerligen,
	sannerligen s„ger jag dig: Hanen skall icke gala, f”rr„n du tre
	g†nger har f”rnekat mig.˝
014:001 ˝Edra hj„rtan vare icke oroliga.  Tron p† Gud; tron ock p† mig.
014:002 I min Faders hus „ro m†nga boningar; om s† icke voro, skulle jag
	nu s„ga eder att jag g†r bort f”r att bereda eder rum.
014:003 Och om jag „n g†r bort f”r att bereda eder rum, s† skall jag
	dock komma igen och taga eder till mig; ty jag vill att d„r jag
	„r, d„r skolen I ock vara.
014:004 Och v„gen som leder dit jag g†r, den veten I.˝
014:005 Tomas sade till honom: ˝Herre, vi veta icke vart du g†r; huru
	kunna vi d† veta v„gen?˝
014:006 Jesus svarade honom: ˝Jag „r v„gen och sanningen och livet;
	ingen kommer till Fadern utom genom mig.
014:007 Haden I k„nt mig, s† haden I ock k„nt min Fader; nu k„nnen I
	honom och haven sett honom.˝
014:008 Filippus sade till honom: ˝Herre, l†t oss se Fadern, s† hava vi
	nog.˝
014:009 Jesus svarade honom: ˝S† l†ng tid har jag varit hos eder, och du
	har icke l„rt k„nna mig, Filippus?  Den som har sett mig, han har
	sett Fadern.  Huru kan du d† s„ga: 'L†t oss se Fadern'?
014:010 Tror du icke att jag „r i Fadern, och att Fadern „r i mig?  De
	ord jag talar till eder talar jag icke av mig sj„lv.  Och
	g„rningarna, dem g”r Fadern, som bor i mig; de „ro hans verk.
014:011 Tron mig; jag „r i Fadern, och Fadern i mig.  Varom icke, s†
	tron f”r sj„lva g„rningarnas skull.
014:012 Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder: Den som tror p† mig,
	han skall ock sj„lv g”ra de g„rningar som jag g”r; och „nnu
	st”rre „n dessa skall han g”ra.  Ty jag g†r till Fadern,
014:013 och vadhelst I bedjen om i mitt namn, det skall jag g”ra, p† det
	att Fadern m† bliva f”rh„rligad i Sonen.
014:014 Ja, om I bedjen om n†got i mitt namn, s† skall jag g”ra det.

014:015 Žlsken I mig, s† h†llen I mina bud,
014:016 och jag skall bedja Fadern, och han skall giva eder en annan
	Hj„lpare, som f”r alltid skall vara hos eder:
014:017 sanningens Ande, som v„rlden icke kan taga emot, ty hon ser
	honom icke och k„nner honom icke.  Men I k„nnen honom, ty han bor
	hos eder och skall vara i eder.
014:018 Jag skall icke l„mna eder faderl”sa; jag skall komma till eder.
014:019 Žnnu en liten tid, och v„rlden ser mig icke mer, men I sen
	mig.  Ty jag lever; I skolen ock leva.
014:020 P† den dagen skolen I f”rst† att jag „r i min Fader, och att I
	„ren i mig, och att jag „r i eder.
014:021 Den som har mina bud och h†ller dem, han „r den som „lskar mig;
	och den som „lskar mig, han skall bliva „lskad av min Fader, och
	jag skall „lska honom och jag skall uppenbara mig f”r honom.˝
014:022 Judas -- icke han som kallades Iskariot -- sade d† till honom:
	˝Herre, varav kommer det att du t„nker uppenbara dig f”r oss,
	men icke f”r v„rlden?˝
014:023 Jesus svarade och sade till honom: ˝Om n†gon „lskar mig, s†
	h†ller han mitt ord; och min Fader skall „lska honom, och vi
	skola komma till honom och taga v†r boning hos honom.
014:024 Den som icke „lskar mig, han h†ller icke mina ord; och likv„l „r
	det ord som I h”ren icke mitt, utan Faderns, som har s„nt mig.
014:025 Detta har jag talat till eder, medan jag „nnu „r kvar hos eder.
014:026 Men Hj„lparen, den helige Ande, som Fadern skall s„nda i mitt
	namn, han skall l„ra eder allt och p†minna eder om allt vad jag
	har sagt eder.
014:027 Frid l„mnar jag efter mig †t eder, min frid giver jag eder; icke
	giver jag eder den s†som v„rlden giver.  Edra hj„rtan vare icke
	oroliga eller f”rsagda.
014:028 I h”rden att jag sade till eder: 'Jag g†r bort, men jag kommer
	†ter till eder.'  Om I „lskaden mig, s† skullen I ju gl„djas
	”ver att jag g†r bort till Fadern, ty Fadern „r st”rre „n jag.
014:029 Och nu har jag sagt eder det, f”rr„n det sker, p† det att I m†n
	tro, n„r det har skett.
014:030 H„refter talar jag icke mycket med eder, ty denna v„rldens
	furste kommer.  I mig finnes intet som h”r honom till;
014:031 men detta sker, f”r att v„rlden skall f”rst† att jag „lskar
	Fadern och g”r s†som Fadern har bjudit mig.  St†n upp, l†t oss g†
	h„rifr†n.˝
015:001 ˝Jag „r det sanna vintr„det, och min Fader „r ving†rdsmannen.
015:002 Var gren i mig, som icke b„r frukt, den tager han bort; och var
	och en som b„r frukt, den rensar han, f”r att den skall b„ra mer
	frukt.
015:003 I „ren redan nu rena, i kraft av det ord som jag har talat till
	eder.
015:004 F”rbliven i mig, s† f”rbliver ock jag i eder.  S†som grenen icke
	kan b„ra frukt av sig sj„lv, utan allenast om den f”rbliver i
	vintr„det, s† kunnen I det ej heller, om I icke f”rbliven i mig.
015:005 Jag „r vintr„det, I „ren grenarna.  Om n†gon f”rbliver i mig, och
	jag i honom, s† b„r han mycken frukt; ty mig f”rutan kunnen I
	intet g”ra.
015:006 Om n†gon icke f”rbliver i mig, s† kastas han ut s†som en
	avbruten gren och f”rtorkas; och man samlar tillhopa s†dana
	grenar och kastar dem i elden, och de br„nnas upp.
015:007 Om I f”rbliven i mig, och mina ord f”rbliva i eder, s† m†n I
	bedja om vadhelst I viljen, och det skall vederfaras eder.
015:008 D„rigenom bliver min Fader f”rh„rligad, att i b„ren mycken frukt
	och bliven mina l„rjungar.
015:009 S†som Fadern har „lskat mig, s† har ock jag „lskat eder;
	f”rbliven i min k„rlek.
015:010 Om I h†llen mina bud, s† f”rbliven I i min k„rlek, likasom jag
	har h†llit min Faders bud och f”rbliver i hans k„rlek.
015:011 Detta har jag talat till eder, f”r att min gl„dje skall bo i
	eder, och f”r att eder gl„dje skall bliva fullkomlig.

015:012 Detta „r mitt bud, att I skolen „lska varandra, s†som jag har
	„lskat eder.
015:013 Ingen har st”rre k„rlek, „n att han giver sitt liv f”r sina
	v„nner.
015:014 I „ren mina v„nner, om I g”ren vad jag bjuder eder.
015:015 Jag kallar eder nu icke l„ngre tj„nare, ty tj„naren f†r icke
	veta vad hans herre g”r; v„nner kallar jag eder, ty allt vad jag
	har h”rt av min Fader har jag kungjort f”r eder.
015:016 I haven icke utvalt mig, utan jag har utvalt eder; och jag har
	best„mt om eder att I skolen g† †stad och b„ra frukt, s†dan
	frukt som bliver best†ndande, p† det att Fadern m† giva eder
	vadhelst I bedjen honom om i mitt namn.
015:017 Ja, det bjuder jag eder, att I skolen „lska varandra.

015:018 Om v„rlden hatar eder, s† bet„nken att hon har hatat mig f”rr „n
	eder.
015:019 Voren I av v„rlden, s† „lskade ju v„rlden vad henne tillh”rde;
	men eftersom I icke „ren av v„rlden, utan av mig haven blivit
	utvalda och tagna ut ur v„rlden, d„rf”r hatar v„rlden eder.
015:020 Kommen ih†g det ord som jag sade till eder: 'Tj„naren „r icke
	f”rmer „n sin herre.'  Hava de f”rf”ljt mig, s† skola de ock
	f”rf”lja eder; hava de h†llit mitt ord, s† skola de ock h†lla
	edert.
015:021 Men allt detta skola de g”ra mot eder f”r mitt namns skull,
	eftersom de icke k„nna honom som har s„nt mig.
015:022 Hade jag icke kommit och talat till dem, s† skulle de icke hava
	haft synd; men nu hava de ingen urs„kt f”r sin synd.
015:023 Den som hatar mig, han hatar ock min Fader.
015:024 Hade jag icke bland dem gjort s†dana g„rningar, som ingen annan
	har gjort, s† skulle de icke hava haft synd; men nu hava de sett
	dem, och hava likv„l hatat b†de mig och min Fader.
015:025 Men det ordet skulle ju fullbordas, som „r skrivet i deras lag:
	'De hava hatat mig utan sak.'

015:026 Dock, n„r Hj„lparen kommer, som jag skall s„nda eder ifr†n
	Fadern, sanningens Ande, som utg†r ifr†n Fadern, d† skall han
	vittna om mig.
015:027 Ocks† I kunnen vittna, eftersom I haven varit med mig fr†n
	begynnelsen.˝
016:001 ˝Detta har jag talat till eder, f”r att I icke skolen komma p†
	fall.
016:002 Man skall utst”ta eder ur synagogorna; ja, den tid kommer, d†
	vemhelst som dr„per eder skall mena sig d„rmed f”rr„tta
	offertj„nst †t Gud.
016:003 Och s† skola de g”ra, d„rf”r att de icke hava l„rt k„nna Fadern,
	ej heller mig.
016:004 Men detta har jag talat till eder, f”r att I, n„r den tiden „r
	inne, skolen komma ih†g att jag har sagt eder det.  Jag sade eder
	det icke fr†n begynnelsen, ty jag var ju hos eder.

016:005 Och nu g†r jag bort till honom som har s„nt mig; och ingen av
	eder fr†gar mig vart jag g†r.
016:006 Men edra hj„rtan „ro uppfyllda av bedr”velse, d„rf”r att jag har
	sagt eder detta.
016:007 Dock s„ger jag eder sanningen: Det „r nyttigt f”r eder att jag
	g†r bort, ty om jag icke ginge bort, s† komme icke Hj„lparen
	till eder; men d† jag nu g†r bort, skall jag s„nda honom till
	eder.
016:008 Och n„r han kommer, skall han l†ta v„rlden f† veta sanningen i
	fr†ga om synd och r„ttf„rdighet och dom:
016:009 i fr†ga om synd, ty de tro icke p† mig;
016:010 i fr†ga om r„ttf„rdighet, ty jag g†r till Fadern, och I sen mig
	icke mer;
016:011 i fr†ga om dom, ty denna v„rldens furste „r nu d”md.
016:012 Jag hade „nnu mycket att s„ga eder, men I kunnen icke nu b„ra
	det.
016:013 Men n„r han kommer, som „r sanningens Ande, d† skall han leda
	eder fram till hela sanningen.  Ty han skall icke tala av sig
	sj„lv, utan vad han h”r, allt det skall han tala; och han skall
	f”rkunna f”r eder vad komma skall.
016:014 Han skall f”rh„rliga mig, ty av mitt skall han taga och skall
	f”rkunna det f”r eder.
016:015 Allt vad Fadern har, det „r mitt; d„rf”r sade jag att han skall
	taga av mitt och f”rkunna det f”r eder.

016:016 En liten tid, och I sen mig icke mer; och †ter en liten tid, och
	I f†n se mig.˝
016:017 D† sade n†gra av hans l„rjungar till varandra: ˝Vad „r detta som
	han s„ger till oss: 'En liten tid, och I sen mig icke; och †ter
	en liten tid, och I f†n se mig', s† ock: 'Jag g†r till Fadern'?˝
016:018 De sade allts†: ˝Vad „r detta som han s„ger: 'En liten tid'?  Vi
	f”rst† icke vad han talar.˝
016:019 D† m„rkte Jesus att de ville fr†ga honom, och han sade till dem:
	˝I talen med varandra om detta som jag sade: 'En liten tid, och
	I sen mig icke; och †ter en liten tid, och I f†n se mig.'
016:020 Sannerligen, sannerligen s„ger jag eder: I skolen bliva
	bedr”vade, men eder bedr”velse skall v„ndas i gl„dje.
016:021 N„r en kvinna f”der barn, har hon bedr”velse, ty hennes stund „r
	kommen; men n„r hon har f”tt barnet, kommer hon icke mer ih†g
	sin vederm”da, ty hon gl„der sig ”ver att en m„nniska „r f”dd
	till v„rlden.
016:022 S† haven ock I nu bedr”velse; men jag skall se eder †ter, och d†
	skola edra hj„rtan gl„dja sig, och ingen skall taga eder gl„dje
	ifr†n eder.
016:023 Och p† den dagen skolen I icke fr†ga mig om n†got.  Sannerligen,
	sannerligen s„ger jag eder: Vad I bedjen Fadern om, det skall
	han giva eder i mitt namn.
016:024 Hittills haven I icke bett om n†got i mitt namn; bedjen, och I
	skolen f†, f”r att eder gl„dje skall bliva fullkomlig.
016:025 Detta har jag talat till eder i f”rt„ckta ord; den tid kommer,
	d† jag icke mer skall tala till eder i f”rt„ckta ord, utan ”ppet
	f”rkunna f”r eder om Fadern.
016:026 P† den dagen skolen I bedja i mitt namn.  Och jag s„ger eder icke
	att jag skall bedja Fadern f”r eder,
016:027 ty Fadern sj„lv „lskar eder, eftersom I haven „lskat mig och
	haven trott att jag „r utg†ngen fr†n Gud.
016:028 Ja, jag har g†tt ut ifr†n Fadern och har kommit i v„rlden; †ter
	l„mnar jag v„rlden och g†r till Fadern.˝

016:029 D† sade hans l„rjungar: ˝Se, nu talar du ”ppet och brukar inga
	f”rt„ckta ord.
016:030 Nu veta vi att du vet allt, och att det icke „r beh”vligt f”r
	dig att man fr†gar dig; d„rf”r tro vi att du „r utg†ngen fr†n
	Gud.˝
016:031 Jesus svarade dem: ˝Nu tron I?
016:032 Se, den stund kommer, ja, den „r redan kommen, s† I skolen
	f”rskingras, var och en †t sitt h†ll, och l„mna mig
	allena.  Dock, jag „r icke allena, ty Fadern „r med mig.
016:033 Detta har jag talat till eder, f”r att I skolen hava frid i
	mig.  I v„rlden liden i betryck; men varen vid gott mod, jag har
	”vervunnit v„rlden.˝

017:001 Sedan Jesus hade talat detta, lyfte han upp sina ”gon mot
	himmelen och sade: ˝Fader, stunden „r kommen; f”rh„rliga din
	Son, p† det att din Son m† f”rh„rliga dig,
017:002 eftersom du har givit honom makt ”ver allt k”tt, f”r att han
	skall giva evigt liv †t alla dem som du har givit †t honom.
017:003 Och detta „r evigt liv, att de k„nna dig, den enda sanne Guden,
	och den du har s„nt, Jesus Kristus.
017:004 Jag har f”rh„rligat dig p† jorden, genom att fullborda det verk
	som du har givit mig att utf”ra.
017:005 Och nu, Fader, f”rh„rliga du mig hos dig sj„lv, med den
	h„rlighet som jag hade hos dig, f”rr„n v„rlden var till.
017:006 Jag har uppenbarat ditt namn f”r de m„nniskor som du har tagit
	ut ur v„rlden och givit †t mig.  De voro dina, och du har givit
	dem †t mig, och de hava h†llit ditt ord.
017:007 Nu hava de f”rst†tt att allt vad du har givit †t mig, det kommer
	fr†n dig.
017:008 Ty de ord som du har givit †t mig har jag givit †t dem: och de
	hava tagit emot dem och hava i sanning f”rst†tt att jag „r
	utg†ngen fr†n dig, och de tro att du har s„nt mig.

017:009 Jag beder f”r dem; det „r icke f”r v„rlden jag beder, utan f”r
	dem som du har givit †t mig, ty de „ro dina
017:010 -- s†som allt mitt „r ditt, och ditt „r mitt -- och jag „r
	f”rh„rligad i dem.
017:011 Jag „r nu icke l„ngre kvar i v„rlden, men de „ro kvar i v„rlden,
	n„r jag g†r till dig.  Helige Fader, bevara dem i ditt namn --
	det som du har f”rtrott †t mig -- f”r att de m† vara ett,
	likasom vi „ro ett.
017:012 Medan jag var hos dem, bevarade jag dem i ditt namn, det som du
	har f”rtrott †t mig; jag vakade ”ver dem, och ingen av dem gick
	i f”rd„rvet, ingen utom f”rd„rvets man, ty skriften skulle ju
	fullbordas.
017:013 Nu g†r jag till tid; dock talar jag detta, medan jag „nnu „r h„r
	i v„rlden, f”r att de skola hava min gl„dje fullkomlig i sig.
017:014 Jag har givit dem ditt ord; och v„rlden har hatat dem, eftersom
	de icke „ro av v„rlden, likasom icke heller jag „r av v„rlden.
017:015 Jag beder icke att du skall taga dem bort ur v„rlden, utan att
	du skall bevara dem fr†n det onda.
017:016 De „ro icke av v„rlden, likasom icke heller jag „r av v„rlden.
017:017 Helga dem i sanningen; ditt ord „r sanning.
017:018 S†som du har s„nt mig i v„rlden, s† har ock jag s„nt dem i
	v„rlden.
017:019 Och jag helgar mig till ett offer f”r dem, p† det att ock de m†
	vara i sanning helgade.

017:020 Men icke f”r dessa allenast beder jag, utan ock f”r dem som
	genom deras ord komma till tro p† mig;
017:021 jag beder att de alla m† vara ett, och att, s†som du, Fader, „r
	i mig, och jag i dig, ocks† de m† vara i oss, f”r att v„rlden
	skall tro att du har s„nt mig.
017:022 Och den h„rlighet som du har givit mig, den har jag givit †t
	dem, f”r att de skola vara ett, s†som vi „ro ett
017:023 -- jag i dem, och du i mig -- ja, f”r att de skola vara
	fullkomligt f”renade till ett, s† att v„rlden kan f”rst† att du
	har s„nt mig, och att du har „lskat dem, s†som du har „lskat
	mig.
017:024 Fader, jag vill att d„r jag „r, d„r skola ock de som du har
	givit mig vara med mig, s† att de f† se min h„rlighet, som du
	har givit mig; ty du har „lskat mig f”re v„rldens begynnelse.
017:025 R„ttf„rdige Fader, v„rlden har icke l„rt k„nna dig, men jag
	k„nner dig, och dessa hava f”rst†tt att du har s„nt mig.
017:026 Och jag har kungjort f”r dem ditt namn och skall kung”ra det, p†
	det att den k„rlek, som du har „lskat mig med, m† vara i dem,
	och jag i dem.˝
018:001 N„r Jesus hade sagt detta, begav han sig med sina l„rjungar
	d„rifr†n och gick ”ver b„cken Kidron till andra sidan.  D„r var
	en ”rtag†rd, och i den gick han in med sina l„rjungar.
018:002 Men ocks† Judas, han som f”rr†dde honom, k„nde till det st„llet,
	ty d„r hade Jesus och hans l„rjungar ofta kommit tillsammans.
018:003 Och Judas tog nu med sig den romerska vakten, s† ock n†gra av
	”verstepr„sternas och faris‚ernas tj„nare, och kom dit med bloss
	och lyktor och vapen.
018:004 Och Jesus, som visste allt vad som skulle ”verg† honom, gick
	fram och sade till dem: ˝Vem s”ken I?˝
018:005 De svarade honom: ˝Jesus fr†n Nasaret.˝  Jesus sade till dem:
	˝Det „r jag.˝  Och Judas, f”rr„daren, stod ocks† d„r ibland dem.
018:006 N„r Jesus nu sade till dem: ˝Det „r jag˝, veko de tillbaka och
	f”llo till marken.
018:007 Źter fr†gade han dem d†: ˝Vem s”ken I?˝  De svarade: ˝Jesus fr†n
	Nasaret.˝
018:008 Jesus sade: ˝Jag har sagt eder att det „r jag; om det allts† „r
	mig I s”ken, s† l†ten dessa g†.˝
018:009 Ty det ordet skulle fullbordas, som han hade sagt: ˝Av dem som
	du har givit mig har jag icke f”rlorat n†gon.˝
018:010 Och Simon Petrus, som hade ett sv„rd, drog ut det och h”gg till
	”verstepr„stens tj„nare och h”gg s† av honom h”gra ”rat; och
	tj„narens namn var Malkus.
018:011 D† sade Jesus till Petrus: ˝Stick ditt sv„rd i skidan.  Skulle
	jag icke dricka den kalk som min Fader har givit mig?˝

018:012 Den romerska vakten med sin ”verste och de judiska r„ttstj„narna
	grepo d† Jesus och bundo honom
018:013 och f”rde honom bort, f”rst till Hannas; denne var n„mligen
	sv„rfader till Kaifas, som var ”verstepr„st det †ret.
018:014 Och det var Kaifas som under r†dpl„gningen hade sagt till
	judarna, att det vore b„st om en man finge d” f”r folket.
018:015 Och Simon Petrus j„mte en annan l„rjunge f”ljde efter Jesus.  Den
	l„rjungen var bekant med ”verstepr„sten och gick med Jesus in p†
	”verstepr„stens g†rd;
018:016 men Petrus stod utanf”r vid porten.  Den andre l„rjungen, den som
	var bekant med ”verstepr„sten, gick d† ut och talade med
	portvakterskan och fick s† f”ra Petrus ditin.
018:017 Tj„nstekvinnan som vaktade porten sade d„rvid till Petrus: ˝Žr
	icke ocks† du en av den mannens l„rjungar?˝  Han svarade: ˝Nej,
	det „r jag icke.˝

018:018 Men tj„narna och r„ttsbetj„nterna hade gjort upp en koleld, ty
	det var kallt, och de stodo d„r och v„rmde sig; bland dem stod
	ocks† Petrus och v„rmde sig.
018:019 ™verstepr„sten fr†gade nu Jesus om hans l„rjungar och om hans
	l„ra.
018:020 Jesus svarade honom: ˝Jag har ”ppet talat f”r v„rlden, jag har
	alltid undervisat i synagogan eller i helgedomen, p† st„llen d„r
	alla judar komma tillsammans; hemligen har jag intet talat.
018:021 Varf”r fr†gar du d† mig?  Dem som hava h”rt mig m† du fr†ga om
	vad jag har talat till dem.  De veta ju vad jag har sagt.˝
018:022 N„r Jesus sade detta, gav honom en av r„ttstj„narna, som stod
	d„r bredvid, ett slag p† kinden och sade: ˝Skall du s† svara
	”verstepr„sten?˝
018:023 Jesus svarade honom: ˝Har jag talat or„tt, s† bevisa att det var
	or„tt; men har jag talat r„tt, varf”r sl†r du mig d†?˝
018:024 Och Hannas s„nde honom bunden till ”verstepr„sten Kaifas.

018:025 Men Simon Petrus stod och v„rmde sig.  D† sade de till honom: ˝Žr
	icke ocks† du en av hans l„rjungar?˝  Han nekade och sade: ˝Det
	„r jag icke.˝
018:026 D† sade en av ”verstepr„stens tj„nare, en fr„nde till den som
	Petrus hade huggit ”rat av: ˝S†g jag icke sj„lv att du var med
	honom i ”rtag†rden?˝
018:027 D† nekade Petrus †ter.  Och i detsamma gol hanen.

018:028 Sedan f”rde de Jesus fr†n Kaifas till pretoriet; och det var nu
	morgon.  Men sj„lva gingo de icke in i pretoriet, f”r att de icke
	skulle bliva orenade, utan skulle kunna „ta p†skalammet.
018:029 D† gick Pilatus ut till dem och sade: ˝Vad haven I f”r
	anklagelse att framb„ra mot denne man?˝
018:030 De svarade och sade till honom: ˝Vore han icke en
	illg„rningsman, s† hade vi icke ”verl„mnat honom †t dig.˝
018:031 D† sade Pilatus till dem: ˝Tagen I honom, och d”men honom efter
	eder lag.˝  Judarna svarade honom: ˝F”r oss „r det icke lovligt
	att avliva n†gon.˝
018:032 Ty Jesu ord skulle fullbordas, det som han hade sagt f”r att
	giva till k„nna p† vad s„tt han skulle d”.
018:033 Pilatus gick †ter in i pretoriet och kallade Jesus till sig och
	sade till honom: ˝Žr du judarnas konung?˝
018:034 Jesus svarade: ˝S„ger du detta av dig sj„lv, eller hava andra
	sagt dig det om mig?˝
018:035 Pilatus svarade: ˝Jag „r v„l icke en jude!  Ditt eget folk och
	”verstepr„sterna hava ”verl„mnat dig †t mig.  Vad har du gjort?˝
018:036 Jesus svarade: ˝Mitt rike „r icke av denna v„rlden.  Om mitt rike
	vore av denna v„rlden, s† hade v„l mina tj„nare k„mpat f”r att
	jag icke skulle bliva ”verl„mnad †t judarna.  Men nu „r mitt rike
	icke av denna v„rlden.˝
018:037 S† sade Pilatus till honom: ˝S† „r du dock en konung?˝  Jesus
	svarade: ˝Du s„ger det sj„lv, att jag „r en konung.  Ja, d„rtill
	„r jag f”dd, och d„rtill har jag kommit i v„rlden, att jag skall
	vittna f”r sanningen.  Var och en som „r av sanningen, han h”r
	min r”st.˝
018:038 Pilatus sade till honom: ˝Vad „r sanning?˝  N„r han hade sagt
	detta, gick han †ter ut till judarna och sade till dem: ˝Jag
	finner honom icke skyldig till n†got brott.
018:039 Nu „r det en sedv„nja hos eder, att jag vid p†sken skall giva
	eder en f†nge l”s.  Viljen I d† att jag skall giva eder 'judarnas
	konung' l”s?˝
018:040 D† skriade de †ter och sade: ˝Icke honom, utan Barabbas.˝  Men
	Barabbas var en r”vare.
019:001 S† tog d† Pilatus Jesus och l„t gissla honom.
019:002 Och krigsm„nnen vredo samman en krona av t”rnen och satte den p†
	hans huvud och kl„dde p† honom en purpurf„rgad mantel.
019:003 Sedan tr„dde de fram till honom och sade: ˝Hell dig, du judarnas
	konung!˝  och slogo honom p† kinden.
019:004 Źter gick Pilatus ut och sade till folket: ˝Se, jag vill f”ra
	honom ut till eder, p† det att I m†n f”rst† att jag icke finner
	honom skyldig till n†got brott.˝
019:005 Och Jesus kom d† ut, kl„dd i t”rnekronan och den purpurf„rgade
	manteln.  Och han sade till dem: ˝Se mannen!˝
019:006 D† nu ”verstepr„sterna och r„ttstj„narna fingo se honom, skriade
	de: ˝Korsf„st!  Korsf„st!˝  Pilatus sade till dem: ˝Tagen I
	honom, och korsf„sten honom; jag finner honom icke skyldig till
	n†got brott.˝
019:007 Judarna svarade honom: ˝Vi hava sj„lva en lag, och efter den
	lagen m†ste han d”, ty han har gjort sig till Guds Son.˝
019:008 N„r Pilatus h”rde dem tala s†, blev hans fruktan „nnu st”rre.
019:009 Och han gick †ter in i pretoriet och fr†gade Jesus: ˝Varifr†n „r
	du?˝  Men Jesus gav honom intet svar.
019:010 D† sade Pilatus till honom: ˝Svarar du mig icke?  Vet du d† icke
	att jag har makt att giva dig l”s och makt att korsf„sta dig?˝
019:011 Jesus svarade honom: ˝Du hade alls ingen makt ”ver mig, om den
	icke vore dig given ovanifr†n.  D„rf”r har den st”rre synd, som
	har ”verl„mnat mig †t dig.˝
019:012 Fr†n den stunden s”kte Pilatus efter n†gon utv„g att giva honom
	l”s.  Men judarna ropade och sade: ˝Giver du honom l”s, s† „r du
	icke kejsarens v„n.  Vemhelst som g”r sig till konung, han s„tter
	sig upp mot kejsaren.˝
019:013 N„r Pilatus h”rde de orden, l„t han f”ra ut Jesus och satte sig
	p† domars„tet, p† en plats som kallades Litostroton, p†
	hebreiska Gabbata.
019:014 Och det var tillredelsedagen f”re p†sken, vid sj„tte timmen.  Och
	han sade till judarna: ˝Se h„r „r eder konung!˝
019:015 D† skriade de: ˝Bort med honom!  Bort med honom!  Korsf„st
	honom!˝  Pilatus sade till dem: ˝Skall jag korsf„sta eder
	konung?˝  ™verstepr„sterna svarade: ˝Vi hava ingen annan konung
	„n kejsaren.˝
019:016 D† gjorde han dem till viljes och bj”d att han skulle
	korsf„stas.

	Och de togo Jesus med sig.
019:017 Och han bar sj„lv sitt kors och kom s† ut till det st„lle som
	kallades Huvudskalleplatsen, p† hebreiska Golgata.
019:018 D„r korsf„ste de honom, och med honom tv† andra, en p† vardera
	sidan, och Jesus i mitten.
019:019 Men Pilatus l„t ock g”ra en ”verskrift och s„tta upp den p†
	korset; och den lydde s†: ˝Jesus fr†n Nasaret, judarnas konung.˝
019:020 Den ”verskriften l„ste m†nga av judarna, ty det st„lle d„r Jesus
	var korsf„st l†g n„ra staden: och den var avfattad p† hebreiska,
	p† latin och p† grekiska.
019:021 D† sade judarnas ”verstepr„ster till Pilatus: ˝Skriv icke:
	'Judarnas konung', utan skriv att han har sagt sig vara judarnas
	konung.˝
019:022 Pilatus svarade: ˝Vad jag har skrivit, det har jag skrivit.˝
019:023 D† nu krigsm„nnen hade korsf„st Jesus, togo de hans kl„der och
	delade dem i fyra delar, en del †t var krigsman.  Ocks†
	livkl„dnaden togo de.  Men livkl„dnaden hade inga s”mmar, utan
	var v„vd i ett stycke, uppifr†n och alltigenom.
019:024 D„rf”r sade de till varandra: ˝L†t oss icke sk„ra s”nder den,
	utan kasta lott om vilken den skall tillh”ra.˝  Ty skriftens ord
	skulle fullbordas: ˝De delade mina kl„der mellan sig och kastade
	lott om min kl„dnad.˝  S† gjorde nu krigsm„nnen.

019:025 Men vid Jesu kors stodo hans moder och hans moders syster,
	Maria, Klopas' hustru, och Maria fr†n Magdala.
019:026 N„r Jesus nu fick se sin moder och bredvid henne den l„rjunge
	som han „lskade, sade han till sin moder: ˝Moder, se din son.˝
019:027 Sedan sade han till l„rjungen: ˝Se din moder.˝  Och fr†n den
	stunden tog l„rjungen henne hem till sig.
019:028 Eftersom nu Jesus visste att allt annat redan var fullbordat,
	sade han d„refter, d† ju skriften skulle i allt uppfyllas: ˝Jag
	t”rstar.˝
019:029 D„r stod d† en k„rl som var fullt av „ttikvin.  Med det vinet
	fyllde de en svamp, som de satte p† en isopsst„ngel och f”rde
	till hans mun.
019:030 Och n„r Jesus hade tagit emot vinet, sade han: ˝Det „r
	fullbordat.˝  Sedan b”jde han ned huvudet och gav upp andan.

019:031 Men eftersom det var tillredelsedag och judarna icke ville att
	kropparna skulle bliva kvar p† korset ”ver sabbaten (det var
	n„mligen en stor sabbatsdag), b†do de Pilatus att han skulle
	l†ta s”ndersl† de korsf„stas ben och taga bort kropparna.
019:032 S† kommo d† krigsm„nnen och slogo s”nder den f”rstes ben och
	sedan den andres som var korsf„st med honom.
019:033 N„r de d„refter kommo till Jesus och s†go honom redan vara d”d,
	slogo de icke s”nder hans ben;
019:034 men en av krigsm„nnen stack upp han sida med ett spjut, och
	strax kom d„rifr†n ut blod och vatten.
019:035 Och den som har sett detta, han har vittnat d„rom, f”r att ock I
	skolen tro; och hans vittnesb”rd „r sant, och han vet att han
	talar sanning.
019:036 Ty detta skedde, f”r att skriftens ord skulle fullbordas: ˝Intet
	ben skall s”ndersl†s p† honom.˝
019:037 Och †ter ett annat skriftens ord lyder s†:
	  ˝De skola se upp till honom
	  som de hava stungit.˝

019:038 Men Josef fr†n Arimatea, som var en Jesu l„rjunge -- fast„n i
	hemlighet, av fruktan f”r judarna -- kom d„refter och bad
	Pilatus att f† taga Jesu kropp; och Pilatus tillstadde honom
	det.  D† gick han †stad och tog hans kropp.
019:039 Och j„mv„l Nikodemus kom dit, han som f”rsta g†ngen hade bes”kt
	honom om natten; denne f”rde med sig en blandning av myrra och
	aloe, vid pass hundra sk†lpund.
019:040 Och de togo Jesu kropp och omlindade den med linnebindlar och
	lade dit de v„lluktande kryddorna, s†som judarna hava f”r sed
	vid tillredelse till begravning.
019:041 Men invid det st„lle d„r han hade blivit korsf„st var en
	”rtag†rd, och i ”rtag†rden fanns en ny grav, som „nnu ingen hade
	varit lagd i.
019:042 D„r lade de nu Jesus, eftersom det var judarnas tillredelsedag
	och graven l†g n„ra.
020:001 Men p† f”rsta veckodagen, medan det „nnu var m”rkt, kom Maria
	fr†n Magdala dit till graven och fick se stenen vara borttagen
	fr†n graven.
020:002 D† skyndade hon d„rifr†n och kom till Simon Petrus och till den
	andre l„rjungen, den som Jesus „lskade, och sade till dem: ˝De
	hava tagit Herren bort ur graven, och vi veta icke var de hava
	lagt honom.˝
020:003 D† beg†vo sig Petrus och den andre l„rjungen †stad p† v„g till
	graven.
020:004 Och de sprungo b†da p† samma g†ng; men den andre l„rjungen
	sprang fortare „n Petrus och kom f”rst fram till graven.
020:005 Och n„r han lutade sig ditin, s† han linnebindlarna ligga d„r;
	dock gick han icke in.
020:006 Sedan, efter honom, kom ock Simon Petrus dit.  Han gick in i
	graven och fick s† se huru bindlarna l†go d„r,
020:007 och huru duken som hade varit h”ljd ”ver hans huvud icke l†g
	tillsammans med bindlarna, utan f”r sig sj„lv p† ett s„rskilt
	st„lle, hopvecklad.
020:008 D† gick ock den andre l„rjungen ditin, han som f”rst hade kommit
	till graven; och han s†g och trodde.
020:009 De hade n„mligen „nnu icke f”rst†tt skriftens ord, att han
	skulle uppst† fr†n de d”da.
020:010 Och l„rjungarna gingo s† hem till sitt igen.
020:011 Men Maria stod och gr„t utanf”r graven.  Och under det hon gr„t,
	lutade hon sig in i graven
020:012 och fick d† se tv† „nglar i vita kl„der sitta d„r Jesu kropp
	hade legat, den ene vid huvudets plats, den andre vid f”tternas.
020:013 Och de sade till henne: ˝Kvinna, varf”r gr†ter du?˝  Hon svarade
	dem: ˝De hava tagit bort min Herre, och jag vet icke var de hava
	lagt honom.˝
020:014 Vid det hon sade detta, v„nde hon sig om och fick se Jesus st†
	d„r; men hon visste icke att det var Jesus.
020:015 Jesus sade till henne: ˝Kvinna, varf”r gr†ter du?  Vem s”ker du?˝
	Hon trodde att det var ”rtag†rdsm„staren och svarade honom:
	˝Herre, om det „r du som har burit bort honom, s† s„g mig var du
	har lagt honom, s† att jag kan h„mta honom.˝
020:016 Jesus sade till henne: ˝Maria!˝  D† v„nde hon sig om och sade
	till honom p† hebreiska: ˝Rabbuni!˝ (det betyder m„stare).
020:017 Jesus sade till henne: ˝R”r icke vid mig; jag har ju „nnu icke
	farit upp till Fadern.  Men g† till mina br”der, och s„g till dem
	att jag far upp till min Fader och eder Fader, till min Gud och
	eder Gud.˝
020:018 Maria fr†n Magdala gick d† och omtalade f”r l„rjungarna att hon
	hade sett Herren, och att han hade sagt detta till henne.

020:019 P† aftonen samma dag, den f”rsta veckodagen, medan l„rjungarna
	av fruktan f”r judarna voro samlade inom st„ngda d”rrar, kom
	Jesus och stod mitt ibland dem och sade till dem: ˝Frid vare med
	eder!˝
020:020 Och n„r han hade sagt detta, visade han dem sina h„nder och sin
	sida.  Och l„rjungarna blevo glada, n„r de s†go Herren.
020:021 Źter sade Jesus till dem: ˝Frid vare med eder!  S†som Fadern har
	s„nt mig, s† s„nder ock jag eder.˝
020:022 Och n„r han hade sagt detta, andades han p† dem och sade till
	dem: ˝Tagen emot helig ande!
020:023 Om I f”rl†ten n†gon hans synder, s† „ro de honom f”rl†tna; och
	om I binden n†gon i hans synder, s† „r han bunden i dem.˝
020:024 Men Tomas, en av de tolv, han som kallades Didymus, var icke med
	dem, n„r Jesus kom.
020:025 D† nu de andra l„rjungarna sade till honom att de hade sett
	Herren, svarade han dem: ˝Om jag icke ser h†len efter spikarna i
	hans h„nder och sticker mitt finger i h†len efter spikarna och
	sticker min hand i hans sida, s† kan jag icke tro det.˝

020:026 Źtta dagar d„refter voro hans l„rjungar †ter d„rinne, och Tomas
	var med bland dem.  D† kom Jesus, medan d”rrarna voro st„ngda,
	och stod mitt ibland de, och sade: ˝Frid vare med eder!˝
020:027 Sedan sade han till Tomas: ˝R„ck hit dit finger, se h„r „ro mina
	h„nder; och r„ck hit din hand, och stick den i min sida.  Och
	tvivla icke, utan tro.˝
020:028 Tomas svarade och sade till honom: ˝Min Herre och min Gud!˝
020:029 Jesus sade till honom: ˝Eftersom du har sett mig, tror du?
	Saliga „ro de som icke se och dock tro.˝

020:030 Žnnu m†nga andra tecken, som icke „ro uppskrivna i denna bok,
	gjorde Jesus i sina l„rjungars †syn.
020:031 Men dessa hava blivit uppskrivna, f”r att I skolen tro att Jesus
	„r Messias, Guds Son, och f”r att I genom tron skolen hava liv i
	hans namn.
021:001 D„refter uppenbarade sig Jesus †ter f”r l„rjungarna, vid
	Tiberias' sj”; och vid den uppenbarelsen gick s† till:
021:002 Simon Petrus och Tomas, som kallades Didymus, och Natanael, han
	som var fr†n Kana i Galileen, och Sebedeus' s”ner voro
	tillsammans, och med dem tv† andra av hans l„rjungar.
021:003 Simon Petrus sade d† till dem: ˝Jag vill g† †stad och fiska.˝  De
	sade till honom: ˝Vi g† ocks† med dig.˝  S† beg†vo de sig †stad
	och stego i b†ten.  Men den natten fingo de intet.
021:004 N„r det sedan hade blivit morgon, stod Jesus d„r p† stranden;
	dock visste l„rjungarna icke att det var Jesus.
021:005 Och Jesus sade till dem: ˝Mina barn, haven I n†got att „ta?˝  De
	svarade honom: ˝Nej.˝
021:006 Han sade till dem: ˝Kasten ut n„tet p† h”gra sidan om b†ten, s†
	skolen I f†.˝  D† kastade de ut; och nu fingo de en s† stor hop
	fiskar, att de icke f”rm†dde draga upp n„tet.
021:007 Den l„rjunge som Jesus „lskade sade d† till Petrus: ˝Det „r
	Herren.˝  N„r Simon Petrus h”rde att det var Herren, tog han p†
	sig sin ”verkl„dnad -- ty han var okl„dd -- och gav sig i sj”n.
021:008 Men de andra l„rjungarna kommo med b†ten och drogo efter sig
	n„tet med fiskarna; de voro n„mligen icke l„ngre fr†n land „n
	vid pass tv† hundra alnar.
021:009 N„r de sedan hade stigit i land, s†go de gl”d ligga d„r och
	fisk, som l†g d„rp†, och br”d.
021:010 Jesus sade till dem: ˝Tagen hit av de fiskar som I nu fingen.˝
021:011 D† steg Simon Petrus i b†ten och drog n„tet upp p† land, och det
	var fullt av stora fiskar, ett hundra femtiotre stycken.  Och
	fast„n de voro s† m†nga, hade n„tet icke g†tt s”nder.
021:012 D„refter sade Jesus till dem: ˝Kommen hit och „ten.˝  Och ingen
	av l„rjungarna dristade sig att fr†ga honom vem han var, ty de
	f”rstodo att det var Herren.
021:013 Jesus gick d† fram och tog br”det och gav dem, likaledes ock av
	fiskarna.
021:014 Detta var nu tredje g†ngen som Jesus uppenbarade sig f”r sina
	l„rjungar, sedan han hade uppst†tt fr†n de d”da.
021:015 N„r de hade „tit, sade Jesus till Simon Petrus: ˝Simon,
	Johannes' son, „lskar du mig mer „n dessa g”ra?˝  Han svarade
	honom: ˝Ja, Herre; du vet att jag har dig k„r.˝  D† sade han till
	honom: ˝F”d mina lamm.˝
021:016 Źter fr†gade han honom, f”r andra g†ngen: ˝Simon, Johannes' son,
	„lskar du mig?˝  Han svarade honom: ˝Ja, Herre; du vet att jag
	har dig k„r.˝  D† sade han till honom: ˝Var en herde f”r mina
	f†r.˝
021:017 F”r tredje g†ngen fr†gade han honom: ˝Simon, Johannes' son, har
	du mig k„r?˝  Petrus blev bedr”vad ”ver att han f”r tredje g†ngen
	fr†gade honom: ˝Har du mig k„r?˝  Och han svarade honom: ˝Herre,
	du vet allting; du vet att jag har dig k„r.˝  D† sade Jesus till
	honom: ˝F”d mina f†r.
021:018 Sannerligen, sannerligen s„ger jag dig: N„r du var yngre,
	omgjordade du dig sj„lv och gick vart du ville; men n„r du
	bliver gammal, skall du n”dgas str„cka ut dina h„nder, och en
	annan skall omgjorda dig och f”ra dig dit du icke vill.˝
021:019 Detta sade han f”r att giva till k„nna med hurudan d”d Petrus
	skulle f”rh„rliga Gud.  Och sedan han hade sagt detta, sade han
	till honom: ˝F”lj mig.˝
021:020 N„r Petrus v„nde sig om, fick han se att den l„rjunge som Jesus
	„lskade f”ljde med, densamme som under aftonm†ltiden hade lutat
	sig mot hans br”st och fr†gat honom: ˝Herre, vilken „r det som
	skall f”rr†da dig?˝
021:021 D† nu Petrus s†g den l„rjungen, fr†gade han Jesus: ˝Herre, huru
	bliver det d† med denne?˝
021:022 Jesus svarade honom: ˝Om jag vill att han skall leva kvar, till
	dess jag kommer, vad kommer det dig vid?  F”lj du mig.˝
021:023 S† kom det talet ut ibland br”derna, att den l„rjungen icke
	skulle d”.  Men Jesus hade icke sagt till honom att han icke
	skulle d”, utan allenast: ˝Om jag vill att han skall leva kvar,
	till dess jag kommer, vad kommer det dig vid?˝
021:024 Det „r den l„rjungen som vittnar om detta, och som har skrivit
	detta; och vi veta att hans vittnesb”rd „r sant.

021:025 Žnnu mycket annat var det som Jesus gjorde; och om allt detta
	skulle uppskrivas, det ena med det andra, s† tror jag att icke
	ens hela v„rlden skulle kunna rymma de b”cker som d† bleve
	skrivna.



Book 44 Apostlag„rningarna


001:001 I min f”rra skrift, gode Teofilus, har jag ber„ttat om allt vad
	Jesus gjorde och l„rde,
001:002 „nda till den dag d† han blev upptagen, sedan han genom helig
	ande hade givit sina befallningar †t apostlarna som han hade
	utvalt.
001:003 F”r dem hade han ock genom m†nga s„kra bevis tett sig s†som
	levande, efter utst†ndet lidande; ty under fyrtio dagar l„t han
	sig ses av dem och talade med dem om Guds rike.

001:004 N„r han d† var tillsammans med dem, bj”d han dem och sade:
	˝L„mnen icke Jerusalem, utan f”rbiden d„r vad Fadern har
	utlovat, det varom I haven h”rt av mig.
001:005 Ty Johannes d”pte med vatten, men f† dagar h„refter skolen I
	bliva d”pta i helig ande.˝

001:006 D† de nu hade kommit tillhopa, fr†gade de honom och sade:
	˝Herre, skall du nu i denna tid uppr„tta igen riket †t Israel?˝
001:007 Han svarade dem: ˝Det tillkommer icke eder att f† veta tider
	eller stunder som Fadern i sin makt har fastst„llt.
001:008 Men n„r den helige Ande kommer ”ver eder, skolen I undf† kraft
	och bliva mina vittnen, b†de i Jerusalem och i hela Judeen och
	Samarien, och sedan intill jordens „nda.˝

001:009 N„r han hade sagt detta, lyftes han inf”r deras ”gon upp i
	h”jden, och en sky tog honom bort ur deras †syn.
001:010 Och medan de sk†dade mot himmelen, under det han for upp, se, d†
	stodo hos dem tv† m„n i vita kl„der.
001:011 Och dessa sade: ˝I galileiske m„n, varf”r st†n I och sen mot
	himmelen?  Denne Jesus, som har blivit upptagen fr†n eder till
	himmelen, han skall komma igen p† samma s„tt som I haven sett
	honom fara upp till himmelen.˝

001:012 Sedan v„nde de tillbaka till Jerusalem fr†n det berg som kallas
	Oljeberget, vilket ligger n„ra Jerusalem, icke l„ngre d„rifr†n,
	„n man f†r f„rdas p† en sabbat.
001:013 Och n„r de hade kommit dit, gingo de upp i den sal i ”vre
	v†ningen, d„r de pl„gade vara tillsammans: Petrus och Johannes
	och Jakob och Andreas, Filippus och Tomas, Bartolomeus och
	Matteus, Jakob, Alfeus' son, och Simon ivraren och Judas, Jakobs
	son.
001:014 Alla dessa h”llo endr„ktigt ut i b”n tillika med Maria, Jesu
	moder, och n†gra andra kvinnor samt Jesu br”der.

001:015 En av de dagarna stod Petrus upp och talade bland br”derna, som
	d† voro f”rsamlade till ett antal av omkring etthundratjugu; han
	sade:
001:016 ˝Mina br”der, det skriftens ord skulle fullbordas, som den
	helige Ande genom Davids mun hade profetiskt talat om Judas,
	vilken blev v„gvisare †t de m„n som grepo Jesus.
001:017 Han var ju r„knad bland oss och hade ocks† f†tt detta „mbete p†
	sin lott.
001:018 Och med de penningar han hade f†tt s†som l”n f”r sin og„rning
	f”rv„rvade han sig en †ker.  Men han st”rtade framstupa ned, och
	hans kropp brast mitt itu, s† att alla hans in„lvor g†vo sig ut.
001:019 Detta blev bekant f”r alla Jerusalems inv†nare, och s† blev den
	†kern p† deras tungom†l kallad Akeldamak (det betyder
	Blods†kern).
001:020 S† „r ju skrivet i Psalmernas bok:
	  'Hans g†rd blive ”de,
	  och ingen m† finnas, som bor d„ri';
	och vidare:
	  'Hans „mbete tage en annan.'

001:021 D„rf”r b”r nu n†gon av de m„n som f”ljde oss under hela den tid
	d† Herren Jesus gick ut och in bland oss,
001:022 allt ifr†n den dag d† han d”ptes av Johannes „nda till den dag
	d† han blev upptagen och skildes ifr†n oss -- n†gon av dessa m„n
	b”r ins„ttas till att j„mte oss vittna om hans uppst†ndelse.˝

001:023 D„refter st„llde de fram tv†: Josef (som kallades Barsabbas och
	hade tillnamnet Justus) och Mattias.
001:024 Och de b†do och sade: ˝Herre, du som k„nner allas hj„rtan, visa
	oss vilken av dessa tv† du har utvalt
001:025 till att f† den plats s†som tj„nare och apostel, vilken Judas
	”vergav, f”r att g† till den plats som var hans.˝
001:026 Och de drogo lott om dem, och lotten f”ll p† Mattias.  Och s†
	blev denne, j„mte de elva, r„knad s†som apostel.
002:001 N„r sedan pingstdagen var inne, voro de alla f”rsamlade med
	varandra.
002:002 D† kom pl”tsligt fr†n himmelen ett d†n, s†som om en v†ldsam
	storm hade dragit fram; och det uppfyllde hela huset d„r de
	sutto.
002:003 Och tungor s†som av eld visade sig f”r dem och f”rdelade sig och
	satte sig p† dem, en p† var av dem.
002:004 Och de blevo alla uppfyllda av helig ande och begynte tala andra
	tungom†l, efter som Anden ingav dem att tala.

002:005 Nu bodde i Jerusalem fromma judiska m„n fr†n allahanda folk
	under himmelen.
002:006 Och n„r d†net h”rdes, f”rsamlade sig hela hopen, och en stor
	r”relse uppstod, ty var och en h”rde sitt eget tungom†l talas av
	dem.
002:007 Och de uppfylldes av h„pnad och f”rundran och sade: ˝Žro de icke
	galil‚er, alla dessa som h„r tala?
002:008 Huru kommer det d† till, att var och en av oss h”r sitt eget
	modersm†l talas?
002:009 Vi m† vara parter eller meder eller elamiter, vi m† hava v†rt
	hem i Mesopotamien eller Judeen eller Kappadocien, i Pontus
	eller provinsen Asien,
002:010 i Frygien eller Pamfylien, i Egypten eller i Libyens bygder, †t
	Cyrene till, eller vara hitflyttade fr„mlingar fr†n Rom,
002:011 vi m† vara judar eller proselyter, kretenser eller araber, alla
	h”ra vi dem p† v†ra egna tungom†l tala om Guds v„ldiga
	g„rningar.˝
002:012 S† uppfylldes de alla av h„pnad och visste icke vad de skulle
	t„nka.  Och de sade, den ene till den andre: ˝Vad kan detta
	betyda?˝
002:013 Men somliga drevo g„ck med dem och sade: ˝De „ro fulla av s”tt
	vin.˝

002:014 D† tr„dde Petrus fram, j„mte de elva, och hov upp sin r”st och
	talade till dem:

	˝I judiske m„n och I alla Jerusalems inv†nare, detta m†n I veta,
	och lyssnen nu till mina ord:
002:015 Det „r icke s† som I menen, att dessa „ro druckna; det „r ju
	blott tredje timmen p† dagen.
002:016 Nej, h„r uppfylles det som „r sagt genom profeten Joel:

002:017   'Och det skall ske i de yttersta dagarna, s„ger Gud,
	  att jag skall utgjuta av min Ande ”ver allt k”tt,
	  och edra s”ner och edra d”ttrar skola profetera,
	  och edra ynglingar skola se syner,
	  och edra gamla m„n skola hava dr”mmar;
002:018   ja, ”ver mina tj„nare och mina tj„narinnor
	  skall jag i de dagarna utgjuta av min Ande,
	  och de skola profetera.
002:019   Och jag skall l†ta undertecken synas uppe p† himmelen
	  och tecken nere p† jorden:
	  blod och eld och r”kmoln.
002:020   Solen skall v„ndas i m”rker
	  och m†nen i blod,
	  f”rr„n Herrens dag kommer,
	  den stora och h„rliga.
002:021   Och det skall ske att var och en som †kallar Herrens namn,
	  han skall varda fr„lst.'

002:022 I m„n av Israel, h”ren dessa ord: Jesus fr†n Nasaret, en man som
	inf”r eder fick vittnesb”rd av Gud genom kraftg„rningar och under
	och tecken, vilka Gud genom honom gjorde bland eder, s†som I
	sj„lva veten,
002:023 denne som blev given i edert v†ld, enligt vad Gud i sitt r†dslut
	och sin f”rsyn hade best„mt, honom haven I genom m„n som icke
	veta av lagen l†tit fastnagla vid korset och d”da.
002:024 Men Gud gjorde en „nde p† d”dens v†nda och l„t honom uppst†,
	eftersom det icke var m”jligt att han skulle kunna beh†llas av
	d”den.
002:025 Ty David s„ger med tanke p† honom:
	  'Jag har haft Herren
	  f”r mina ”gon alltid,
	  ja, han „r p† min h”gra sida,
	  f”r att jag icke skall vackla.
002:026   F”rdenskull gl„der sig mitt hj„rta,
	  och min tunga fr”jdar sig,
	  och j„mv„l min kropp
	  f†r vila med en f”rhoppning:
002:027   den, att du icke skall l„mna
	  min sj„l †t d”dsriket
	  och icke l†ta din Helige
	  se f”rg„ngelse.
002:028   Du har kungjort mig livets v„gar;
	  du skall uppfylla mig med gl„dje inf”r ditt ansikte.'

002:029 Mina br”der, jag kan v„l fritt s„ga till eder om v†r stamfader
	David att han „r b†de d”d och begraven; hans grav finnes ju
	ibland oss „nnu i dag.
002:030 Men eftersom han var en profet och visste att Gud med ed hade
	lovat honom att 'av hans livs frukt s„tta en konung p† hans
	tron',
002:031 d„rf”r f”ruts†g han att Messias skulle uppst†, och talade d„rom
	och sade att Messias icke skulle l„mnas †t d”dsriket, och att
	hans kropp icke skulle se f”rg„ngelse.

002:032 Denne -- Jesus -- har nu Gud l†tit uppst†; d„rom kunna vi alla
	vittna.
002:033 Och sedan han genom Guds h”gra hand har blivit upph”jd och av
	Fadern undf†tt den utlovade helige Anden, har han utgjutit vad I
	h„r sen och h”ren.
002:034 Ty icke har David farit upp till himmelen; fastmer s„ger han
	sj„lv:
	  'Herren sade till min herre:
	  S„tt dig p† min h”gra sida,
002:035   till dess jag har lagt dina fiender
	  dig till en fotapall.

002:036 S† m† nu hela Israels hus veta och vara f”rvissat om att denne
	Jesus som I haven korsf„st, honom har Gud gjort b†de till Herre
	och till Messias.˝

002:037 N„r de h”rde detta, k„nde de ett styng i hj„rtat.  Och de sade
	till Petrus och de andra apostlarna: ˝Br”der, vad skola vi
	g”ra?˝
002:038 Petrus svarade dem: ˝G”ren b„ttring, och l†ten alla d”pa eder i
	Jesu Kristi namn till edra synders f”rl†telse; d† skolen I s†som
	g†va undf† den helige Ande.
002:039 Ty eder g„ller l”ftet och edra barn, j„mv„l alla dem som „ro i
	fj„rran, s† m†nga som Herren, v†r Gud, kallar.˝

002:040 Ocks† med m†nga andra ord bad och f”rmanade han dem, i det han
	sade: ˝L†ten fr„lsa eder fr†n detta vr†nga sl„kte.˝
002:041 De som d† togo emot hans ort l„to d”pa sig; och s† ”kades
	f”rsamlingen p† den dagen med vid pass tre tusen personer.
002:042 Och dessa h”llo fast vid apostlarnas undervisning och
	br”dragemenskapen, vid br”dsbrytelsen och b”nerna.

002:043 Och fruktan kom ”ver var och en; och m†nga under och tecken
	gjordes genom apostlarna.
002:044 Men alla de som trodde h”llo sig tillsammans och hade allting
	gemensamt;
002:045 de s†lde sina jordagods och vad de eljest „gde och delade med
	sig d„rav †t alla, eftersom var och en beh”vde.
002:046 Och st„ndigt, var dag, voro de endr„ktigt tillsammans i
	helgedomen; och hemma i husen br”to de br”d och †to med fr”jd
	och i hj„rtats enfald, och lovade Gud.
002:047 Och allt folket vad dem v„l bev†get.  Och Herren ”kade
	f”rsamlingen, dag efter dag, med dem som l„to sig fr„lsas.
003:001 Och Petrus och Johannes gingo upp till helgedomen, till den b”n
	som h”lls vid nionde timmen.
003:002 Och d„r bars fram en man som hade varit of„rdig allt ifr†n
	moderlivet, och som man var dag pl„gade s„tta vid den port i
	helgedomen, som kallades Sk”na porten, f”r att han skulle kunna
	beg„ra allmosor av dem som gingo in i helgedomen.
003:003 N„r denne nu fick se Petrus och Johannes, d† de skulle g† in i
	helgedomen, bad han dem om en allmosa.
003:004 D† f„ste Petrus och Johannes sina ”gon p† honom, och Petrus
	sade: ˝Se p† oss.˝
003:005 N„r han d† gav akt p† dem, i f”rv„ntan att f† n†got av dem,
003:006 sade Petrus: ˝Silver och guld har jag icke; men vad jag har, det
	giver jag dig.  I Jesu Kristi, nasar‚ens namn: st† upp och g†.˝
003:007 Och s† fattade han honom vid h”gra handen och reste upp honom.
	Och strax fingo hans f”tter och fotleder styrka,
003:008 och han sprang upp och stod uppr„tt och begynte g† och f”ljde
	dem in i helgedomen, alltj„mt g†ende och springande, under det
	att han lovade Gud.
003:009 Och allt folket s†g honom, d„r han gick omkring och lovade Gud.
003:010 Och n„r de k„nde igen honom och s†go att det var samme man som
	pl„gade sitta och beg„ra allmosor vid Sk”na porten i helgedomen,
	blevo de uppfyllda av h„pnad och best”rtning ”ver det som hade
	vederfarits honom.

003:011 D† han nu h”ll sig till Petrus och Johannes, str”mmade allt
	folket, utom sig av h„pnad, tillsammans till dem p† den plats
	som kallades Salomos pelarg†ng.
003:012 N„r Petrus s†g detta, tog han till orda och talade till folket
	s†:

	˝I m„n av Israel, varf”r undren I ”ver denne man, och varf”r sen
	I s† p† oss, likasom hade vi genom n†gon v†r kraft eller fromhet
	†stadkommit att han kan g†?
003:013 Nej, Abrahams och Isaks och Jakobs Gud, v†ra f„ders Gud, har
	f”rh„rligat sin tj„nare Jesus, honom som I utl„mnaden, och som I
	f”rnekaden inf”r Pilatus, n„r denne redan hade beslutit att giva
	honom l”s.
003:014 Ja, I f”rnekaden honom, den helige och r„ttf„rdige, och beg„rden
	att en dr†pare skulle givas †t eder.
003:015 Och livets furste dr„pten I, men Gud uppv„ckte honom fr†n de
	d”da; d„rom kunna vi sj„lva vittna.
003:016 Och det „r p† grund av tron p† hans namn som denne man, vilken I
	sen och k„nnen, har undf†tt styrka av hans namn; och den tro som
	verkas genom Jesus har, i allas eder †syn, gjort att han nu kan
	bruka alla lemmar.

003:017 Nu vet jag v„l, mina br”der, att I s†v„l som edra r†dsherrar
	haven gjort detta, d„rf”r att I icke vissten b„ttre.
003:018 Men Gud har p† detta s„tt l†tit det g† i fullbordan, som han
	f”rut genom alla sina profeters mun hade f”rkunnat, n„mligen att
	hans Smorde skulle lida.

003:019 G”ren d„rf”r b„ttring och omv„nden eder, s† att edra synder
	bliva utpl†nade,
003:020 p† det att tider av vederkvickelse m† komma fr†n Herren, i det
	att han s„nder den Messias som han har utsett †t eder, n„mligen
	Jesus,
003:021 vilken dock himmelen m†ste beh†lla intill de tider n† allt skall
	bliva uppr„ttat igen, varom Gud har talat genom sina forntida
	heliga profeters mun.
003:022 Moses har ju sagt: 'En profet skall Herren Gud l†ta uppst† †t
	eder, av edra br”der, en som „r mig lik; honom skolen I lyssna
	till i allt vad han talar till eder.
003:023 Och det skall ske att var och en som icke lyssnar till den
	profeten, han skall utrotas ur folket.'
003:024 Och sedan hava alla profeterna, b†de Samuel och de som f”ljde
	efter honom, s† m†nga som hava talat, ocks† beb†dat dessa tider.
003:025 I „ren sj„lva barn av profeterna och delaktiga i det f”rbund som
	Gud sl”t med edra f„der, n„r han sade till Abraham: 'Och i din
	s„d skola alla sl„kter p† jorden varda v„lsignade.'
003:026 F”r eder f”rst och fr„mst har Gud l†tit sin tj„nare uppst†, och
	han har s„nt honom f”r att v„lsigna eder, n„r I, en och var,
	omv„nden eder fr†n eder ondska.˝
004:001 Medan de „nnu talade till folket, kommo pr„sterna och
	tempelvaktens bef„lhavare och sadduc‚erna ”ver dem.
004:002 Ty det f”rtr”t dem att du undervisade folket och i Jesus
	f”rkunnade uppst†ndelsen fr†n de d”da.
004:003 D„rf”r grepo de dem nu och satte dem i f„ngsligt f”rvar till
	f”ljande dag, eftersom det redan var afton.
004:004 Men m†nga av dem som hade h”rt vad som hade talats kommo till
	tro; och antalet av m„nnen uppgick nu till vid pass fem tusen.

004:005 Dagen d„refter f”rsamlade sig deras r†dsherrar och „ldste och
	skriftl„rde i Jerusalem;
004:006 d„r voro d† ock Hannas, ”verstepr„sten, och Kaifas och Johannes
	och Alexander och alla som voro av ”verstepr„sterlig sl„kt.
004:007 Och de l„to f”ra fram dem inf”r sig och fr†gade dem: ˝Av vilken
	makt eller i genom vilket namn haven I gjort detta?˝
004:008 D† sade Petrus till dem, uppfylld av helig ande:

	˝I folkets r†dsherrar och „ldste,
004:009 eftersom vi i dag underkastas rannsakning f”r en god g„rning mot
	en sjuk man och tillfr†gas varigenom denne har blivit botad,
004:010 s† m†n I veta, I alla och hela Israels folk, att det „r genom
	Jesu Kristi, nasar‚ens, namn, hans som I haven korsf„st, men som
	Gud har uppv„ckt fr†n de d”da -- att det „r genom det namnet som
	denne man st†r inf”r eder frisk och f„rdig.
004:011 Han „r 'den stenen som av byggningsm„nnen' -- av eder sj„lva --
	'aktades f”r intet, men som har blivit en h”rnsten'.
004:012 Och i ingen annan finnes fr„lsning; ej heller finnes under
	himmelen n†got annat namn, bland m„nniskor givet, genom vilket
	vi kunna bliva fr„lsta.˝

004:013 N„r de s†go Petrus och Johannes vara s† frimodiga och f”rnummo
	att de voro ol„rda m„n ur folket, f”rundrade de sig.  Men s†
	k„nde de igen dem och p†minde sig att de hade varit med Jesus.
004:014 Och n„r de s†go mannen som hade blivit botad st† d„r bredvid
	dem, kunde de icke s„ga n†got d„remot.
004:015 De befallde dem allts† att g† ut fr†n r†dsf”rsamlingen.  Sedan
	”verlade de med varandra
004:016 och sade: ˝Vad skola vi g”ra med dessa m„n?  Att ett m„rkligt
	tecken har blivit gjort av dem, det „r ju uppenbart f”r alla
	Jerusalems inv†nare, och vi kunna icke f”rneka det.
004:017 Men f”r att detta icke „nnu mer skall komma ut bland folket, m†
	vi str„ngeligen f”rbjuda dem att h„danefter i det namnet tala
	f”r n†gon m„nniska.˝

004:018 D„refter kallade de in dem och f”rbj”do dem helt och h†llet att
	tala eller undervisa i Jesu namn.
004:019 Men Petrus och Johannes svarade och sade till dem: ˝Om det „r
	r„tt inf”r Gud att vi h”rsamma eder mer „r Gud, d„rom m†n I
	sj„lva d”ma;
004:020 vi f”r v†r del kunna icke underl†ta att tala vad vi hava sett
	och h”rt.˝
004:021 D† f”rbj”do de dem detsamma „nnu str„ngare, men l„to dem sedan
	g†.  Ty eftersom alla prisade Gud f”r det som hade skett, kunde
	de, f”r folkets skull, icke finna n†gon utv„g genom att straffa
	dem.
004:022 Mannen som genom detta tecken hade blivit botad var n„mligen
	”ver fyrtio †r gammal.

004:023 N„r de allts† hade blivit l”sgivna, kommo de till sina egna och
	omtalade f”r dem allt vad ”verstepr„sterna och de „ldste hade
	sagt dem.
004:024 D† de h”rde detta, ropade de endr„ktigt till Gud och sade:

	˝Herre, det „r du som har gjort himmelen och jorden och havet
	och allt vad i dem „r.
004:025 Och du har genom v†r fader Davids, din tj„nares, mun sagt genom
	helig ande:
	  'Varf”r larmade hedningarna
	  och t„nkte folken f†f„nglighet?
004:026   Jordens konungar tr„dde fram,
	  och furstarna samlade sig tillhopa
	  mot Herren och hans Smorde.'

004:027 Ja, i sanning, de f”rsamlade sig i denna stad mot din helige
	tj„nare Jesus, mot honom som du har smort: Herodes och Pontius
	Pilatus med hedningarna och Israels folkstammar;
004:028 de f”rsamlade sig till att utf”ra allt vad din hand och ditt
	r†dslut f”rut hade best„mt skola ske.
004:029 Och nu, Herre, se till deras hotelser, och giv dina tj„nare att
	de med all frimodighet m† f”rkunna ditt ord,
004:030 i det att du utr„cker din hand till att bota de sjuka, och till
	att l†ta tecken och under ske genom din helige tj„nare Jesu
	namn.˝

004:031 N„r de hade slutat att bedja, skakades platsen d„r de voro
	f”rsamlade, och de blevo alla uppfyllda av den helige Ande, och
	de f”rkunnade Guds ord med frimodighet.

004:032 Och i hela skaran av dem som trodde var ett hj„rta och en sj„l.
	Ingen enda kallade n†got av det han „gde f”r sitt, utan du hade
	allting gemensamt.
004:033 Och med stor kraft framburo apostlarna vittnesb”rdet om Herren
	Jesu uppst†ndelse; och stor n†d var ”ver dem alla.
004:034 Bland dem fanns ingen som led n”d; ty alla som „gde n†got
	jordstycke eller n†got hus s†lde detta och buro fram betalningen
	f”r det s†lda
004:035 och lade den f”r apostlarnas f”tter, och man delade ut d„rav, s†
	att var och en fick efter som han beh”vde.

004:036 Josef, som av apostlarna ock kallades Barnabas (det betyder
	f”rmanaren), en levit som var b”rdig fr†n Cypern,
004:037 ocks† han s†lde en †ker som han „gde och bar fram penningarna
	och lade dem f”r apostlarnas f”tter.
005:001 Men en ung man vid namn Ananias och hans hustru Safira s†lde ett
	jordagods,
005:002 och han tog d„rvid, med sin hustrus vetskap, undan n†got av
	betalningen d„rf”r; allenast en del bar han fram och lade f”r
	apostlarnas f”tter.
005:003 D† sade Petrus: ˝Ananias, varf”r har Satan f†tt uppfylla ditt
	hj„rta, s† att du har velat bedraga den helige Ande och taga
	undan n†got av betalningen f”r jordstycket?
005:004 Detta var ju din egendom, medan du hade det kvar; och n„r det
	var s†lt, voro ju penningarna i din makt.  Huru kunde du f†
	n†got s†dant i sinnet?  Du har ljugit, icke f”r m„nniskor, utan
	f”r Gud.˝
005:005 N„r Ananias h”rde dessa ord, f”ll han ned och gav upp andan.
	Och stor fruktan kom ”ver alla som h”rde detta.
005:006 Och de yngre m„nnen stodo upp och h”ljde in honom och buro ut
	honom och begrovo honom.

005:007 Vid pass tre timmar d„refter kom hans hustru in, utan att veta
	om, vad som hade skett.
005:008 Petrus sade d† till henne: ˝S„g mig, var det f”r den summan I
	s†lden jordstycket?˝  Hon svarade: ˝Ja, f”r den summan.˝
005:009 D† sade Petrus till henne: ˝Huru kunden I vilja komma ”verens om
	att fresta Herrens Ande?  Se, h„rutanf”r d”rren h”ras nu
	fotstegen av de m„n som hava begravt din man; och de skola b„ra
	ut ocks† dig.˝
005:010 Och strax f”ll hon ned vid hans f”tter och gav upp andan; och
	n„r de unge m„nnen kommo in, funno de henne d”d.  De buro d† ut
	henne och begrovo henne bredvid hennes man.
005:011 Och stor fruktan kom ”ver hela f”rsamlingen och ”ver alla andra
	som h”rde detta.

005:012 Och genom apostlarna gjordes m†nga tecken och under bland
	folket; och de h”llo sig alla endr„ktigt tillsammans i Salomos
	pelarg†ng.
005:013 Av de andra dristade sig ingen att n„rma sig dem, men folket
	h”ll dem i „ra.
005:014 Och „nnu flera trodde och sl”to sig till Herren, hela skaror av
	b†de m„n och kvinnor.
005:015 Ja, man bar de sjuka ut p† gatorna och lade dem p† b†rar och i
	s„ngar, f”r att, n„r Petrus kom g†ende, †tminstone hans skugga
	m†tte falla p† n†gon av dem.
005:016 Och j„mv„l fr†n st„derna runt omkring Jerusalem kom folket i
	skaror och f”rde med sig sjuka och s†dana som voro pl†gade av
	orena andar; och alla blevo botade.

005:017 D† stod ”verstepr„sten upp och alla som h”llo med honom -- de
	som h”rde till sadduc‚ernas parti -- och de uppfylldes av
	nit„lskan
005:018 och l„to gripa apostlarna och s„tta dem i allm„nt h„kte.
005:019 Men en Herrens „ngel ”ppnade om natten f„ngelsets portar och
	f”rde ut dem och sade:
005:020 ˝G†n †stad och tr„den upp i helgedomen, och talen till folket
	alla det sanna livets ord.˝
005:021 N„r de hade h”rt detta, gingo de inemot dagbr„ckningen in i
	helgedomen och undervisade.

	Emellertid kommo ”verstepr„sten och de som h”llo med honom och
	sammankallade Stora r†det, alla Israels barns „ldste.  D„refter
	s„nde de †stad till f„ngelset f”r att h„mta dem.
005:022 Men n„r r„ttstj„narna kommo dit, funno de dem icke i f„ngelset.
	De v„nde d† tillbaka och omtalade detta
005:023 och sade: ˝F„ngelset funno vi st„ngt med all omsorg och v„ktarna
	st†ende utanf”r portarna, men d† vi ”ppnade, funno vi ingen
	d„rinne.˝
005:024 N„r tempelvaktens bef„lhavare och ”verstepr„sterna h”rde detta,
	visst de icke vad de skulle t„nka d„rom, eller vad som skulle
	bliva av detta.
005:025 D† kom n†gon och ber„ttade f”r den: ˝De m„n som I haven insatt i
	f„ngelset, de st† nu i helgedomen och undervisa folket.˝

005:026 Bef„lhavaren gick d† med r„ttstj„narna †stad och h„mtade dem;
	dock brukade de icke v†ld, ty de fruktade att bliva stenade av
	folket.
005:027 Och sedan de hade h„mtat dem, f”rde de dem fram inf”r Stora
	r†det.  Och ”verstepr„sten anst„llde f”rh”r med dem
005:028 och sade: ˝Vi hava ju allvarligen f”rbjudit eder att undervisa i
	det namnet, och likv„l haven I uppfyllt Jerusalem med eder
	undervisning, och I viljen nu l†ta den mannens blod komma ”ver
	oss.˝
005:029 Men Petrus och de andra apostlarna svarade och sade: ˝Man m†ste
	lyda Gud mer „n m„nniskor.
005:030 V†ra f„ders Gud har uppv„ckt Jesus, som I haden upph„ngt p† tr„
	och d”dat.
005:031 Och Gud har med sin h”gra hand upph”jt honom till en h”vding och
	fr„lsare, f”r att †t Israel f”rl„na b„ttring och syndernas
	f”rl†telse.
005:032 Om allt detta kunna vi sj„lva vittna, s† ock den helige Ande,
	vilken Gud har givit †t dem som „ro honom lydiga.˝

005:033 N„r de h”rde detta, blevo de mycket f”rbittrade och ville d”da
	dem.
005:034 Men en faris‚, en lagl„rare vid namn Gamaliel, som var aktad av
	allt folket, stod d† upp i R†det och tillsade att man f”r en kort
	stund skulle f”ra ut m„nnen.
005:035 Sedan sade han till de andra: ˝I m„n av Israel, sen eder f”r vad
	I t„nken g”ra med dessa m„n.
005:036 F”r en tid sedan upptr„dde ju Teudas och gav sig ut f”r att
	n†got vara, och till honom sl”t sig en hop av vid pass fyra
	hundra m„n.  Och han blev d”dad, och alla som hade trott p†
	honom f”rskingrades och blevo till intet.
005:037 Efter honom upptr„dde Judas fr†n Galileen, vid den tid d†
	skattskrivningen p†gick; denne f”rledde en hop folk till avfall,
	s† att de f”ljde honom.  Ocks† han f”rgicks, och alla som hade
	trott p† honom blevo f”rskingrade.
005:038 Och nu s„ger jag eder: Befatten eder icke med dessa m„n, utan
	l†ten dem vara; ty skulle detta vara ett r†dslag eller ett verk
	av m„nniskor, s† kommer det att sl†s ned;
005:039 men „r det av Gud, s† kunnen I icke sl† ned dessa m„n.  Sen
	till, att I icke m†n befinnas strida mot Gud sj„lv.˝

005:040 Och de lydde hans r†d; de kallade in apostlarna, och sedan de
	hade l†tit gissla dem, f”rbj”do de dem att tala i Jesu namn och
	l„to dem d„refter g†.

005:041 Och de gingo ut fr†n r†dsf”rsamlingen, glada ”ver att de hade
	aktats v„rdiga att lida sm„lek f”r det namnets skull.
005:042 Och de upph”rde icke att var dag undervisa i helgedomen och
	hemma i husen och f”rkunna evangelium om Kristus Jesus.
006:001 Vid denna tid, d† nu l„rjungarnas antal f”r”kades, begynte de
	grekiska judarna knorra mot de inf”dda hebr‚erna ”ver att deras
	„nkor blevo f”rbisedda vid den dagliga utdelningen.
006:002 D† sammankallade de tolv hela l„rjungaskaran och sade: ˝Det „r
	icke tillb”rligt att vi f”rsumma Guds ord f”r att g”ra tj„nst
	vid borden.
006:003 S† utsen nu bland eder, I br”der, sju m„n som hava gott
	vittnesb”rd om sig och „ro fulla av ande och vishet, m„n som vi
	kunna s„tta till att sk”ta denna syssla.
006:004 Vi skola d† helt f† „gna oss †t b”nen och †t ordets tj„nst.˝

006:005 Det talet behagade hela menigheten.  Och de utvalde Stefanus, en
	man som var full av tro och helig ande, vidare Filippus och
	Prokorus och Nikanor och Timon och Parmenas, slutligen Nikolaus,
	en proselyt fr†n Antiokia.
006:006 Dem l„to de tr„da fram f”r apostlarna, och dessa b†do och lade
	h„nderna p† dem.

006:007 Och Guds ord hade framg†ng, och l„rjungarnas antal f”r”kades
	mycket i Jerusalem; och en stor hop av pr„sterna blevo lydiga
	och trodde.

006:008 Och Stefanus var full av n†d och kraft och gjorde stora under
	och tecken bland folket.
006:009 Men av dem som h”rde till den synagoga som kallades ˝De
	frigivnes och cyren‚ernas och alexandrinernas synagoga˝, s† ock
	av dem som voro fr†n Cilicien och provinsen Asien, stodo n†gra
	upp f”r att disputera med Stefanus.
006:010 Dock f”rm†dde de icke st† emot den vishet och den ande som h„r
	talade.
006:011 D† skaffade de n†gra m„n som f”reg†vo att de hade h”rt honom
	tala h„diska ord mot Moses och mot Gud.
006:012 De uppeggade s† folket och de „ldste och de skriftl„rde och
	”verf”llo honom och grepo honom och f”rde honom inf”r Stora
	r†det.
006:013 D„r l„to de falska vittnen tr„da fram, vilka sade: ˝Denne man
	upph”r icke att tala mot v†r heliga plats och mot lagen.
006:014 Ty vi hava h”rt honom s„ga att Jesus, han fr†n Nasaret, skall
	bryta ned denna byggnad och f”r„ndra de stadgar som Moses har
	givit oss.˝
006:015 D† nu alla som sutto i R†det f„ste sina ”gon p† honom, syntes
	dem hans ansikte vara s†som en „ngels ansikte.
007:001 Och ”verstepr„sten fr†gade: ˝F”rh†ller detta sig s†?˝
007:002 D† sade han:

	˝Br”der och f„der, h”ren mig.  H„rlighetens Gud uppenbarade sig
	f”r v†r fader Abraham, medan han „nnu var i Mesopotamien, och
	f”rr„n han bosatte sig i Karran,
007:003 och sade till honom: 'G† ut ur ditt land och fr†n din sl„kt, och
	drag till det land som jag skall visa dig.'
007:004 D† gick han †stad ut ur kald‚ernas land och bosatte sig i
	Karran.  Sedan, efter han faders d”d, bj”d Gud honom att flytta
	d„rifr†n till detta land, d„r I nu bon.
007:005 Han gav honom ingen arvedel d„ri, icke ens s† mycket som en
	fotsbredd, men lovade att giva det till besittning †t honom och
	†t hans s„d efter honom; detta var p† den tid d† han „nnu icke
	hade n†gon son.
007:006 Och vad Gud sade var detta, att hans s„d skulle leva s†som
	fr„mlingar i ett land som icke tillh”rde dem, och att man skulle
	g”ra dem till tr„lar och f”rtrycka dem i fyra hundra †r.
007:007 'Men det folk vars tr„lar de bliva skall jag d”ma', sade Gud;
	'sedan skola de draga ut och h†lla gudstj„nst †t mig p† denna
	plats.'

007:008 Och han uppr„ttade ett omsk„relsens f”rbund med honom.  Och s†
	f”dde han Isak och omskar honom p† †ttonde dagen, och Isak f”dde
	Jakob, och Jakob f”dde v†ra tolv stamf„der.

007:009 Och v†ra stamf„der avundades Josef och s†lde honom till
	Egypten.  Men Gud var med honom
007:010 och fr„lste honom ur allt hans betryck och l„t honom finna n†d
	och gav honom vishet inf”r Farao, konungen i Egypten; och denne
	satte honom till herre ”ver Egypten och ”ver hela sitt hus.
007:011 Och hungersn”d kom ”ver hela Egypten och Kanaan med stort
	betryck, och v†ra f„der kunde icke f† n†got att „ta.
007:012 Men n„r Jakob fick h”ra att br”d fanns i Egypten, s„nde han v†ra
	f„der †stad dit, en f”rsta g†ng.
007:013 Sedan, n„r de f”r andra g†ngen kommo dit, blev Josef igenk„nd av
	sina br”der, och Farao fick kunskap och Josefs sl„kt.
007:014 D„refter s„nde Josef †stad och kallade till sig sin fader Jakob
	och hela sin sl„kt, sjuttiofem personer.
007:015 Och Jakob for ned till Egypten; och han dog d„r, han s†v„l som
	v†ra f„der.
007:016 Och man f”rde dem d„rifr†n till Sikem och lade dem i den grav
	som Abraham f”r en summa penningar hade k”pt av Emmors barn i
	Sikem.

007:017 Och alltefter som tiden nalkades att det l”fte skulle uppfyllas,
	som Gud hade givit Abraham, v„xte folket till och f”r”kade sig i
	Egypten,
007:018 till dess en ny konung ”ver Egypten uppstod, en som icke visste
	av Josef.
007:019 Denne konung gick listigt till v„ga mot v†rt folk och f”rtryckte
	v†ra f„der och drev dem till att uts„tta sina sp„da barn, f”r
	att dessa icke skulle bliva vid liv.

007:020 Vid den tiden f”ddes Moses, och han 'var ett vackert barn' inf”r
	Gud.  Under tre m†nader fostrades han i sin faders hus;
007:021 sedan, n„r han hade blivit utsatt, l„t Faraos dotter h„mta honom
	till sig och uppfostra honom s†som sin egen son.
007:022 Och Moses blev undervisad i all egyptiernas visdom och var
	m„ktig i ord och g„rningar.
007:023 Men n„r han blev fyrtio †r gammal, fick han i sinnet att bes”ka
	sina br”der, Israels barn.
007:024 N„r han d† s†g att en av dem led or„tt, tog han den misshandlade
	i f”rsvar och h„mnades honom, i det att han slog ihj„l
	egyptiern.
007:025 Nu menade han att hans br”der skulle f”rst† att Gud genom honom
	ville bereda dem fr„lsning; men de f”rstodo det icke.
007:026 Dagen d„refter kom han †ter fram till dem, d„r de tvistade, och
	ville f”rlika dem och sade: 'I m„n, I „ren ju br”der; varf”r
	g”ren I d† varandra or„tt?'
007:027 Men den som gjorde or„tt mot sin landsman st”tte bort honom och
	sade: 'Vem har satt dig till h”vding och domare ”ver oss?
007:028 Kanske du vill d”da mig, s†som du i g†r d”dade egyptiern?'
007:029 Vid det talet flydde Moses bort och levde sedan s†som fr„mling i
	Madiams land och f”dde d„r tv† s”ner.

007:030 Och n„r fyrtio „r „ter voro f”rlidna, uppenbarade sig f”r honom,
	i ”knen vid berget Sinai, en „ngel i en brinnande t”rnbuske.
007:031 N„r Moses s†g detta, f”rundrade han sig ”ver synen; och d† han
	gick fram f”r att se vad det var, h”rdes Herrens r”st:
007:032 'Jag „r dina f„ders Gud, Abrahams, Isaks och Jakobs Gud.'  D†
	greps Moses av b„van och dristade sig icke att se dit.
007:033 Och Herren sade till honom: 'L”s dina skor av dina f”tter, ty
	platsen d„r du st†r „r helig mark.
007:034 Jag har nogsamt sett mitt folks betryck i Egypten, och deras
	suckan har jag h”rt, och jag har stigit ned f”r att r„dda dem.
	D„rf”r m† du nu g† †stad; jag vill s„nda dig till Egypten.

007:035 Denne Moses, som de hade f”rnekat, i det de sade: 'Vem har satt
	dig till h”vding och domare?', honom s„nde Gud att vara b†de en
	h”vding och en f”rlossare, genom „ngeln som uppenbarade sig f”r
	honom i t”rnbusken.
007:036 Det var han som f”rde ut dem, och som gjorde under och tecken i
	Egyptens land och i R”da havet och i ”knen, under fyrtio †r.

007:037 Det var samme Moses som sade till Israels barn: 'En profet skall
	Gud l†ta uppst† †t eder, av edra br”der, en som „r mig lik.'
007:038 Det var och han, som under den tid d† menigheten levde i ”knen,
	b†de var hos „ngeln, som talade med honom p† berget Sinai, och
	tillika hos v†ra f„der; och han undfick levande ord f”r att giva
	dem †t eder.
007:039 Men v†ra f„der ville icke bliva honom lydiga, utan st”tte bort
	honom och v„nde sig med sina hj„rtan mot Egypten
007:040 och sade till Aron: 'G”r oss gudar, som kunna g† framf”r oss; ty
	vi veta icke vad som har vederfarits denne Moses, som f”rde oss
	ut ur Egyptens land.'
007:041 Och de gjorde i de dagarna en kalv och buro sedan fram offer †t
	avguden och gladde sig ”ver sina h„nders verk.
007:042 D† v„nde Gud sig bort och prisgav dem till att dyrka himmelens
	h„rskara, s†som det „r skrivet i Profeternas bok:
	  'Framburen I v„l †t mig slaktoffer och spisoffer
	  under de fyrtio †ren i ”knen,
	  I av Israels hus?
007:043   Nej, I buren Moloks t„lt
	  och guden Romfas stj„rna,
	  de bilder som I hade gjort f”r att tillbedja.
	  D„rf”r skall jag l†ta eder f”ras †stad
	  „nda bortom Babylon.'

007:044 V†ra f„der hade vittnesb”rdets tabernakel i ”knen, s† inr„ttat,
	som han som talade till Moses hade f”rordnat att denne skulle
	g”ra det, efter den m”nsterbild som han hade f†tt se.
007:045 Och v†ra f„der togo det i arv och f”rde det sedan under Josua
	hitin, n„r de togo landet i besittning, efter de folk som Gud
	f”rdrev f”r v†ra f„der.  S† var det „nda till Davids tid.
007:046 Denne fann n†d inf”r Gud och bad att han m†tte finna 'ett rum
	till boning' †t Jakobs Gud.
007:047 Men det var Salomo som fick bygga ett hus †t honom.
007:048 Dock, den H”gste bor icke i hus som „ro gjorda med h„nder, ty
	det „r s†som profeten s„ger:
007:049   'Himmelen „r min tron,
	  och jorden „r min fotapall;
	  vad f”r ett hus skullen I d† kunna bygga †t mig, s„ger Herren,
	  och vad f”r en plats skulle tj„na mig till vilostad?
007:050   Min hand har ju gjort allt detta.'

007:051 I h†rdnackade, med oomskurna hj„rtan och ”ron, I st†n alltid
	emot den helige Ande, I likav„l som edra f„der.
007:052 Vilken av profeterna hava icke edra f„der f”rf”ljt?  De hava ju
	dr„pt dem som f”rkunnade att den R„ttf„rdige skulle komma, han
	som I sj„lva nu haven f”rr†tt och dr„pt,
007:053 I som fingen lagen eder given genom „nglars f”rsorg, men icke
	haven h†llit den.˝

007:054 N„r de h”rde detta, blevo de mycket f”rbittrade i sina hj„rtan
	och beto sina t„nder samman mot honom.
007:055 Men han, full av helig ande, sk†dade upp mot himmelen och fick
	se Guds h„rlighet och s†g Jesus st† p† Guds h”gra sida.
007:056 Och han sade: ˝Jag ser himmelen ”ppen och M„nniskosonen st† p†
	Guds h”gra sida.˝
007:057 D† skriade de med h”g r”st och h”llo f”r sina ”ron och stormade
	alla p† en g†ng emot honom
007:058 och f”rde honom ut ur staden och stenade honom.  Och vittnena
	lade av sina mantlar vid en ung mans f”tter, som hette Saulus.
007:059 S† stenade de Stefanus, under det att han †kallade och sade:
	˝Herre Jesus, tag emot min ande.˝
007:060 Och han f”ll ned p† sina kn„n och ropade med h”g r”st: ˝Herre,
	tillr„kna dem icke denna synd.˝  Och n„r han hade sagt detta,
	avsomnade han.


007:001 Och j„mv„l Saulus hade gillat att man d”dade honom.

008:002 N†gra fromma m„n begrovo dock Stefanus och h”llo en stor
	d”dsklagan efter honom.
008:003 Saulus †ter for v†ldsamt fram mot f”rsamlingen; han gick omkring
	i husen och drog fram m„n och kvinnor och l„t s„tta dem i
	f„ngelse.

008:004 Men de som hade blivit kringspridda gingo omkring och f”rkunnade
	evangelii ord.
008:005 Och Filippus kom s† ned till huvudstaden i Samarien och
	predikade Kristus f”r folket d„r.
008:006 Och n„r de h”rde Filippus och s†go de tecken som han gjorde,
	aktade de endr„ktigt p† det som han talade.
008:007 Ty fr†n m†nga som voro besatta av orena andar foro andarna ut
	under h”ga rop, och m†nga lama och of„rdiga blevo botade.
008:008 Och det blev stor gl„dje i den staden.

008:009 Nu var d„r i staden f”re honom en man vid namn Simon, som hade
	”vat trolldom, s† att han hade slagit det samaritiska folket med
	h„pnad, och som sade sig vara n†got stort.
008:010 Till honom h”llo sig alla, b†de sm† och stora, och sade: ˝Denne
	„r vad man kallar 'Guds stora kraft.'˝
008:011 Och de h”llo sig till honom, d„rf”r att han genom sina
	trollkonster under ganska l†ng tid hade slagit dem med h„pnad.
008:012 Men nu, d† de satte tro till Filippus, som f”rkunnade evangelium
	om Guds rike och om Jesu Kristi namn, l„to de d”pa sig, b†de m„n
	och kvinnor.
008:013 Ja, Simon sj„lv kom till tro; och sedan han hade blivit d”pt,
	h”ll han sig st„ndigt till Filippus.  Och n„r han s†g de stora
	tecken och kraftg„rningar som denne gjorde, betogs han av
	h„pnad.

008:014 D† nu apostlarna i Jerusalem fingo h”ra att Samarien hade tagit
	emot Guds ord, s„nde de dit Petrus och Johannes.
008:015 Och n„r dessa kommo ditned, b†do de f”r dem, att de m†tte undf†
	helig ande;
008:016 ty helig ande hade „nnu icke fallit p† n†gon av dem, utan de
	voro allenast d”pta i Herren Jesu namn.
008:017 De lade d† h„nderna p† dem, och de undfingo helig ande.
008:018 N„r d† Simon s†g att det var genom apostlarnas handp†l„ggning
	som Anden blev given, bj”d han dem penningar
008:019 och sade: ˝Given ock mig den makten, s† att var och en som jag
	l„gger h„nderna p† undf†r helig ande.˝
008:020 D† sade Petrus till honom: ˝M† dina penningar med dig sj„lv g† i
	f”rd„rvet, eftersom du menar att Guds g†va kan k”pas f”r
	penningar.
008:021 Du har ingen del eller lott i det som h„r „r fr†ga om, ty ditt
	hj„rta „r icke r„ttsinnigt inf”r Gud.
008:022 G”r f”rdenskull b„ttring och upph”r med denna din ondska, och
	bed till Herren att den tanke som har uppst†tt i ditt hj„rta m†,
	om m”jligt „r, bliva dig f”rl†ten.
008:023 Ty jag ser att du „r f”rgiftad av ondska och f†ngen i
	or„ttf„rdighetens bojor.˝
008:024 D† svarade Simon och sade: ˝Bedjen I till Herren f”r mig, att
	intet av det som I haven sagt m† komma ”ver mig.˝

008:025 Och sedan de hade framburit sitt vittnesb”rd och talat Herrens
	ord, beg†vo de sig tillbaka till Jerusalem och f”rkunnade d„rvid
	evangelium i m†nga samaritiska byar.

008:026 Men en Herrens „ngel talade till Filippus och sade: ˝St† upp och
	begiv dig vid middagstiden ut p† den v„g som leder ned fr†n
	Jerusalem till Gasa; den „r tom p† folk.˝
008:027 D† stod han upp och begav sig †stad.  Och se, en etiopisk man
	for d„r fram, en hovman som var en m„ktig herre hos Kandace,
	drottningen i Etiopien, och var satt ”ver hela hennes
	skattkammare.  Denne hade kommit till Jerusalem f”r att d„r
	tillbedja,
008:028 men var nu stadd p† hemv„gen och satt i sin vagn och l„ste
	profeten Esaias.
008:029 D† sade Anden till Filippus: ˝G† fram och n„rma dig till denna
	vagn.˝
008:030 Filippus skyndade fram och h”rde att han l„ste profeten Esaias.
	D† fr†gade han: ˝F”rst†r du vad du l„ser?˝
008:031 Han svarade: ˝Huru skulle jag v„l kunna f”rst† det, om ingen
	v„gleder mig?˝  Och han bad Filippus stiga upp och s„tta sig
	bredvid honom.

008:032 Men det st„lle i skriften som han l„ste var detta:
	  ˝S†som ett f†r f”rdes han bort till att slaktas;
	  och s†som ett lamm som „r tyst inf”r den som klipper det,
	  s† ”ppnade han icke sin mun.
008:033   Genom hans f”rnedring blev hans dom borttagen.
	  Vem kan r„kna hans sl„kte?
	  Ty hans liv ryckes undan fr†n jorden.˝

008:034 Och hovmannen fr†gade Filippus och sade: ˝Jag beder dig, s„g mig
	om vilken profeten talar detta, om sig sj„lv eller om n†gon
	annan?˝
008:035 D† ”ppnade Filippus sin mun och begynte med detta skriftens ord
	och f”rkunnade f”r honom evangelium om Jesus.
008:036 Och medan de f„rdades v„gen fram, kommo de till ett vatten.  D†
	sade hovmannen: ˝Se, h„r finnes vatten.  Vad hindrar att jag
	d”pes?˝
008:037 
008:038 Och han l„t vagnen stanna; och de stego b†da ned i vattnet,
	Filippus och hovmannen, och han d”pte honom.
008:039 Men n„r de hade stigit upp ur vattnet, ryckte Herrens Ande bort
	Filippus, och hovmannen s†g honom icke mer, d† han nu glad
	fortsatte sin f„rd.
008:040 Men Filippus blev efter†t sedd i Asdod.  D„refter vandrade han
	omkring och f”rkunnade evangelium i alla st„der, till dess han
	kom till Cesarea.

009:001 Men Saulus, som alltj„mt andades hot och mordlust mot Herrens
	l„rjungar, gick till ”verstepr„sten
009:002 och utbad sig av honom brev till synagogorna i Damaskus, f”r
	att, om han funne n†gra som voro p† ˝den v„gen˝, vare sig m„n
	eller kvinnor, han skulle kunna f”ra dem bundna till Jerusalem.

009:003 Men n„r han p† sin f„rd nalkades Damaskus, h„nde sig att ett
	sken fr†n himmelen pl”tsligt kringstr†lade honom.
009:004 Och han f”ll ned till jorden och h”rde d† en r”st som sade till
	honom: ˝Saul, Saul, varf”r f”rf”ljer du mig?˝
009:005 D† sade han: ˝Vem „r du, Herre?˝  Han svarade: ˝Jag „r Jesus,
	den som du f”rf”ljer.
009:006 Men st† nu upp och g† in i staden, s† skall d„r bliva dig sagt
	vad du har att g”ra.˝
009:007 Och m„nnen som voro med honom p† f„rden stodo m†ll”sa av skr„ck,
	ty de h”rde v„l r”sten, men s†go ingen.
009:008 Och Saulus reste sig upp fr†n jorden, men n„r han ”ppnade sina
	”gon, kunde han icke mer se n†got.  De togo honom d„rf”r vid
	handen och ledde honom in i Damaskus.
009:009 Och under tre dagar s†g han intet; och han varken †t eller
	drack.

009:010 Men i Damaskus fanns en l„rjunge vid namn Ananias.  Till honom
	sade Herren i en syn: ˝Ananias!˝  Han svarade: ˝H„r „r jag,
	Herre.˝
009:011 Och Herren sade till honom: ˝St† upp och g† till den gata som
	kallas Raka gatan och fr†ga i Judas' hus efter en man vid namn
	Saulus, fr†n Tarsus.  Ty se, han beder.
009:012 Och i en syn har han sett huru en man vid namn Ananias kom in
	och lade h„nderna p† honom, f”r att han skulle f† sin syn igen.˝
009:013 D† svarade Ananias: ˝Herre, jag har av m†nga h”rt huru mycket
	ont den mannen har gjort dina heliga i Jerusalem.
009:014 Och han har nu h„r med sig fullmakt ifr†n ”verstepr„sterna att
	f„ngsla alla dem som †kalla ditt namn.˝
009:015 Men Herren sade till honom: ˝G† †stad; ty denne man „r mig ett
	utvalt redskap till att b„ra fram mitt namn inf”r hedningar och
	konungar och inf”r Israels barn;
009:016 och jag skall visa honom huru mycket han m†ste lida f”r mitt
	namns skull.˝

009:017 D† gick Ananias †stad och kom in i huset; och han lade sina
	h„nder p† honom och sade: ˝Saul, min broder, Herren har s„nt
	mig, Jesus, som visade sig f”r dig p† v„gen d„r du f„rdades; han
	har s„nt mig, f”r att du skall f† din syn igen och bliva
	uppfylld av helig ande.˝
009:018 D† var det strax s†som om fj„ll f”llo ifr†n hans ”gon, och han
	fick sin syn igen.  Och han stod upp och l„t d”pa sig.
009:019 Sedan tog han sig mat och blev d„rav st„rkt.

	D„refter var han n†gon tid tillsammans med l„rjungarna i
	Damaskus.
009:020 Och strax begynte han i synagogorna predika om Jesus, att han
	var Guds Son.
009:021 Och alla som h”rde honom blevo uppfyllda av h„pnad och sade:
	˝Var det icke denne som i Jerusalem f”rgjorde dem som †kallade
	det namnet?  Och hade han icke kommit hit, f”r att han skulle
	f”ra s†dana m„nniskor bundna till ”verstepr„sterna?˝

009:022 Men Saulus upptr„dde med allt st”rre kraft och gjorde de judar
	som bodde i Damaskus svarsl”sa, i det han bevisade att Jesus var
	Messias.

009:023 N„r s† en l„ngre tid hade f”rg†tt, r†dslogo judarna om att r”ja
	honom ur v„gen;
009:024 men deras anslag blev bekant f”r Saulus.  Och d† de nu, f”r att
	kunna r”ja honom ur v„gen, till och med h”llo vakt vid
	stadsportarna b†de dag och natt,
009:025 togo hans l„rjungar honom en natt och sl„ppte honom ut genom
	muren, i det att de s„nkte ned honom i en korg.

009:026 N„r han sedan kom till Jerusalem, f”rs”kte han att n„rma sig
	l„rjungarna; men alla fruktade f”r honom, ty de trodde icke att
	han verkligen var en l„rjunge.
009:027 D† tog Barnabas sig an honom och f”rde honom till apostlarna och
	f”rt„ljde f”r dem huru han p† v„gen hade sett Herren, som hade
	talat till honom, och huru han i Damaskus hade frimodigt
	predikat i Jesu namn.
009:028 Sedan gick han fritt ut och in bland dem i Jerusalem och
	predikade frimodigt i Herrens namn;
009:029 och han talade och disputerade med de grekiska judarna.  Men de
	gjorde f”rs”k att r”ja honom ur v„gen.
009:030 N„r br”derna f”rnummo detta, f”rde de honom ned till Cesarea och
	s„nde honom d„rifr†n vidare till Tarsus.

009:031 S† hade nu f”rsamlingen frid i hela Judeen och Galileen och
	Samarien; och den blev uppbyggd och vandrade i Herrens fruktan
	och v„xte till genom den helige Andes tr”st och f”rmaning.

009:032 Medan nu Petrus vandrade omkring bland dem alla, h„nde sig att
	han ock kom ned till de heliga som bodde i Lydda.
009:033 D„r tr„ffade han p† en man vid namn Eneas, som i †tta †r hade
	legat till s„ngs; han var n„mligen lam.
009:034 Och Petrus sade till honom: ˝Eneas, Jesus Kristus botar dig.
	St† upp och l„gg ihop din b„dd.˝  D† stod han strax upp.
009:035 Och alla som bodde i Lydda och i Saron s†go honom; och de
	omv„nde sig till Herren.

009:036 I Joppe bodde d† en l„rjunginna vid namn Tabita (det betyder
	detsamma som Dorkas).  Hon ”verfl”dade i goda g„rningar och
	gav allmosor rikligen.
009:037 Men just i de dagarna h„nde sig att hon blev sjuk och dog.  Och
	man tv†dde henne och lade henne i en sal i ”vre v†ningen.
009:038 D† nu Lydda l†g n„ra Joppe och l„rjungarna hade h”rt att Petrus
	var d„r, s„nde de tv† m„n till honom och b†do honom att utan
	dr”jsm†l komma till dem.
009:039 Petrus stod d† upp och f”ljde med dem.  Och n„r han kom dit,
	f”rde de honom upp i salen; och alla „nkorna kommo d„r omkring
	honom gr†tande och visade honom alla livkl„dnader och mantlar
	som Dorkas hade gjord, medan hon „nnu levde ibland dem.
009:040 D† tillsade Petrus dem allasammans att g† ut och f”ll ned p†
	sina kn„n och bad; sedan v„nde han sig mot den d”da och sade:
	˝Tabita, st† upp.˝  D† slog hon upp ”gonen, och n„r hon fick se
	Petrus, satte hon sig upp.
009:041 Och han r„ckte henne handen och reste upp henne och kallade
	sedan in de heliga, j„mte „nkorna, och st„llde henne levande
	framf”r den.
009:042 Detta blev bekant i hela Joppe, och m†nga kommo till tro p†
	Herren.
009:043 D„refter stannade han en l„ngre tid i Joppe hos en garvare vid
	namn Simon.

010:001 I Cesarea bodde en man vid namn Kornelius, en h”vitsman vid den
	s† kallade italiska krigsskaran.
010:002 Han var en from man, som ˝fruktade Gud˝ tillika med hela sitt
	hus; han utdelade rikligen allmosor †t folket och bad alltid
	till Gud.

010:003 En dag omkring nionde timmen s†g denne tydligt i en syn en Guds
	„ngel, som kom in till honom och sade till honom: ˝Kornelius!˝
010:004 Han betraktade honom f”rskr„ckt och fr†gade: ˝Vad „r det,
	herre?˝  D† sade „ngeln till honom: ˝Dina b”ner och dina
	allmosor hava uppstigit till Gud och „ro i †minnelse hos honom.
010:005 S† s„nd nu n†gra m„n till Joppe och l†t h„mta en viss Simon, som
	ock kallas Petrus.
010:006 Han g„star hos en garvare vid namn Simon, som har ett hus vid
	havet.˝

010:007 N„r „ngeln som hade talat med honom var borta, kallade han till
	sig tv† av sina tj„nare och en from krigsman, en av dem som
	h”rde till hans n„rmaste f”lje,
010:008 och f”rt„ljde alltsammans f”r dem och s„nde dem †stad till
	Joppe.

010:009 Men dagen d„refter, medan dessa voro p† v„gen och nalkades
	staden, gick Petrus vid sj„tte timmen upp p† taket f”r att
	bedja.
010:010 Och han blev hungrig och ville hava n†got att „ta.  Medan man nu
	tillredde maten, f”ll han i h„nryckning.
010:011 Han s†g himmelen ”ppen och n†gonting komma ned som liknade en
	stor linneduk, och som fasth”lls vid de fyra h”rnen och s„nktes
	ned till jorden.
010:012 Och d„ri funnos alla slags fyrfota och kr„lande djur som leva p†
	jorden, och alla slags himmelens f†glar.
010:013 Och en r”st kom till honom: ˝St† upp, Petrus, slakta och „t.˝
010:014 Men Petrus svarade: ˝Bort det, Herre!  Jag har aldrig „tit n†got
	oheligt och orent.˝
010:015 Źter, f”r andra g†ngen, kom en r”st till honom: ˝Vad Gud har
	f”rklarat f”r rent, det m† du icke h†lla f”r oheligt.˝
010:016 Detta skedde tre g†nger efter varandra; sedan blev duken strax
	†ter upptagen till Himmelen.

010:017 Medan Petrus i sitt sinne undrade ”ver vad den syn han hade sett
	skulle betyda, hade de m„n som voro uts„nda av Kornelius redan
	fr†gat sig fram till Simons hus; och de stannade nu vid porten
010:018 och ropade p† n†gon f”r att f† veta om Simon, som ock kallades
	Petrus, g„stade d„r.
010:019 Men under det Petrus alltj„mt begrundade synen, sade Anden till
	honom: ˝H„r „ro ett par m„n som fr†ga efter dig.
010:020 St† upp, och g† ditned och f”lj med dem, utan att tveka; ty det
	„r jag som har s„nt dem.˝

010:021 D† steg Petrus ned till m„nnen och sade: ˝Se h„r „r jag, den som
	I fr†gen efter.  Av vilken orsak haven I kommit hit?˝
010:022 De svarade: ˝H”vitsmannen Kornelius, en r„ttf„rdig och
	gudfruktig man, som har gott vittnesb”rd om sig av hela det
	judiska folket, har i en uppenbarelse f†tt befallning av en
	helig „ngel att h„mta dig till sig och h”ra vad du har att
	s„ga.˝
010:023 D† bj”d han dem komma in och beredde dem h„rb„rge.

	Dagen d„refter stod han upp och begav sig †stad med dem; och
	n†gra av br”derna i Joppe f”ljde med honom.
010:024 F”ljande dag kommo de fram till Cesarea.  Och Kornelius v„ntade
	p† dem och hade kallat tillhopa sina fr„nder och n„rmaste
	v„nner.
010:025 D† nu Petrus skulle tr„da in, gick Kornelius emot honom och
	betygade honom sin v”rdnad, i det att han f”ll ned f”r hans
	f”tter.
010:026 Men Petrus reste upp honom och sade: ˝St† upp; ocks† jag „r en
	m„nniska.˝
010:027 Och under samtal med honom tr„dde Petrus in och fann m†nga vara
	d„r f”rsamlade.
010:028 Och han sade till dem: ˝I veten sj„lva att det „r en judisk man
	f”rbjudet att hava n†got umg„nge med en utl„nning eller att
	bes”ka en s†dan; men mig har Gud l„rt att icke r„kna n†gon
	m„nniska f”r ohelig eller oren.
010:029 D„rf”r kom jag ock utan inv„ndning hit, n„r jag blev h„mtad.
	Och nu fr†gar jag eder av vilket sk„l I haven l†tit h„mta mig.˝
010:030 D† svarade Kornelius: ˝Det „r nu fj„rde dagen sedan jag, just
	vid denna timme, f”rr„ttade i mitt hus den b”n som man beder vid
	nionde timmen.  D† fick jag se en man i skinande kl„dnad st†
	framf”r mig,
010:031 och han sade: 'Kornelius, din b”n „r h”rd, och dina allmosor
	hava kommit i †minnelse inf”r Gud.
010:032 S† s„nd nu bud till Joppe och kalla till dig Simon, som ock
	kallas Petrus: han g„star i garvaren Simons hus vid havet.'
010:033 D† s„nde jag strax bud till dig, och du gjorde v„l i att du
	kom.  Och nu „ro vi alla h„r tillst„des inf”r Gud f”r att h”ra
	allt som har blivit dig befallt av Herren.˝

010:034 D† ”ppnade Petrus sin mun och sade:

	˝Nu f”rnimmer jag i sanning att 'Gud icke har anseende till
	personen',
010:035 utan att den som fruktar honom och ”var r„ttf„rdighet, han tages
	emot av honom, vilket folk han „n m† tillh”ra.
010:036 Det ord som han har s„nt till Israels barn f”r att genom Jesus
	Kristus, som „r allas Herre, f”rkunna det glada budskapet om
	frid, det ordet k„nnen I,
010:037 den f”rkunnelse som gick ut ”ver hela Judeen, sedan den hade
	begynt i Galileen efter den d”pelse Johannes predikade --
010:038 f”rkunnelsen om Jesus fr†n Nasaret och om huru Gud hade smort
	honom med helig ande och kraft, honom som vandrade omkring och
	gjorde gott och botade alla som voro under dj„vulens v†ld; ty
	Gud var med honom.
010:039 Vi kunna sj„lva vittna om allt vad han gjorde b†de p† den
	judiska landsbygden och i Jerusalem; likv„l upph„ngde man honom
	p† tr„ och d”dade honom.
010:040 Men honom har Gud uppv„ckt p† tredje dagen och l†tit honom bliva
	uppenbar,
010:041 v„l icke f”r allt folket, men f”r oss, som redan f”rut av Gud
	hade blivit utvalda till vittnen, och som †to och drucko med
	honom, sedan han hade uppst†tt fr†n de d”da.
010:042 Och han bj”d oss predika f”r folket och betyga att han „r den
	som av Gud har blivit best„md till att vara domare ”ver levande
	och d”da.
010:043 Om honom b„ra alla profeterna vittnesb”rd och betyga att var och
	en som tror p† honom skall f† syndernas f”rl†telse genom hans
	namn.˝

010:044 Medan Petrus „nnu s† talade, f”ll den helige Ande p† alla dem
	som h”rde hans tal.
010:045 Och alla de omskurna troende m„n som hade kommit dit med Petrus
	blevo uppfyllda av h„pnad ”ver att den helige Ande hade blivit
	utgjuten j„mv„l ”ver hedningarna, s†som en g†va †t dem.
010:046 De h”rde dem n„mligen tala tungom†l och storligen prisa Gud.
010:047 D† tog Petrus till orda och sade: ˝Icke kan v„l n†gon hindra att
	dessa d”pas med vatten, d† de hava undf†tt den helige Ande, de
	likav„l som vi?˝
010:048 Och s† bj”d han att man skulle d”pa dem i Jesu Kristi namn.

	D„refter b†do de honom att han skulle stanna hos dem n†gra
	dagar.

011:001 Men apostlarna och de br”der som voro i Judeen fingo h”ra att
	ocks† hedningarna hade tagit emot Guds ord.
011:002 N„r s† Petrus kom upp till Jerusalem, begynte de som voro
	omskurna g† till r„tta med honom;
011:003 de sade: ˝Du har ju bes”kt oomskurna m„n och „tit med dem.˝
011:004 D† begynte Petrus fr†n b”rjan och omtalade f”r dem allt i f”ljd
	och ordning; han sade:

011:005 ˝Jag var i staden Joppe, stadd i b”n; d† s†g jag under
	h„nryckning i en syn n†gonting komma ned, som liknade en stor
	linneduk, vilken fasth”lls vid de fyra h”rnen och s„nktes ned
	fr†n himmelen; och det kom „nda ned till mig.
011:006 Och jag betraktade det och gav akt d„rp†; d† fick jag d„ri se
	fyrfota djur, s†dana som leva p† jorden, tama och vilda, s† ock
	kr„lande djur och himmelens f†glar.
011:007 Jag h”rde ock en r”st s„ga till mig: 'St† upp, Petrus, slakta
	och „t.'
011:008 Men jag svarade: 'Bort det, Herre!  Aldrig har n†got oheligt
	eller orent kommit i min mun.'
011:009 F”r andra g†ngen talade en r”st fr†n himmelen: 'Vad Gud har
	f”rklarat f”r rent, det m† du icke h†lla f”r oheligt.'
011:010 Detta skedde tre g†nger efter varandra; sedan drogs alltsammans
	†ter upp till himmelen.
011:011 Och i detsamma kommo tre m„n, som hade blivit s„nda till mig
	fr†n Cesarea, och stannade framf”r huset d„r vi voro.
011:012 Och Anden sade till mig att jag skulle f”lja med dem, utan att
	g”ra n†gon †tskillnad mellan folk och folk.  Ocks† de sex br”der
	som „ro h„r kommo med mig; och vi gingo in i mannens hus.
011:013 Och han ber„ttade f”r oss huru han hade sett „ngeln tr„da in i
	hans hus, och att denne hade sagt: 'S„nd †stad till Joppe och
	l†t h„mta Simon, som ock kallas Petrus.
011:014 Han skall tala till dig ord genom vilka du skall bliva fr„lst,
	du sj„lv och hela ditt hus.'
011:015 Och n„r jag hade begynt tala, f”ll den helige Ande p† dem,
	alldeles s†som det under den f”rsta tiden skedde med oss.
011:016 D† kom jag ih†g Herrens ord, huru han hade sagt: 'Johannes d”pte
	med vatten, men I skolen bliva d”pta i helig ande.'
011:017 D† allts† Gud †t dem hade givit samma g†va som †t oss, som hava
	kommit till tro p† Herren Jesus Kristus, huru skulle d† jag hava
	kunnat s„tta mig emot Gud?˝

011:018 N„r de hade h”rt detta, g†vo de sig till freds och prisade Gud
	och sade: ˝S† har d† Gud ocks† †t hedningarna f”rl„nat den
	b„ttring som f”r till liv.˝

011:019 De som hade blivit kringspridda genom den f”rf”ljelse som utbr”t
	f”r Stefanus' skull drogo emellertid omkring „nda till Fenicien
	och Cypern och Antiokia, men f”rkunnade icke ordet f”r andra „n
	f”r judar.
011:020 Dock funnos bland dem n†gra m„n fr†n Cypern och Cyrene, som n„r
	de kommo till Antiokia, ocks† talade till grekerna och f”r dem
	f”rkunnade evangelium om Herren Jesus.
011:021 Och Herrens hand var med dem, och en stor skara kom till tro och
	omv„nde sig till Herren.

011:022 Ryktet h„rom n†dde f”rsamlingen i Jerusalem; och de s„nde d†
	Barnabas till Antiokia.
011:023 N„r han kom dit och fick se vad Guds n†d hade verkat, blev han
	glad och f”rmanade dem alla att med hj„rtats fasta f”resats
	stadigt h†lla sig till Herren.
011:024 Ty han var en god man och full av helig ande och tro.  Och
	ganska mycket folk blev ytterligare f”rt till Herren.
011:025 Sedan begav han sig †stad till Tarsus f”r att upps”ka Saulus.
011:026 Och n„r han hade tr„ffat honom, tog han honom med sig till
	Antiokia.  Ett helt †r hade de sedan sin umg„ngelse inom
	f”rsamlingen och undervisade ganska mycket folk.  Och det var i
	Antiokia som l„rjungarna f”rst begynte kallas ˝kristna˝.

011:027 Vid den tiden kommo n†gra profeter fr†n Jerusalem ned till
	Antiokia.
011:028 Och en av dem, vid namn Agabus, tr„dde upp och gav genom Andens
	ingivelse till k„nna att en stor hungersn”d skulle komma ”ver
	hela v„rlden; den kom ocks† p† Klaudius' tid.
011:029 D† best„mde l„rjungarna att de, var och en efter sin f”rm†ga,
	skulle s„nda n†got till underst”d †t de br”der som bodde i
	Judeen.
011:030 Detta gjorde de ocks†, och genom Barnabas och Saulus ”vers„nde
	de det till de „ldste.
012:001 Vid den tiden l„t konung Herodes gripa och misshandla n†gra av
	dem som h”rde till f”rsamlingen.
012:002 Och Jakob, Johannes' broder, l„t han avr„tta med sv„rd.
012:003 N„r han s†g att detta behagade judarna, fortsatte han och l„t
	fasttaga ocks† Petrus.  Detta skedde under det osyrade br”dets
	h”gtid.
012:004 Och sedan han hade gripit honom, satte han honom i f„ngelse och
	uppdrog †t fyra vaktavdelningar krigsm„n, vardera p† fyra man,
	att bevaka honom; och hans avsikt var att efter p†sken st„lla
	honom fram inf”r folket.
012:005 Under tiden f”rvarades Petrus i f„ngelset, men f”rsamlingen bad
	entr„get till Gud f”r honom.

012:006 Natten f”re den dag d† Herodes t„nkte draga honom inf”r r„tta
	l†g Petrus och sov mellan tv† krigsm„n, f„ngslad med tv† kedjor;
	och utanf”r d”rren voro v„ktare utsatta till att bevaka
	f„ngelset.
012:007 D† stod pl”tsligt en Herrens „ngel d„r, och ett sken lyste i
	rummet.  Och han st”tte Petrus i sidan och v„ckte honom och
	sade: ˝St† nu strax upp˝; och kedjorna f”llo ifr†n hans h„nder.
012:008 Žngeln sade ytterligare till honom: ˝Omgjorda dig, och tag p†
	dig dina sandaler.˝  Och han gjorde s†.  d„refter sade „ngeln
	till honom: ˝Tag din mantel p† dig och f”lj mig.˝
012:009 Och Petrus gick ut och f”ljde honom; men han f”rstod icke att
	det som skedde genom „ngeln var n†got verkligt, utan trodde att
	det var en syn han s†g.
012:010 N„r de s† hade g†tt genom f”rsta och andra vakten, kommo de till
	j„rnporten som ledde ut till staden.  Den ”ppnade sig f”r dem av
	sig sj„lv, och de tr„dde ut och gingo en gata fram; och i
	detsamma f”rsvann „ngeln ifr†n honom.
012:011 N„r sedan Petrus kom till sig igen, sade han: ˝Nu vet jag och „r
	f”rvissad om att Herren har uts„nt sin „ngel och r„ddat mig ur
	Herodes' hand och undan allt det som det judiska folket hade
	v„ntat sig.˝

012:012 N„r han allts† hade f”rst†tt huru det var, gick han till det hus
	d„r Maria bodde, hon som var moder till den Johannes som ock
	kallades Markus; d„r voro ganska m†nga f”rsamlade och b†do.
012:013 D† han nu klappade p† portd”rren, kom en tj„nsteflicka, vid namn
	Rode, f”r att h”ra vem det var.
012:014 Och n„r hon k„nde igen Petrus' r”st, ”ppnade hon i sin gl„dje
	icke porten, utan skyndade in och ber„ttade att Petrus stod
	utanf”r porten.
012:015 D† sade de till henne: ˝Du „r fr†n dina sinnen.˝  Men hon
	bedyrade att det var s†som hon hade sagt.  D† sade de: ˝Det „r
	v„l hans „ngel.˝
012:016 Men Petrus fortfor att klappa; och n„r de ”ppnade, s†go de med
	h„pnad att det var han.
012:017 Och han gav tecken †t dem med handen att de skulle tiga, och
	f”rt„ljde f”r dem huru Herren hade f”rt honom ut ur f„ngelset.
	Och han tillade: ˝L†ten Jakob och de andra br”derna f† veta
	detta.˝  Sedan gick han d„rifr†n och begav sig till en annan
	ort.

012:018 Men n„r det hade blivit dag, uppstod bland krigsm„nnen en ganska
	stor oro och undran ”ver vad som hade blivit av Petrus.
012:019 N„r s† Herodes ville h„mta honom, men icke fann honom, anst„llde
	han rannsakning med v„ktarna och bj”d att de skulle f”ras bort
	till bestraffning.  D„refter for han ned fr†n Judeen till
	Cesarea och vistades sedan d„r.

012:020 Men han hade fattat stor ovilja mot tyrierna och sidonierna.
	Dessa infunno sig nu gemensamt hos honom; och sedan de hade f†tt
	Blastus, konungens kammarherre, p† sin sida, b†do de om fred, ty
	deras land hade sin n„ring av konungens.
012:021 P† utsatt dag kl„dde sig d† Herodes i konungslig skrud och satte
	sig p† tronen och h”ll ett tal till dem.
012:022 D† ropade folket: ˝En guds r”st „r detta, och icke en
	m„nniskas.˝
012:023 Men i detsamma slog honom en Herrens „ngel, d„rf”r att han icke
	gav Gud „ran.  Och han f”ll i en sjukdom som bestod d„ri att han
	uppfr„ttes av maskar, och s† gav han upp andan.

012:024 Men Guds ord hade framg†ng och utbredde sig.
012:025 Och sedan Barnabas och Saulus hade fullgjort sitt uppdrag i
	Jerusalem och avl„mnat underst”det, v„nde de tillbaka och togo
	d† med sig Johannes, som ock kallades Markus.
013:001 I den f”rsamling som fanns i Antiokia verkade nu s†som profeter
	och l„rare Barnabas och Simeon, som kallades Niger, och Lucius
	fr†n Cyrene, s† ock Manaen, landsfursten Herodes'
	fosterbroder, och Saulus.
013:002 N„r dessa f”rr„ttade Herrens tj„nst och fastade, sade den helige
	Ande: ˝Avskiljen †t mig Barnabas och Saulus f”r det verk som jag
	har kallat dem till.˝
013:003 D† fastade de och b†do och lade h„nderna p† dem och l„to dem
	begiva sig †stad.

013:004 Dessa, som s† hade blivit uts„nda av den helige Ande, foro nu
	ned till Seleucia och seglade d„rifr†n till Cypern.
013:005 Och n„r de hade kommit till Salamis, f”rkunnade de Guds ord i
	judarnas synagogor.  De hade ocks† med sig Johannes s†som
	tj„nare.
013:006 Och sedan de hade f„rdats ”ver hela ”n „nda till Pafos, tr„ffade
	de d„r p† en judisk trollkarl och falsk profet, vid namn
	Barjesus,
013:007 som vistades hos landsh”vdingen Sergius Paulus.  Denne var en
	f”rst†ndig man.  Han kallade till sig Barnabas och Saulus och
	beg„rde att f† h”ra Guds ord.

013:008 Men Elymas (eller trollkarlen, ty namnet har den betydelsen)
	stod emot dem och ville hindra landsh”vdingen fr†n att komma
	till tro.
013:009 Saulus, som ock kallades Paulus, uppfylldes d† av helig ande och
	f„ste ”gonen p† honom
013:010 och sade: ˝O du dj„vulens barn, du som „r full av allt slags
	svek och arglistighet och en fiende till allt vad r„tt „r, skall
	du d† icke upph”ra att f”rvrida Herrens raka v„gar?
013:011 Se, nu kommer Herrens hand ”ver dig, och du skall till en tid
	bliva blind och icke kunna se solen.˝  Och strax f”ll t”cken och
	m”rker ”ver honom; och han gick omkring och s”kte efter n†gon
	som kunde leda honom.
013:012 N„r d† landsh”vdingen s†g vad som hade skett, h„pnade han ”ver
	Herrens l„ra och kom till tro.

013:013 Paulus och hans f”ljeslagare lade sedan ut ifr†n Pafos och foro
	till Perge i Pamfylien.  D„r skilde sig Johannes ifr†n dem och
	v„nde tillbaka till Jerusalem.
013:014 Men sj„lva foro de vidare fr†n Perge och kommo till Antiokia i
	Pisidien.  Och p† sabbatsdagen gingo de in i synagogan och satte
	sig d„r.
013:015 Och sedan man hade f”rel„st ur lagen och profeterna, s„nde
	synagogf”rest†ndarna till dem och l„to s„ga: ˝Br”der, haven I
	n†got f”rmaningens ord att s„ga till folket, s† s„gen det.˝
013:016 D† stod Paulus upp och gav tecken med handen och sade:

	˝I m„n av Israels hus och I som 'frukten Gud', h”ren mig.
013:017 Detta folks, Israels, Gud utvalde v†ra f„der, och han upph”jde
	detta folk, medan de „nnu bodde s†som fr„mlingar i Egyptens
	land, och f”rde dem sedan ut d„rifr†n 'med upplyft arm'.
013:018 Och under en tid av vid pass fyrtio †r hade han f”rdrag med dem
	i ”knen.
013:019 Och sedan han hade utrotat sju folk i Kanaans land, utskiftade
	han dessas land till arvedelar †t dem.
013:020 D„runder f”rgick en tid av vid pass fyra hundra femtio †r.
	Sedan gav han dem domare, „nda till profeten Samuels tid.
013:021 D„refter beg„rde de en konung; och Gud gav dem Saul, Kis' son, en
	man av Benjamins stam, f”r en tid av fyrtio †r.

013:022 Men denne avsatte han och gjorde David till konung ”ver dem.
	Honom gav han ock sitt vittnesb”rd, i det han sade: 'Jag har
	funnit David, Jessais son, en man efter mitt hj„rta.  Han skall
	i alla stycken g”ra min vilja.'
013:023 Av dennes s„d har Gud efter sitt l”fte l†tit Jesus komma, s†som
	Fr„lsare †t Israel.
013:024 Men redan innan han upptr„dde, hade Johannes predikat
	b„ttringens d”pelse f”r hela Israels folk.
013:025 Och n„r Johannes h”ll p† att fullborda sitt lopp, sade han: 'Vad
	I menen mig vara, det „r jag icke.  Men se, efter mig kommer den
	vilkens skor jag icke „r v„rdig att l”sa av han f”tter.'

013:026 Mina br”der, I som „ren barn av Abrahams sl„kt, s† ock I andra
	h„r, I som 'frukten Gud', till oss har ordet om denna fr„lsning
	blivit s„nt.
013:027 Ty eftersom Jerusalems inv†nare och deras r†dsherrar icke k„nde
	honom, uppfyllde de ock genom sin dom ”ver honom profeternas
	utsagor, vilka var sabbat f”rel„ses;
013:028 och fast„n de icke funno honom skyldig till n†got som f”rtj„nade
	d”den, b†do de likv„l Pilatus att han skulle l†ta d”da honom.
013:029 N„r de s† hade f”rt till fullbordan allt som var skrivet om
	honom, togo de honom ned fr†n korsets tr„ och lade honom i en
	grav.
013:030 Men Gud uppv„ckte honom fr†n de d”da.
013:031 Sedan visade han sig under m†nga dagar f”r dem som med honom
	hade g†tt upp fr†n Galileen till Jerusalem, och som nu „ro hans
	vittnen inf”r folket.

013:032 Och vi f”rkunna f”r eder det glada budskapet, att det l”fte som
	gavs †t v†ra f„der, det har Gud l†tit g† i fullbordan f”r oss,
	deras barn, d„rigenom att han har l†tit Jesus uppst†,
013:033 s†som ock „r skrivet i andra psalmen:
	  'Du „r min Son,
	  jag har i dag f”tt dig.'
013:034 Och att han har l†tit honom uppst† fr†n de d”da, s† att han icke
	mer skall v„nda tillbaka till f”rg„ngelsen, det har han sagt med
	dessa ord:
	  'Jag skall uppfylla †t eder de heliga l”ften
	  som jag i trofasthet har givit †t David.'
013:035 D„rf”r s„ger han ock i en annan psalm:
	  'Du skall icke l†ta din Helige se f”rg„ngelsen.'
013:036 N„r David i sin tid hade tj„nat Guds vilja, avsomnade han ju och
	blev samlad till sina f„der och s†g f”rg„ngelsen;
013:037 men den som Gud har uppv„ckt, han har icke sett f”rg„ngelsen.
013:038 S† m†n I nu veta, mena br”der, att genom honom syndernas
	f”rl†telse f”rkunnas f”r eder,
013:039 och att i honom var och en som tror bliver r„ttf„rdig och friad
	ifr†n allt det varifr†n I icke under Moses' lag kunden bliva
	friade.
013:040 Sen d„rf”r till, att ”ver eder icke m† komma det som „r sagt hos
	profeterna:
013:041   'Sen h„r, I f”raktare, och f”rundren eder,
	  och bliven till intet;
	  ty en g„rning utf”r jag i edra dagar,
	  en g„rning som I alls icke skullen tro,
	  om den f”rt„ljdes f”r eder.'˝

013:042 N„r de sedan gingo d„rifr†n, bad men dem att de n„sta sabbat
	skulle tala f”r dem om samma sak.
013:043 Och n„r f”rsamlingen †tskildes, f”ljde m†nga judar och
	gudfruktiga proselyter med Paulus och Barnabas.  Dessa talade d†
	till dem och f”rmanade dem att stadigt h†lla sig till Guds n†d.

013:044 F”ljande sabbat kom n„stan hela staden tillsammans f”r att h”ra
	Guds ord.
013:045 D† nu judarna s†go det myckna folket, uppfylldes de av nit„lskan
	och foro ut i sm„delser och motsade det som Paulus talade.
013:046 D† togo Paulus och Barnabas mod till sig och sade: ˝Guds ord
	m†ste i f”rsta rummet f”rkunnas f”r eder.  Men eftersom I st”ten
	det bort ifr†n eder och icke akten eder sj„lva v„rdiga det eviga
	livet, s† v„nda vi oss nu till hedningarna.
013:047 Ty s† har Herren bjudit oss:
	  'Jag har satt dig till ett ljus f”r hednafolken,
	  f”r att du skall bliva till fr„lsning intill jordens „nda.'˝

013:048 N„r hedningarna h”rde detta, blevo de glada och prisade Herrens
	ord; och de kommo till tro, s† m†nga det var besk„rt att f†
	evigt liv.
013:049 Och Herrens ord utbredde sig ”ver hela landet.

013:050 Men judarna uppeggade de ansedda kvinnor som ˝fruktade Gud˝, s†
	ock de f”rn„msta m„nnen i staden, och uppv„ckte en f”rf”ljelse
	mot Paulus och Barnabas och drevo dem bort ifr†n sin stads
	omr†de.
013:051 Dessa skuddade d† stoftet av sina f”tter mot dem och beg†vo sig
	till Ikonium.

013:052 Och l„rjungarna uppfylldes alltmer av gl„dje och helig ande.

014:001 P† samma s„tt tillgick det i Ikonium: de gingo in i judarnas
	synagoga och talade s†, att en stor hop av b†de judar och greker
	kommo till tro;
014:002 men de judar som voro oh”rsamma retade upp hedningarna och
	v„ckte deras f”rbittring mot br”derna.
014:003 S† vistades de d„r en l„ngre tid och predikade frimodigt, i
	f”rtr”stan p† Herren, och han gav vittnesb”rd †t sitt n†desord,
	i det att han l„t tecken och under ske genom dem.
014:004 Men folket i staden delade sig, s† att somliga h”llo med
	judarna, andra †ter med apostlarna.
014:005 Och n„r sedan, b†de ibland hedningar och ibland judar med deras
	f”rest†ndare, en storm hade blivit uppv„ckt emot dem, och man
	ville misshandla och stena dem,
014:006 flydde de, s† snart de f”rstodo huru det var, till st„derna
	Lystra och Derbe i Lykaonien och till trakten omkring dem.
014:007 Och d„r f”rkunnade de evangelium.

014:008 I Lystra fanns nu en man som satt d„r of”rm”gen att bruka sina
	f”tter, ty allt ifr†n sin moders liv hade han varit of„rdig och
	hade aldrig kunnat g†.
014:009 Denne h”rde p†, n„r Paulus talade.  Och d† Paulus f„ste sina
	”gon p† honom och s†g att han hade tro, s† att han kunde bliva
	botad,
014:010 sade han med h”g r”st: ˝Res dig upp och st† p† dina f”tter.˝  D†
	sprang mannen upp och begynte g†.
014:011 N„r folket s†g vad Paulus hade gjort, hovo de upp sin r”st och
	ropade p† lykaoniskt tungom†l: ˝Gudarna hava stigit ned till oss
	i m„nniskogestalt.˝
014:012 Och de kallade Barnabas f”r Jupiter, men Paulus kallade de f”r
	Merkurius, eftersom det var han som f”rde ordet.
014:013 Och pr„sten vid det Jupiterstempel som l†g utanf”r staden f”rde
	fram tjurar och kransar till portarna och ville j„mte folket
	anst„lla ett offer.
014:014 Men n„r apostlarna, Barnabas och Paulus, fingo h”ra detta, revo
	de s”nder sina kl„der och sprungo ut bland folket och ropade
014:015 och sade: ˝I m„n, vad „r det I g”ren?  Ocks† vi „ro m„nniskor,
	av samma natur som I, och vi f”rkunna f”r eder evangelium, att I
	m†sten omv„nda eder fr†n dessa f†f„ngliga avgudar till den
	levande Guden, 'som har gjort himmelen och jorden och havet och
	allt vad i dem „r'.
014:016 Han har under framfarna sl„ktens tider tillstatt alla hedningar
	att g† sina egna v„gar.
014:017 Dock har han icke l†tit sig vara utan vittnesb”rd, ty han har
	bevisat eder v„lg„rningar, i det han har givit eder regn och
	fruktbara tider fr†n himmelen och s† vederkvickt edra hj„rtan
	med mat och gl„dje.˝
014:018 Genom s†dana ord stillade de med knapp n”d folket, s† att man
	icke offrade †t dem.

014:019 Men n†gra judar kommo dit fr†n Antiokia och Ikonium.  Dessa
	drogo folket ”ver p† sin sida och stenade Paulus och sl„pade
	honom ut ur staden, i tanke att han var d”d.
014:020 Men sedan l„rjungarna hade samlat sig omkring honom, reste han
	sig upp och gick in i staden.

	Dagen d„refter begav han sig med Barnabas †stad d„rifr†n till
	Derbe.
014:021 Och de f”rkunnade evangelium i den staden och vunno ganska m†nga
	l„rjungar.  Sedan v„nde de tillbaka till Lystra och Ikonium och
	Antiokia
014:022 och styrkte l„rjungarnas sj„lar, i det de f”rmanade dem att st†
	fasta i tron och sade dem, att det „r genom mycken bedr”velse
	som vi m†ste ing† i Guds rike.
014:023 D„refter utvalde de †t dem ˝„ldste˝ f”r var s„rskild f”rsamling
	och anbefallde dem efter b”n och fastor †t Herren, som de nu
	trodde p†.

014:024 Sedan f„rdades de vidare genom Pisidien och kommo till
	Pamfylien.
014:025 D„r f”rkunnade de ordet i Perge och foro sedan ned till Attalia.
014:026 D„rifr†n avseglade de till Antiokia, samma ort varifr†n de hade
	blivit uts„nda, sedan man hade anbefallt dem †t Guds n†d, f”r
	det verk som de nu hade fullbordat.
014:027 Och n„r de hade kommit dit, kallade de tillhopa f”rsamlingen och
	omtalade f”r dem huru stora ting Gud hade gjort med dem, och
	huru han f”r hedningarna hade ”ppnat en d”rr till tro.
014:028 Sedan vistades de d„r hos l„rjungarna en ganska l†ng tid.
015:001 Men fr†n Judeen kommo n†gra m„n ditned och l„rde br”derna s†:
	˝Om I icke l†ten omsk„ra eder, s†som Moses har stadgat, s†
	kunnen I icke bliva fr„lsta.˝
015:002 D† uppstod s”ndring, och Paulus och Barnabas kommo i ett ganska
	skarpt ordskifte med dem.  Det best„mdes d„rf”r, att Paulus och
	Barnabas och n†gra andra av dem skulle, f”r denna tvistefr†gas
	skull, fara upp till apostlarna och de „ldste i Jerusalem.
015:003 Och f”rsamlingen utrustade dem f”r resan, och de foro genom
	Fenicien och Samarien och f”rt„ljde utf”rligt om hedningarnas
	omv„ndelse och gjorde d„rmed alla br”derna stor gl„dje.
015:004 N„r de sedan kommo fram till Jerusalem, mottogos de av
	f”rsamlingen och av apostlarna och de „ldste och omtalade huru
	stora ting Gud hade gjort med dem.
015:005 Men n†gra ifr†n faris‚ernas parti, vilka hade kommit till tro,
	stodo upp och sade att man borde omsk„ra dem och bjuda dem att
	h†lla Moses' lag.

015:006 D† tr„dde apostlarna och de „ldste tillsammans f”r att ”verl„gga
	om denna sak.
015:007 Och sedan man l„nge hade f”rhandlat d„rom, stod Petrus upp och
	sade till dem:

	˝Mina br”der, I veten sj„lva att Gud, f”r l†ng tid sedan, bland
	eder utvalde mig att vara den genom vilkens mun hedningarna
	skulle f† h”ra evangelii ord och komma till tro.
015:008 Och Gud, som k„nner allas hj„rtan, gav dem sitt vittnesb”rd,
	d„rigenom att han l„t dem, likav„l som oss, undf† den helige
	Ande.
015:009 Och han gjorde ingen †tskillnad mellan oss och dem, i det att
	han genom tron renade deras hj„rtan.
015:010 Varf”r fresten I d† nu Gud, genom att p† l„rjungarnas hals vilja
	l„gga ett ok som varken v†ra f„der eller vi hava f”rm†tt b„ra?
015:011 Vi tro ju fastmer att det „r genom Herren Jesu n†d som vi bliva
	fr„lsta, vi likav„l som de.˝

015:012 D† teg hela menigheten, och man h”rde p† Barnabas och Paulus,
	som f”rt„ljde om huru stora tecken och under Gud genom dem hade
	gjort bland hedningarna.

015:013 N„r de hade slutat att tala, tog Jakob till orda och sade:

	˝Mina br”der, h”ren mig.
015:014 Simeon har f”rt„ljt huru Gud f”rst s† skickade, att han bland
	hedningarna fick ett folk som kunde kallas efter hans namn.
015:015 D„rmed st„mmer ock ”verens vad profeterna hava talat; ty s† „r
	skrivet:
015:016   'D„refter skall jag komma tillbaka
	  och †ter bygga upp Davids f”rfallna hydda;
	  ja, dess ruiner skall jag bygga upp och s† uppr„tta den igen,
015:017   f”r att ock ”vriga m„nniskor skola s”ka Herren,
	  alla hedningar som hava uppkallats efter mitt namn.
	  S† s„ger Herren, han som skall g”ra detta,
015:018   s†som han ock har vetat det f”rut av evighet.'

015:019 D„rf”r „r min mening att man icke b”r betunga s†dana som hava
	varit hedningar, men omv„nt sig till Gud,
015:020 utan allenast skriva till dem att de skola avh†lla sig fr†n
	avgudastyggelser och fr†n otukt och fr†n k”ttet av f”rkv„vda
	djur och fr†n blod.
015:021 Ty Moses har av †lder sina f”rkunnare i alla st„der, d† han ju
	var sabbat f”rel„ses i synagogorna.˝

015:022 D„refter besl”to apostlarna och de „ldste, tillika med hela
	f”rsamlingen, att bland sig utv„lja n†gra m„n, som j„mte Paulus
	och Barnabas skulle s„ndas till Antiokia; och de valde Judas,
	som kallades Barsabbas, och Silas, vilka bland br”derna voro
	ledande m„n.
015:023 Och man ”vers„nde genom dem f”ljande skrivelse:

	˝Apostlarna och de „ldste, edra br”der, h„lsa eder, I br”der av
	hednisk b”rd, som bon i Antiokia, Syrien och Cilicien.

015:024 Alldenstund vi hava h”rt att n†gra som hava kommit fr†n oss hava
	f”rvirrat eder med sitt tal och v„ckt oro i edra sj„lar, utan
	att de hava haft n†got uppdrag av oss,
015:025 s† hava vi enh„lligt kommit till det beslutet att utv„lja n†gra
	m„n, som vi skulle s„nda till eder j„mte Barnabas och Paulus,
	v†ra „lskade br”der,
015:026 vilka hava v†gat sina liv f”r v†r Herres, Jesu Kristi, namns
	skull.
015:027 Allts† s„nda vi nu Judas och Silas, vilka ock muntligen skola
	kung”ra detsamma f”r eder.
015:028 Den helige Ande och vi hava n„mligen beslutit att icke p†l„gga
	eder n†gon ytterligare b”rda, ut”ver f”ljande n”dv„ndiga
	f”reskrifter:
015:029 att I skolen avh†lla eder fr†n avgudaoffersk”tt och fr†n blod
	och fr†n k”ttet av f”rkv„vda djur och fr†n otukt.  Om I noga
	tagen eder till vara f”r detta, s† skall det g† eder v„l.  Faren
	v„l.˝

015:030 De fingo s† begiva sig †stad och kommo ned till Antiokia.  D„r
	kallade de tillsammans menigheten och l„mnade fram brevet.
015:031 Och n„r menigheten l„ste detta, blevo de glada ”ver det
	hugnesamma budskapet.
015:032 Judas och Silas, som sj„lva voro profeter, talade d„refter m†nga
	f”rmaningens ord till br”derna och styrkte dem.
015:033 Och sedan de hade uppeh†llit sig d„r n†gon tid, fingo de i frid
	fara ifr†n br”derna tillbaka till dem som hade s„nt dem.
015:034 
015:035 Men Paulus och Barnabas vistades fortfarande i Antiokia, d„r de
	undervisade och, j„mte m†nga andra f”rkunnade evangelii ord fr†n
	Herren.

015:036 Efter n†gon tid sade Paulus till Barnabas: ˝L†t oss nu fara
	tillbaka och bes”ka v†ra br”der, i alla de st„der d„r vi hava
	f”rkunnat Herrens ord, och se till, huru det „r med dem.˝
015:037 Barnabas ville d† att de skulle taga med sig Johannes, som ock
	kallades Markus.
015:038 Men Paulus fann icke sk„ligt att taga med sig en man som hade
	”vergivit dem i Pamfylien och icke f”ljt med dem till deras
	arbete.
015:039 Och s† skarp blev deras tvist att de skilde sig ifr†n varandra;
	och Barnabas tog med sig Markus och avseglade till Cypern.
015:040 Men Paulus utvalde †t sig Silas; och sedan han av br”derna hade
	blivit anbefalld †t Herrens n†d, begav han sig †stad
015:041 och f„rdades genom Syrien och Cilicien och styrkte
	f”rsamlingarna.

016:001 Han kom d† ocks† till Derbe och till Lystra.  D„r fanns en
	l„rjunge vid namn Timoteus, som var son av en troende judisk
	kvinna och en grekisk fader,
016:002 och som hade gott vittnesb”rd om sig av br”derna i Lystra och
	Ikonium.
016:003 Paulus ville nu att denne skulle fara med honom.  F”r de judars
	skull som bodde i dessa trakter tog han honom d„rf”r till sig
	och omskar honom, ty alla visste att hans fader var grek.
016:004 Och n„r de sedan foro genom st„derna, meddelade de
	f”rsamlingarna till efterf”ljd de stadgar som voro fastst„llda
	av apostlarna och de „ldste i Jerusalem.
016:005 S† styrktes nu f”rsamlingarna i tron, och br”dernas antal
	f”r”kades f”r var dag.

016:006 Sedan togo de v„gen genom Frygien och det galatiska landet; de
	f”rhindrades n„mligen av den helige Ande att f”rkunna ordet i
	provinsen Asien.
016:007 Och n„r de hade kommit fram emot Mysien, f”rs”kte de att fara in
	i Bitynien, men Jesu Ande tillstadde dem det icke.
016:008 D† beg†vo de sig ”ver Mysien ned till Troas.
016:009 H„r visade sig f”r Paulus i en syn om natten en macedonisk man,
	som stod d„r och bad honom och sade: ˝Far ”ver till Macedonien
	och hj„lp oss.˝
016:010 N„r han hade sett denna syn, s”kte vi strax n†gon l„genhet att
	fara d„rifr†n till Macedonien, ty vi f”rstodo nu att Gud hade
	kallat oss att f”rkunna evangelium f”r dem.

016:011 Vi lade allts† ut fr†n Troas och foro raka v„gen till Samotrace
	och dagen d„refter till Neapolis
016:012 och sedan d„rifr†n till Filippi.  Denna stad, en romersk koloni,
	„r den f”rsta i denna del av Macedonien.  I den staden vistades
	vi n†gon tid.

016:013 P† sabbatsdagen gingo vi utom stadsporten, l„ngs med en flod,
	till en plats som g„llde s†som b”nest„lle.  D„r satte vi oss ned
	och talade med de kvinnor som hade samlats dit.
016:014 Och en kvinna som ˝fruktade Gud˝, en purpurkr„merska fr†n
	staden Tyatira, vid namn Lydia, lyssnade till samtalet; och
	Herren ”ppnade hennes hj„rta, s† att hon aktade p† det som
	Paulus talade.
016:015 Och sedan hon j„mte sitt husfolk hade l†tit d”pa sig, bad hon
	oss och sade: ˝Eftersom I ansen mig vara en kvinna som tror p†
	Herren, s† kommen in i mitt hus och stannen d„r.˝  Och hon
	n”dgade oss d„rtill.

016:016 Och det h„nde sig en g†ng, d† vi gingo ned till b”nest„llet, att
	vi m”tte en tj„nsteflicka, som hade en sp†domsande i sig och
	genom sina sp†domar skaffade sina herrar mycken inkomst.
016:017 Denne f”ljde efter Paulus och oss andra och ropade och sade:
	˝Dessa m„n „ro Guds, den H”gstes, tj„nare, och de f”rkunna f”r
	eder fr„lsningens v„g.˝
016:018 S† gjorde hon under m†nga dagar.  Men Paulus tog illa vid sig
	och v„nde sig om och sade till anden: ˝I Jesu Kristi namn bjuder
	jag dig att fara ut ur henne.˝  Och anden for ut i samma stund.

016:019 Men n„r hennes herrar s†go att det f”r dem var slut med allt
	hopp om vidare inkomst, grepo de Paulus och Silas och sl„pade
	dem till torget inf”r ”verhetspersonerna.
016:020 Och sedan de hade f”rt dem tid fram, till domarna, sade de:
	˝Dessa m„n uppv„cka stor oro i v†r stad; de „ro judar
016:021 och vilja inf”ra stadgar som det f”r oss, s†som romerska
	medborgare, icke „r lovligt att antaga eller h†lla.˝
016:022 Ocks† folket reste sig upp emot dem, och domarna l„to slita av
	dem deras kl„der och bj”do att man skulle piska dem med sp”n.
016:023 Och sedan de hade l†tit giva dem m†nga slag, kastade de dem i
	f„ngelse och bj”do f†ngvaktaren att h†lla dem i s„kert f”rvar.
016:024 D† denne fick en s† str„ng befallning, satte han in dem i det
	innersta f„ngelserummet och fastgjorde deras f”tter i stocken.

016:025 Vid midnattstiden voro Paulus och Silas stadda i b”n och lovade
	Gud med s†ng, och de andra f†ngarna h”rde p† dem.
016:026 D† kom pl”tsligt en stark jordst”t, s† att f„ngelsets grundvalar
	skakades; och i detsamma ”ppnades alla d”rrar, och allas bojor
	l”stes.
016:027 D† vaknade f†ngvaktaren; och n„r han fick se f„ngelsets d”rrar
	”ppna, drog han sitt sv„rd och ville d”da sig sj„lv, i tanke att
	f†ngarna hade kommit undan.
016:028 Men Paulus ropade med h”g r”st och sade: ˝G”r dig intet ont; ty
	vi „ro alla h„r.˝
016:029 D† l„t han h„mta ljus och sprang in och f”ll ned f”r Paulus och
	Silas, b„vande.
016:030 D„refter f”rde han ut dem och sade: ˝I herrar, vad skall jag
	g”ra f”r att bliva fr„lst?˝
016:031 De svarade: ˝Tro p† Herren Jesus, s† bliver du med ditt hus
	fr„lst.˝
016:032 Och de f”rkunnade Guds ord f”r honom och f”r alla dem som voro i
	hans hus.
016:033 Och redan under samma timme p† natten tog han dem till sig och
	tv†dde deras s†r och l„t strax d”pa sig med allt sitt husfolk.
016:034 Och han f”rde dem upp i sitt hus och dukade ett bord †t dem och
	fr”jdade sig ”ver att han med allt sitt hus hade kommit till tro
	p† Gud.

016:035 Men n„r det hade blivit dag, s„nde domarna †stad r„ttstj„narna
	och l„to s„ga: ˝Sl„pp ut m„nnen.˝
016:036 F†ngvaktaren underr„ttade d† Paulus h„rom och sade: ˝Domarna
	hava s„nt bud att I skolen sl„ppas ut.  G†n d„rf”r nu eder v„g i
	frid.˝
016:037 Men Paulus sade till dem: ˝De hava offentligen l†tit gissla oss,
	utan dom och rannsakning, oss som „ro romerska medborgare, och
	hava kastat oss i f„ngelse; nu vilja de ocks† i tysthet sl„ppa
	oss ut!  Nej, icke s†; de m†ste sj„lva komma och taga oss ut.˝
016:038 R„ttstj„narna inber„ttade detta f”r domarna.  N„r dessa h”rde
	att de voro romerska medborgare, blevo de f”rskr„ckta.
016:039 Och de gingo dit och talade goda ord till dem och togo dem ut
	och b†do dem l„mna staden.
016:040 N„r de s† hade kommit ut ur f„ngelset, beg†vo de sig hem till
	Lydia.  Och sedan de d„r hade tr„ffat br”derna och talat
	f”rmaningens ord till dem, drogo de vidare.

017:001 Och de foro ”ver Amfipolis och Apollonia och kommo s† till
	Tessalonika.  D„r hade judarna en synagoga;
017:002 i den gick Paulus in, s†som hans sed var.  Och under tre
	sabbater talade han d„r med dem, i det han utgick ifr†n
	skrifterna
017:003 och utlade dem och bevisade att Messias m†ste lida och uppst†
	fr†n de d”da; och han sade: ˝Denne Jesus som jag f”rkunnar f”r
	eder „r Messias.˝
017:004 Och n†gra av dem l„to ”vertyga sig och sl”to sig till Paulus och
	Silas; s† gjorde ock en stor hop greker som ˝fruktade Gud˝,
	likas† ganska m†nga av de f”rn„msta kvinnorna.

017:005 D† grepos judarna av nit„lskan och togo med sig allahanda d†ligt
	folk ifr†n gatan och st„llde till folkskockning och oroligheter
	i staden och tr„ngde fram mot Jasons hus och ville draga dem ut
	inf”r folket.
017:006 Men n„r de icke funno dem, sl„pade de Jason och n†gra av
	br”derna inf”r stadens styresm„n och ropade: ˝Dessa m„n, som
	hava uppviglat hela v„rlden, hava nu ocks† kommit hit;
017:007 och Jason har tagit emot dem i sitt hus.  De g”ra alla tv„rtemot
	kejsarens p†bud och s„ga att en annan, en som heter Jesus, „r
	konung.
017:008 S† v„ckte de oro bland folket och hos stadens styresm„n, n„r de
	h”rde detta.
017:009 Dessa l„to d† Jason och de andra st„lla borgen f”r sig och
	sl„ppte dem d„refter l”sa.

017:010 Men strax om natten blevo Paulus och Silas av br”derna s„nda
	†stad till Berea.  Och n„r de hade kommit dit, gingo de till
	judarnas synagoga.
017:011 Dessa voro „dlare till sinnes „n judarna i Tessalonika; de togo
	emot ordet med all villighet och rannsakade var dag skrifterna,
	f”r att se om det f”rh”lle sig s†som nu sades.
017:012 M†nga av dem kommo d„rigenom till tro, likas† ganska m†nga
	ansedda grekiska kvinnor och j„mv„l m„n.
017:013 Men n„r judarna i Tessalonika fingo veta att Guds ord
	f”rkunnades av Paulus ocks† i Berea, kommo de dit och uppviglade
	ocks† d„r folket och v„ckte oro bland dem.
017:014 Strax s„nde d† br”derna Paulus †stad „nda ned till havet, men
	b†de Silas och Timoteus stannade kvar p† platsen.
017:015 De som ledsagade Paulus f”rde honom vidare till Aten och foro s†
	d„rifr†n tillbaka, med bud till Silas och Timoteus att dessa med
	det snaraste skulle komma till honom.

017:016 Men, Paulus nu v„ntade p† dem i Aten, uppr”rdes han i sin ande,
	n„r han s†g huru uppfylld staden var med avgudabilder.
017:017 Han h”ll d„rf”r i synagogan samtal med judarna och med dem som
	˝fruktade Gud˝, s† ock p† torget, var dag, med dem som han
	tr„ffade d„r
017:018 Ocks† n†gra filosofer, dels av epikur‚ernas skola, dels av
	stoikernas, g†vo sig i ordskifte med honom.  Och somliga sade:
	˝Vad kan v„l denne pratmakare vilja s„ga?˝  Andra †ter: ˝Han
	tyckes vara en f”rkunnare av fr„mmande gudar.˝  De evangelium om
	Jesus och om uppst†ndelsen.
017:019 Och de grepo honom och f”rde honom till Areopagen och sade:
	˝Kunna vi f† veta vad det „r f”r en ny l„ra som du f”rkunnar?
017:020 Ty det „r f”runderliga ting som du talar oss i ”ronen.  Vi vilja
	nu veta vad detta skall betyda.˝
017:021 Det var n„mligen s† med alla atenare, likasom ock med de
	fr„mlingar som hade bosatt sig bland dem, att de icke hade tid
	och h†g f”r annat „n att tala om eller h”ra p† n†got nytt f”r
	dagen.

017:022 D† tr„dde Paulus fram mitt p† Areopagen och sade: ˝Atenare, jag
	ser av allting att I „ren mycket ivriga gudsdyrkare.
017:023 Ty medan jag har g†tt omkring och betraktat edra helgedomar, har
	jag ock funnit ett altare med den inskriften: 'Źt en ok„nd Gud.'
	Om just detta v„sende, som I s†lunda dyrken utan att k„nna det,
	„r det jag nu kommer med budskap till eder.
017:024 Den Gud som har gjort v„rlden och allt vad d„ri „r, han som „r
	Herre ”ver himmel och jord, han bor icke i tempel som „ro gjorda
	med h„nder,
017:025 ej heller l†ter han betj„na sig av m„nniskoh„nder, s†som vore
	han i behov av n†got, han som sj„lv †t alla giver liv, anda och
	allt.
017:026 Och han har skapat m„nniskosl„ktets alla folk, alla fr†n en enda
	stamfader, till att bos„tta sig ut”ver hela jorden; och han har
	fastst„llt f”r dem best„mda tider och utstakat de gr„nser inom
	vilka de skola bo --
017:027 detta f”r att de skola s”ka Gud, om de till „ventyrs skulle
	kunna treva sig fram till honom och finna honom; fast„n han ju
	icke „r l†ngt ifr†n n†gon enda av oss.
017:028 Ty i honom „r det som vi leva och r”ra oss och „ro till, s†som
	ock n†gra av edra egna skalder hava sagt: 'Vi „ro ju ock av hans
	sl„kt.'
017:029 Žro vi nu av Guds sl„kt, s† b”ra vi icke mena att gudomen „r lik
	n†gonting av guld eller silver eller sten, n†got som „r danat
	genom m„nsklig konst och uppfinning.

017:030 Med s†dana okunnighetens tider har Gud hittills haft f”rdrag,
	men nu bjuder han m„nniskorna att de alla allest„des skola g”ra
	b„ttring.
017:031 Ty han har fastst„llt en dag d† han skall 'd”ma v„rlden med
	r„ttf„rdighet', genom en man som han har best„mt d„rtill; och
	han har †t alla givit en bekr„ftelse h„rp†, i det att han har
	l†tit honom uppst† fr†n de d”da.˝

017:032 N„r de h”rde talas om att ˝uppst† fr†n de d”da˝, drevo somliga
	g„ck d„rmed, andra †ter sade: ˝Vi vilja h”ra dig tala h„rom „nnu
	en g†ng.˝
017:033 Med detta besked gick Paulus bort ifr†n dem.
017:034 Dock sl”to sig n†gra m„n till honom och kommo till tro.  Bland
	dessa var Dionysius, han som tillh”rde Areopagens domstol, s†
	ock en kvinna vid namn Damaris och n†gra andra j„mte dem.

018:001 D„refter l„mnade Paulus Aten och kom till Korint.
018:002 D„r tr„ffade han en jude vid namn Akvila, b”rdig fr†n Pontus,
	vilken nyligen hade kommit fr†n Italien med sin hustru
	Priscilla.  (Klaudius hade n„mligen p†bjudit att alla judar
	skulle l„mna Rom.) Till dessa b†da sl”t han sig nu,
018:003 och eftersom han hade samma hantverk som de, stannade han kvar
	hos dem, och de arbetade tillsammans; de voro n„mligen till
	yrket t„ltmakare.

018:004 Och i synagogan h”ll han var sabbat samtal och ”vertygade b†de
	judar och greker.
018:005 N„r sedan Silas och Timoteus kommo ditned fr†n Macedonien, var
	Paulus helt upptagen av att f”rkunna ordet, i det att han
	betygade f”r judarna att Jesus var Messias.
018:006 Men n„r dessa stodo emot honom och foro ut i sm„delser, skakade
	han stoftet av sina kl„der och sade till dem: ˝Edert blod komme
	”ver edra egna huvuden.  Jag „r utan skuld och g†r nu till
	hedningarna.˝

018:007 Och han gick d„rifr†n och tog in hos en man vid namn Titius
	Justus, som ˝fruktade Gud˝; denne hade sitt hus invid
	synagogan.
018:008 Men Krispus, synagogf”rest†ndaren, kom med hela sitt hus till
	tro p† Herren; ocks† m†nga andra korintier som h”rde honom
	trodde och l„to d”pa sig.
018:009 Och i en syn om natten sade Herren till Paulus: ˝Frukta icke,
	utan tala och tig icke;
018:010 ty jag „r med dig, och ingen skall komma vid dig och g”ra dig
	skada.  Jag har ock mycket folk i denna stad.˝
018:011 S† uppeh”ll han sig d„r bland dem ett †r och sex m†nader och
	undervisade i Guds ord.

018:012 Men n„r Gallio var landsh”vding i Akaja, reste sig judarna, alla
	tillhopa, upp mot Paulus och f”rde honom inf”r domstolen
018:013 och sade: ˝Denne man f”rleder m„nniskorna att dyrka Gud p† ett
	s„tt som „r emot lagen.˝
018:014 N„r d† Paulus ville ”ppna sin mun och tala, sade Gallio till
	judarna: ˝Vore n†got brott eller n†got ont och arglistigt d†d
	beg†nget, d† kunde v„l vara sk„ligt att jag t†lmodigt h”rde p†
	eder, I judar.
018:015 Men „r det n†gon tvistefr†ga om ord och namn eller om eder egen
	lag, s† m†n I sj„lva avg”ra saken; i s†dana m†l vill jag icke
	vara domare.˝
018:016 Och s† visade han bort dem fr†n domstolen.
018:017 D† grepo de alla gemensamt Sostenes, synagogf”rest†ndaren, och
	slogo honom inf”r domstolen; och Gallio fr†gade alls icke
	d„refter.

018:018 Men Paulus stannade d„r „nnu ganska l„nge.  D„rp† tog han avsked
	av br”derna och avseglade till Syrien, †tf”ljd av Priscilla och
	Akvila, sedan han i Kenkrea hade l†tit raka sitt huvud; han hade
	n„mligen bundit sig genom ett l”fte.
018:019 S† kommo de till Efesus, och d„r l„mnade Paulus dem.  Sj„lv gick
	han in i synagogan och gav sig i samtal med judarna.
018:020 Och de b†do honom att han skulle stanna d„r n†got l„ngre; men
	han samtyckte icke d„rtill,
018:021 utan tog avsked av dem med de orden: ˝Om Gud vill, skall jag
	v„nda tillbaka till eder.˝  Och s† l„mnade han Efesus.
018:022 Och n„r han hade kommit till Cesarea, begav han sig upp och
	h„lsade p† hos f”rsamlingen och for d„refter ned till Antiokia.

018:023 Sedan han hade uppeh†llit sig d„r n†gon tid, for han vidare, och
	f„rdades f”rst genom det galatiska landet och d„refter genom
	Frygien och styrkte alla l„rjungarna.

018:024 Men till Efesus kom en jude vid namn Apollos, b”rdig fr†n
	Alexandria, en l„rd man, mycket f”rfaren i skrifterna.
018:025 Denne sade blivit undervisad om ˝Herrens v„g˝ och talade,
	brinnande i anden, och undervisade grundligt om Jesus, fast„n
	han allenast hade kunskap om Johannes' d”pelse.
018:026 Han begynte ock att frimodigt tala i synagogan.  N„r Priscilla
	och Akvila h”rde honom, togo de honom till sig och undervisade
	honom grundligare om ˝Guds v„g˝.
018:027 Och d† han sedan ville fara till Akaja, skrevo br”derna till
	l„rjungarna d„r och uppmanade dem att taga v„nligt emot
	honom.  Och n„r han hade kommit fram, blev han dem som trodde
	till mycken hj„lp, genom den n†d han hade undf†tt.
018:028 Ty med stor kraft vederlade han judarna offentligen och bevisade
	genom skrifterna att Jesus var Messias.

019:001 Medan Apollos var i Korint, kom Paulus, sedan han hade farit
	genom de ”vre delarna av landet, ned till Efesus.  D„r tr„ffade
	han n†gra l„rjungar.
019:002 Och han fr†gade dessa: ˝Undfingen I helig ande, n„r I kommen
	till tro?˝  De svarade honom: ˝Nej, vi hava icke ens h”rt att
	helig ande „r given.˝
019:003 Han fr†gade: ˝Vilken d”pelse bleven I d† d”pta med?˝  De svarade:
	˝Vi d”ptes med Johannes' d”pelse˝
019:004 D† sade Paulus: ˝Johannes' d”pelse var en d”pelse till b„ttring;
	och han sade d„rvid till folket, att det var p† den som skulle
	komma efter honom, det „r p† Jesus, som de skulle tro.˝
019:005 Sedan de hade h”rt detta, l„to de d”pa sig i Herren Jesu namn.
019:006 Och n„r Paulus lade h„nderna p† dem, kom den helige Ande ”ver
	dem, och de talade tungom†l och profeterade.
019:007 Och tillsammans voro de vid pass tolv m„n.

019:008 D„refter gick han in i synagogan; och under tre m†nader
	samtalade han d„r, frimodigt och ”vertygande, med dem om Guds
	rike.
019:009 Men n„r n†gra av dem f”rh„rdade sig och voro oh”rsamma och inf”r
	menigheten talade illa om ˝den v„gen˝, v„nde han sig ifr†n
	dem och avskilde l„rjungarna och samtalade sedan dagligen med
	dessa i Tyrannus' l„rosal.
019:010 S† fortgick det i tv† †r, och alla provinsen Asiens inbyggare,
	b†de judar och greker, fingo p† detta s„tt h”ra Herrens ord.

019:011 Och Gud gjorde genom Paulus kraftg„rningar av icke vanligt slag.
019:012 Man till och med tog handkl„den och f”rkl„den, som hade varit i
	ber”ring med hans kropp, och lade dem p† de sjuka; och
	sjukdomarna veko d† ifr†n dem, och de onda andarna foro ut.

019:013 Men ocks† n†gra kringvandrande judiska besv„rjare f”retogo sig
	nu att ”ver dem som voro besatta av onda andar n„mna Herren Jesu
	namn; de sade: ˝Jag besv„r eder vid den Jesus som Paulus
	predikar.
019:014 Bland dem som s† gjorde voro sju s”ner av en viss Skevas, en
	judisk ”verstepr„st.
019:015 Men den onde anden svarade d† och sade till dem: ˝Jesus k„nner
	jag, Paulus „r mig ock v„l bekant men vilka „ren I?˝
019:016 Och mannen som var besatt av den onde anden st”rtade sig p† dem
	och ”vermannade b†de den ene och den andre; han betedde sig s†
	v†ldsamt mot dem, att de m†ste fly ut ur huset, nakna och
	sargade.
019:017 Och detta blev bekant f”r alla Efesus' inv†nare, b†de judar och
	greker, och fruktan f”ll ”ver dem alla, och Herren Jesu namn
	blev storligen prisat.
019:018 Och m†nga av dem som hade kommit till tro tr„dde fram och
	bek„nde sin synd och omtalade vad de hade gjort.
019:019 Och ganska m†nga av dem som hade ”vat vidskepliga konster
	samlade ihop sina b”cker och br„nde upp dem i allas †syn.  Och
	n„r man r„knade tillsammans vad b”ckerna voro v„rda, fann man
	att v„rdet uppgick till femtio tusen silverpenningar.

019:020 P† detta s„tt hade Herrens ord m„ktig framg†ng och visade sin
	kraft.

019:021 Efter allt detta best„mde sig Paulus genom Andens tillskyndelse,
	att ”ver Macedonien och Akaja fara till Jerusalem.  Och han sade:
	˝Sedan jag har varit d„r, m†ste jag ock se Rom.˝
019:022 Han s„nde d† tv† av sina medhj„lpare, Timoteus och Erastus,
	†stad till Macedonien, men sj„lv stannade han „nnu n†gon tid i
	provinsen Asien.

019:023 Vid den tiden uppstod ganska mycket ov„sen ang†ende ˝den v„gen˝.
019:024 D„r fanns n„mligen en guldsmed, vid namn Demetrius, som
	f”rf„rdigade Dianatempel av silver och d„rmed skaffade
	hantverkarna en ganska stor inkomst.
019:025 Han kallade tillhopa dessa, j„mte andra som hade liknande
	arbete, och sade: ˝I man, I veten att det „r detta arbete som
	giver oss v†r goda b„rgning;
019:026 men nu sen och h”ren I att denne Paulus icke allenast i Efesus,
	utan i n„stan hela provinsen Asien genom sitt tal har f”rlett
	ganska mycket folk, i det han s„ger att de gudar som g”ras med
	m„nniskoh„nder icke „ro gudar.
019:027 Och det „r fara v„rt, icke allenast att denna v†r hantering
	kommer i missaktning, utan ock att den stora gudinnan Dianas
	helgedom bliver r„knad f”r intet, och att j„mv„l denna gudinna,
	som hela provinsen Asien, ja, hela v„rlden dyrkar, kommer att
	lida avbr„ck i sitt stora anseende.˝

019:028 N„r de h”rde detta, blevo de fulla av vrede och skriade: ˝Stor
	„r efesiernas Diana!˝
019:029 Och hela staden kom i r”relse, och alla stormade p† en g†ng till
	sk†debanan och sl„pade med sig Gajus och Aristarkus, tv†
	macedonier som voro Paulus' f”ljeslagare
019:030 Paulus ville d† g† in bland folket men l„rjungarna tillstadde
	honom det icke.
019:031 Ocks† n†gra asiarker, som voro hans v„nner, s„nde bud till honom
	och b†do honom att han icke skulle giva sig in p† sk†debanan.
019:032 Och de skriade, den ene s† och den andre s†; ty menigheten var
	uppr”rd, och de flesta visste icke varf”r de hade kommit
	tillsammans.
019:033 D† drog man ur folkhopen fram Alexander, som judarna sk”to
	framf”r sig.  Och Alexander gav tecken med handen att han ville
	h†lla ett f”rsvarstal inf”r folket.
019:034 Men n„r de m„rkte att han var jude, begynte de ropa, alla med en
	mun, och skriade under ett par timmars tid: ˝Stor „r efesiernas
	Diana!˝
019:035 Men stadens kansler lugnade folket och sade: ˝Efesier, finnes d†
	n†gon m„nniska som icke vet, att efesiernas stad „r v†rdare av
	den stora Dianas tempel och den bild av henne, som har fallit
	ned fr†n himmelen?
019:036 Eftersom ju ingen kan bestrida detta, b”ren I h†lla eder lugna
	och icke f”retaga eder n†got f”rhastat.
019:037 Emellertid haven I dragit fram dessa m„n, som icke „ro
	helger†nare, ej heller sm„da v†r gudinna,
019:038 Om nu Demetrius och de hantverkare som h†lla ihop med honom hava
	sak mot n†gon, s† finnas ju domstolssammantr„den och
	landsh”vdingar.  M† de allts† g”ra upp saken med varandra inf”r
	r„tta.
019:039 Och haven I n†got att andraga som g†r d„rut”ver, s† m† s†dant
	avg”ras i den lagliga folkf”rsamlingen.
019:040 P† grund av det som i dag har skett l”pa vi ju till och med fara
	att bliva anklagade f”r upplopp, fast„n vi icke hava gjort n†got
	ont; och n†gon giltig anledning till denna folkskockning kunna
	vi icke heller uppgiva.˝

	Med dessa ord fick han menigheten att skiljas †t.

020:001 D† nu oroligheterna voro stillade, kallade Paulus l„rjungarna
	till sig och talade till dem f”rmaningens ord; och sedan han
	hade tagit avsked av dem, begav han sig †stad f”r att fara till
	Macedonien.
020:002 Och n„r han hade f„rdats genom det landet och j„mv„l d„r talat
	m†nga f”rmaningens ord, kom han till Grekland.
020:003 D„r uppeh”ll han sig i tre m†nader.  N„r han sedan t„nkte avsegla
	d„rifr†n till Syrien, besl”t han, eftersom judarna f”rehade
	n†got anslag mot honom, att g”ra †terf„rden genom Macedonien.
020:004 Och med honom f”ljde Sopater, Pyrrus' son, fr†n Berea, och av
	tessalonikerna Aristarkus och Sekundus, vidare Gajus fr†n Derbe
	och Timoteus, slutligen Tykikus och Trofimus fr†n provinsen
	Asien.
020:005 Men dessa foro i f”rv„g och inv„ntade oss i Troas.
020:006 Sedan, efter det osyrade br”dets h”gtid, avseglade vi andra
	ifr†n Filippi och tr„ffade dem p† femte dagen †ter i Troas; och
	d„r vistades vi i sju dagar.

020:007 P† f”rsta veckodagen voro vi f”rsamlade till br”dsbrytelse, och
	Paulus, som t„nkte fara vidare dagen d„refter, samtalade med
	br”derna.  Och samtalet drog ut „nda till midnattstiden;
020:008 och ganska m†nga lampor voro t„nda i den sal i ”vre v†ningen,
	d„r vi voro f”rsamlade.
020:009 Invid f”nstret satt d† en yngling vid namn Eutykus, och n„r
	Paulus talade s† l„nge, f”ll denne i djup s”mn och blev s†
	”verv„ldigad av s”mnen, att han st”rtade ned fr†n tredje
	v†ningen; och n„r man tog upp honom, var han d”d
020:010 D† gick Paulus ned och lade sig ”ver honom och fattade om honom
	och sade: ˝Klagen icke s†; ty livet „r „nnu kvar i honom.˝
020:011 Sedan gick han †ter upp, och br”t br”det och †t, och samtalade
	ytterligare ganska l„nge med dem, „nda till dess att det
	dagades; f”rst d† begav han sig i v„g.
020:012 Och de f”rde ynglingen hem levande och k„nde sig nu icke litet
	tr”stade.

020:013 Men vi andra gingo i f”rv„g ombord p† skeppet och avseglade till
	Assos, d„r vi t„nkte taga Paulus ombord; ty s† hade han
	f”rordnat, eftersom han sj„lv t„nkte fara land v„gen.
020:014 Och n„r han sammantr„ffade med oss i Assos, togo vi honom ombord
	och kommo sedan till Mitylene.
020:015 D„rifr†n seglade vi vidare och kommo f”ljande dag mitt f”r Kios.
	Dagen d„refter lade vi till vid Samos; och sedan vi hade legat
	”ver i Trogyllium, kommo vi n„stf”ljande dag till Miletus.
020:016 Paulus hade n„mligen beslutit att segla f”rbi Efesus, f”r att
	icke f”rdr”ja sig i provinsen Asien; ty han p†skyndade sin f„rd,
	f”r att, om det bleve honom m”jligt, till pingstdagen kunna vara
	i Jerusalem.

020:017 Men fr†n Miletus s„nde han bud till Efesus och kallade till sig
	f”rsamlingens „ldste.
020:018 Och n„r de hade kommit till honom, sade han till dem: ˝I veten
	sj„lva p† vad s„tt jag hela tiden, ifr†n f”rsta dagen d† jag kom
	till provinsen Asien, har umg†tts med eder:
020:019 huru jag har tj„nat Herren i all ”dmjukhet, under t†rar och
	pr”vningar, som hava v†llats mig genom judarnas anslag.
020:020 Och I veten att jag icke har dragit mig undan, n„r det g„llde
	n†got som kunde vara eder nyttigt, och att jag icke har
	f”rsummat att offentligen och hemma i husen predika f”r eder och
	undervisa eder.
020:021 Ty jag har allvarligt uppmanat b†de judar och greker att g”ra
	b„ttring och v„nda sig till Gud och tro p† v†r Herre Jesus.

020:022 Och se, bunden i anden begiver jag mig nu till Jerusalem, utan
	att veta vad d„r skall vederfaras mig;
020:023 allenast det vet jag, att den helige Ande i den ene staden efter
	den andra betygar f”r mig och s„ger att bojor och bedr”velser
	v„nta mig.
020:024 Dock anser jag mitt liv icke vara av n†got v„rde f”r mig sj„lv,
	om jag blott f†r v„l fullborda mitt lopp och vad som h”r till
	det „mbete jag har mottagit av Herren Jesus: att vittna om Guds
	n†ds evangelium.
020:025 Och se, jag vet nu att I icke mer skolen f† se mitt ansikte, I
	alla bland vilka jag har g†tt omkring och predikat om riket.
020:026 D„rf”r betygar jag f”r eder nu i dag att jag icke b„r skuld f”r
	n†gons blod.
020:027 Ty jag har icke undandragit mig att f”rkunna f”r eder allt Guds
	r†dslut.
020:028 S† haven nu akt p† eder sj„lva och p† hela den hjord i vilken
	den helige Ande har satt eder till f”rest†ndare, till att vara
	herdar f”r Guds f”rsamling, som han har vunnit med sitt eget
	blod.
020:029 Jag vet, att sedan jag har skilts fr†n eder sv†ra ulvar skola
	komma in bland eder, och att de icke skola skona hjorden.
020:030 Ja, bland eder sj„lva skola m„n upptr„da, som tala vad f”rv„nt
	„r, f”r att locka l„rjungarna att f”lja sig.
020:031 Vaken d„rf”r, och kommen ih†g att jag i tre †rs tid, natt och
	dag, oavl†tligen under t†rar har f”rmanat var och en s„rskild av
	eder.

020:032 Och nu anbefaller jag eder †t Gud och hans n†desord, †t honom
	som f”rm†r uppbygga eder och giva †t eder eder arvedel bland
	alla som „ro helgade.
020:033 Silver eller guld eller kl„der har jag icke †stundat av n†gon.
020:034 I veten sj„lva att dessa mina h„nder hava gjort tj„nst, f”r att
	skaffa n”dtorftigt uppeh„lle †t mig och †t dem som hava varit
	med mig.
020:035 I allt har jag genom mitt f”red”me visat eder att man s†, under
	eget arbete, b”r taga sig an de svaga och komma ih†g Herren Jesu
	ord, huru han sj„lv sade: 'Saligare „r att giva „n att taga.'˝

020:036 N„r han hade sagt detta, f”ll han ned p† sina kn„n och bad med
	dem alla.
020:037 Och de begynte alla att gr†ta bitterligen och f”llo Paulus om
	halsen och kysste honom innerligt;
020:038 och mest s”rjde de f”r det ordets skull som han hade sagt, att
	de icke mer skulle f† se hans ansikte.  Och s† ledsagade de honom
	till skeppet.
021:001 Sedan vi hade skilts ifr†n dem, lade vi ut och foro raka v„gen
	till Kos och kommo dagen d„refter till Rodus och d„rifr†n till
	Patara.
021:002 D„r funno vi ett skepp som skulle fara ”ver till Fenicien; p†
	det gingo vi ombord och lade ut.
021:003 Och n„r vi hade f†tt Cypern i sikte, l„mnade vi denna ” p†
	v„nster hand och seglade till Syrien och landade vid Tyrus; ty
	d„r skulle skeppet lossa sin last.
021:004 Och vi upps”kte d„r l„rjungarna och stannade hos dem i sju
	dagar.  Dessa sade nu genom Andens tillskyndelse till Paulus att
	han icke borde begiva sig till Jerusalem.
021:005 Men n„r vi hade stannat d„r de dagarna ut, br”to vi upp d„rifr†n
	och g†vo oss i v„g, ledsagade av dem alla, med hustrur och barn,
	„nda utom staden.  Och p† stranden f”llo vi ned p† v†ra kn„n och
	b†do
021:006 och togo sedan avsked av varandra.  D„refter stego vi ombord p†
	skeppet, och de andra v„nde tillbaka hem igen.

021:007 Fr†n Tyrus kommo vi till Ptolemais, och d„rmed avslutade vi
	sj”resan.  Och vi h„lsade p† hos br”derna d„r och stannade hos
	dem en dag.
021:008 Men f”ljande dag beg†vo vi oss d„rifr†n och kommo till Cesarea.
	D„r togo vi in hos evangelisten Filippus, en av de sju, och
	stannade kvar hos honom.
021:009 Denne hade fyra ogifta d”ttrar, som „gde profetisk
	g†va.
021:010 Under den tid av flera dagar, som vi stannade d„r, kom en
	profet, vid namn Agabus, dit ned fr†n Judeen.
021:011 N„r denne hade kommit till oss, tog han Paulus' b„lte och band
	d„rmed sina h„nder och f”tter och sade: ˝S† s„ger den helige
	Ande: 'Den man som detta b„lte tillh”r, honom skola judarna s†
	binda i Jerusalem, och sedan skola de ”verl„mna honom i
	hedningarnas h„nder.'˝
021:012 N„r vi h”rde detta, b†do s†v„l vi sj„lva som br”derna i staden
	honom att han icke skulle begiva sig upp till Jerusalem.
021:013 Men d† svarade Paulus: ˝Varf”r gr†ten I s† och sargen mitt
	hj„rta?  Jag „r ju redo icke allenast att l†ta mig bindas, utan
	ock att d” i Jerusalem, f”r Herren Jesu namns skull.˝
021:014 D† han allts† icke l„t ”vertala sig, g†vo vi oss till freds och
	sade: ˝Ske Herrens vilja.˝

021:015 Efter de dagarnas f”rlopp gjorde vi oss i ordning och beg†vo oss
	upp till Jerusalem.
021:016 Fr†n Cesarea f”ljde ocks† n†gra av l„rjungarna med oss, och
	dessa f”rde oss till en viss Mnason fr†n Cypern, en gammal
	l„rjunge, som vi skulle g„sta hos.
021:017 Och n„r vi kommo till Jerusalem, togo br”derna emot oss med
	gl„dje.

021:018 Dagen d„refter gick Paulus med oss andra till Jakob; dit kommo
	ock alla de „ldste.
021:019 Och sedan han hade h„lsat dem f”rt„ljde han f”r dem alltsammans,
	det ena med det andra, som Gud genom hans arbete hade gjort
	bland hedningarna.
021:020 N„r de h”rde detta, prisade de Gud.  Och de sade till honom: ˝Du
	ser, k„re broder, huru m†nga tusen judar det „r som hava kommit
	till tro, och alla nit„lska de f”r lagen.
021:021 Nu har det blivit dem sagt om dig, att du l„r alla judar som bo
	spridda bland hedningarna att avfalla fr†n Moses, i det du s„ger
	att de icke beh”va omsk„ra sina barn, ej heller i ”vrigt vandra
	efter vad stadgat „r.
021:022 Vad „r d† att g”ra?  Helt visst skall man f† h”ra att du har
	kommit hit.
021:023 G”r d„rf”r s†som vi nu vilja s„ga dig.  Vi hava h„r fyra m„n som
	hava bundit sig genom ett l”fte.
021:024 Tag med dig dessa, och l†t helga dig tillsammans med dem, och
	†tag dig omkostnaderna f”r dem, s† att de kunna l†ta raka sina
	huvuden.  D† skola alla f”rst† att intet av allt det som har
	blivit dem sagt om dig „ger n†gon grund, utan att ocks† du
	vandrar efter lagen och h†ller den.
021:025 Vad †ter ang†r de hedningar som hava kommit till tro, s† hava vi
	h„r beslutit och j„mv„l skrivit till dem, att de b”ra taga sig
	till vara f”r k”tt fr†n avgudaoffer och f”r blod och f”r k”ttet
	av f”rkv„vda djur och f”r otukt.˝

021:026 S† tog d† Paulus m„nnen med sig och l„t f”ljande dag helga sig
	tillsammans med dem; sedan gick han in i helgedomen och gav till
	k„nna n„r den tid skulle g† till „nda, f”r vilken de hade l†tit
	helga sig, den tid f”re vars utg†ng offer skulle framb„ras f”r
	var och en s„rskild av dem.

021:027 N„r de sju dagarna n„stan voro ute, fingo judarna fr†n provinsen
	Asien se honom i helgedomen och uppviglade d† allt folket.  Och
	de grepo honom
021:028 och ropade: ˝I m„n av Israel, kommen till hj„lp!  H„r „r den man
	som allest„des l„r alla s†dant som „r emot v†rt folk och emot
	lagen och emot denna plats.  D„rtill har han nu ock f”rt greker
	in i helgedomen och osk„rat denna heliga plats.˝
021:029 De hade n„mligen f”rut sett efesiern Trofimus i staden
	tillsammans med honom och menade att Paulus hade f”rt denne in i
	helgedomen.
021:030 Och hela staden kom i r”relse, och folket skockade sig
	tillsammans.  Och d† de nu hade gripit Paulus, sl„pade de honom
	ut ur helgedomen, varefter portarna genast st„ngdes igen.

021:031 Men just som de stodo f„rdiga att dr„pa honom, anm„ldes det hos
	”versten f”r den romerska vakten att hela Jerusalem var i
	uppror.
021:032 Denne tog d† strax med sig krigsm„n och h”vitsm„n och skyndade
	ned till dem.  Och n„r de fingo se ”versten och krigsm„nnen,
	upph”rde de att sl† Paulus
021:033 ™versten gick d† fram och tog honom i f”rvar och bj”d att man
	skulle f„ngsla honom med tv† kedjor.  Och han fr†gade vem han var
	och vad han hade gjort.
021:034 Men bland folket ropade den ene s†, den andre s†.  D† han allts†
	f”r larmets skull icke kunde f† n†got s„kert besked, bj”d han
	att man skulle f”ra honom till kasernen.
021:035 Och n„r han kom fram till trappan, tr„ngde folket s† v†ldsamt
	p†, att han m†ste b„ras av krigsm„nnen,
021:036 ty folkhopen f”ljde efter och skriade: ˝Bort med honom!˝

021:037 D† nu Paulus skulle f”ras in i kasernen, sade han till ”versten:
	˝Tillst„djes det mig att s„ga n†got till dig?˝  Han svarade: ˝Kan
	du tala grekiska?
021:038 Žr du d† icke den egyptier som f”r en tid sedan st„llde till
	'dolkm„nnens' uppror, de fyra tusens, och f”rde dem ut i
	”knen?˝
021:039 D† svarade Paulus: ˝Nej, jag „r en judisk man fr†n Tarsus,
	medborgare allts† i en betydande stad i Cilicien.  Men jag beder
	dig, tillst„d mig att tala till folket.˝
021:040 Och han tillstadde honom det.  D† gav Paulus fr†n trappan, d„r
	han stod, med handen ett tecken †t folket.  Och sedan d„r hade
	blivit helt tyst, talade han till dem p† hebreiska och sade:

022:001 ˝Br”der och f„der, h”ren vad jag nu inf”r eder vill tala till
	mitt f”rsvar.˝
022:002 N„r de h”rde att han talade till dem p† hebreiska, blevo de „nnu
	mer stilla.  Och han fortsatte:
022:003 ˝Jag „r en judisk man, f”dd i Tarsus i Cilicien, men uppfostrad
	h„r i staden och undervisad vid Gamaliels f”tter, efter f„dernas
	lag i all dess str„nghet.  Och jag var en man som nit„lskade f”r
	Gud, s†som I allasammans i dag g”ren.
022:004 Jag f”rf”ljde 'den v„gen' „nda till d”ds, och b†de m„n och
	kvinnor l„t jag binda och s„tta i f„ngelse;
022:005 det vittnesb”rdet kan ”verstepr„sten och de „ldstes hela r†d
	giva mig.  Ocks† fick jag av dem brev till br”derna i Damaskus;
	och jag begav mig dit, f”r att f„ngsla j„mv„l dem som voro d„r
	och f”ra dem till Jerusalem, s† att de kunde bliva straffade.

022:006 Men n„r jag var p† v„gen och nalkades Damaskus, h„nde sig vid
	middagstiden att ett starkt sken fr†n himmelen pl”tsligt
	kringstr†lade mig.
022:007 Och jag f”ll ned till marken och h”rde d† en r”st som sade till
	mig: 'Saul, Saul, varf”r f”rf”ljer du mig?'
022:008 D† svarade jag: 'Vem „r du, Herre?'  Han sade till mig: 'Jag „r
	Jesus fr†n Nasaret, den som du f”rf”ljer.'
022:009 Och de som voro med mig s†go v„l skenet, men h”rde icke r”sten
	av den som talade till mig.
022:010 D† fr†gade jag: 'Vad skall jag g”ra, Herre?'  Och Herren svarade
	mig: 'St† upp och g† in i Damaskus; d„r skall allt det bliva dig
	sagt, som „r dig f”relagt att g”ra.'
022:011 Men eftersom jag, till f”ljd av det starka skenet, icke mer
	kunde se togo mina f”ljeslagare mig vid handen och ledde mig, s†
	att jag kom in i Damaskus.
022:012 D„r fanns en efter lagen fram man, Ananias, vilken hade gott
	vittnesb”rd om sig av alla judar som bodde d„r.
022:013 Denne kom nu och tr„dde fram till mig och sade: 'Saul, min
	broder, hav din syn igen.'  Och i samma stund fick jag min syn
	igen och s†g upp p† honom.
022:014 D† sade han: 'V†ra f„ders Gud har utsett dig till att k„nna hans
	vilja och till att se den R„ttf„rdige och h”ra ord fr†n hans
	mun.
022:015 Ty du skall vara hans vittne inf”r alla m„nniskor och vittna om
	vad du har sett och h”rt.
022:016 Varf”r dr”jer du d† nu?  St† upp och l†t d”pa dig och avtv† dina
	synder, och †kalla d„rvid hans namn.'

022:017 Men n„r jag hade kommit tillbaka till Jerusalem, h„nde sig,
	medan jag bad i helgedomen, att jag f”ll i h„nryckning
022:018 och s†g honom och h”rde honom s„ga till mig: 'Skynda dig med
	hast bort ifr†n Jerusalem; ty de skola icke h„r taga emot ditt
	vittnesb”rd om mig.'
022:019 Men jag sade: 'Herre, de veta sj„lva att det var jag som
	”verallt i synagogorna l„t f„ngsla och gissla dem som trodde p†
	dig.
022:020 Och n„r Stefanus', ditt vittnes, blod utg”ts, var ock jag
	tillst„des och gillade vad som skedde och vaktade de m„ns
	kl„der, som d”dade honom.'
022:021 D† sade han till mig: G†; jag vill s„nda dig †stad l†ngt bort
	till hedningarna.'˝

022:022 Žnda till dess att han sade detta hade de h”rt p† honom.  Men nu
	hovo de upp sin r”st och ropade: ˝Bort ifr†n jorden med den
	m„nniskan!  Det „r icke tillb”rligt att en s†dan f†r leva.˝
022:023 D† de s† skriade och d„rvid revo av sig sina kl„der och kastade
	stoft upp i luften,
022:024 bj”d ”versten att man skulle f”ra in honom i kasernen, och gav
	befallning om att man skulle f”rh”ra honom under gisselslag, s†
	att han finge veta varf”r de s† ropade mot honom.
022:025 Men n„r de redan hade str„ckt ut honom till gissling, sade
	Paulus till den h”vitsman som stod d„r: ˝Žr det lovligt f”r eder
	att gissla en romersk medborgare, och det utan dom och
	rannsakning?˝
022:026 N„r h”vitsmannen h”rde detta, gick han till ”versten och
	underr„ttade honom h„rom och sade: ˝Vad „r det du t„nker g”ra?
	Mannen „r ju romersk medborgare.˝
022:027 D† gick ”versten dit och fr†gade honom: ˝S„g mig, „r du
	verkligen romersk medborgare?˝  Han svarade: ˝Ja.˝
022:028 ™versten sade d†: Mig har det kostat en stor summa penningar att
	k”pa den medborgarr„tten.˝  Men Paulus sade: ˝Jag d„remot har den
	redan genom f”delsen.˝
022:029 M„nnen som skulle hava f”rh”rt honom drogo sig d† strax undan
	och l„mnade honom.  Och n„r ”versten nu hade f†tt veta att han
	var romersk medborgare, blev ocks† han f”rskr„ckt, vid tanken p†
	att han hade l†tit f„ngsla honom.

022:030 D† han emellertid ville f† s„kert besked om varf”r Paulus
	anklagades av judarna, l†t han dagen d„refter taga av honom
	bojorna och bj”d ”verstepr„sterna och hela Stora r†det att komma
	tillsammans.  Sedan l„t han f”ra Paulus ditned och st„llde honom
	inf”r dem.

023:001 Och Paulus f„ste ”gonen p† R†det och sade: ˝Mina br”der, allt
	intill denna dag har jag vandrat inf”r Gud med ett i allo gott
	samvete.˝
023:002 D† befallde ”verstepr„sten Ananias dem som stodo bredvid honom,
	att de skulle sl† honom p† munnen.
023:003 Paulus sade d† till honom: ˝Gud skall sl† dig, du vitmenade
	v„gg.  Du sitter h„r f”r att d”ma mig efter lagen, och „nd†
	bjuder du, tv„rtemot lagen, att man skall sl† mig!˝
023:004 D† sade de som stodo d„rbredvid: ˝Sm„dar du Guds ”verstepr„st?˝
023:005 Paulus svarade: ˝Jag visste icke, mina br”der, att han var
	”verstepr„st.  Det „r ju skrivet: 'Mot en h”vding i ditt folk
	skall du icke tala onda ord.'˝

023:006 Nu hade Paulus m„rkt att den ena delen av dem utgjordes av
	sadduc‚er och den andra av faris‚er.  D„rf”r sade han med
	ljudelig r”st inf”r R†det: ˝Mina br”der, jag „r faris‚, en
	avkomling av faris‚er.  Det „r f”r v†rt hopps skull, f”r de
	d”das uppst†ndelses skull, som jag st†r h„r inf”r r„tta.˝
023:007 Knappt hade han sagt detta, f”rr„n en strid uppstod mellan
	faris‚erna och sadduc‚erna, s† att hopen blev delad.
023:008 Sadduc‚erna s„ga n„mligen att det icke finnes n†gon
	uppst†ndelse, ej heller n†gon „ngel eller ande, men faris‚erna
	bek„nna sig tro p† b†de det ena och det andra.
023:009 Och man begynte ropa och larma; och n†gra skriftl„rde som h”rde
	till faris‚ernas parti stodo upp och begynte ivrigt disputera
	med de andra och sade: ˝Vi finna intet ont hos denne
	man.  Kanh„nda har en ande eller en „ngel verkligen talat med
	honom.˝
023:010 D† nu en s† h„ftig strid hade uppst†tt, fruktade ”versten att de
	skulle slita Paulus i stycken, och bj”d manskapet g† ned och
	rycka honom undan dem och f”ra honom till kasernen.
023:011 Natten d„refter kom Herren och stod framf”r honom och sade: ˝Var
	vid gott mod; ty s†som du har vittnat om mig i Jerusalem, s†
	m†ste du ock vittna i Rom.˝

023:012 N„r det sedan hade blivit dag, sammangaddade sig judarna och
	f”rpliktade sig med dyr ed att varken „ta eller dricka, f”rr„n
	de hade dr„pt Paulus.
023:013 Och det var mer „n fyrtio m„n som s† hade sammansvurit sig.
023:014 Dessa gingo till ”verstepr„sterna och de „ldste och sade: ˝Vi
	hava med dyr ed f”rpliktat oss att ingenting smaka, f”rr„n vi
	hava dr„pt Paulus.
023:015 S† m†n I nu, tillsammans med R†det, hemst„lla hos ”versten att
	han l†ter f”ra honom ned till eder, detta under f”regivande att
	I t„nken grundligare unders”ka hans sak.  Vi skola d† vara redo
	att r”ja honom ur v„gen, innan han hinner fram.˝

023:016 Men Paulus' systerson fick h”ra om f”rs†tet.  Han kom d„rf”r till
	kasernen och gick ditin och omtalade f”r Paulus vad han hade
	h”rt.
023:017 Paulus bad d† att en av h”vitsm„nnen skulle komma till honom,
	och sade: ˝F”r denne yngling till ”versten; ty han har en
	underr„ttelse att l„mna honom.˝
023:018 Denne tog honom d† med sig och f”rde honom till ”versten och
	sade: ˝F†ngen Paulus har kallat mig till sig och bett mig f”ra
	denne yngling till dig, ty han har n†got att s„ga dig.˝
023:019 D† tog ”versten honom vid handen och gick avsides med honom och
	fr†gade honom: ˝Vad „r det f”r en underr„ttelse du har att l„mna
	mig?˝
023:020 Han svarade: ˝Judarna hava kommit ”verens om att bedja dig att
	du i morgon l†ter f”ra Paulus ned till R†det, detta under
	f”regivande att det t„nker skaffa sig grundligare kunskap om
	honom.
023:021 G”r dem nu icke till viljes h„ri; ty mer „n fyrtio av dem ligga
	i f”rs†t f”r honom och hava med dyr ed f”rpliktat sig att varken
	„ta eller dricka, f”rr„n de hava r”jt honom ur v„gen.  Och nu „ro
	de redo och v„nta allenast p† att du skall bevilja deras
	beg„ran.˝
023:022 ™versten bj”d d† ynglingen att icke f”r n†gon omtala att han
	hade yppat detta f”r honom, och l„t honom sedan g†.

023:023 D„refter kallade han till sig tv† av h”vitsm„nnen och sade till
	dem: ˝L†ten tv† hundra krigsm„n g”ra sig redo att i natt vid
	tredje timmen avg† till Cesarea, s† ock sjuttio ryttare och tv†
	hundra spjutb„rare.˝
023:024 Och han tillsade dem att skaffa †snor, som de skulle l†ta Paulus
	rida p† s† att han oskadd kunde f”ras till landsh”vdingen Felix.
023:025 Och han skrev ett brev, s† lydande:

023:026 ˝Klaudius Lysias h„lsar den „dle landsh”vdingen Felix.

023:027 Denne man blev gripen av judarna, och det var n„ra att han hade
	blivit d”dad av dem.  D† kom jag tillst„des med mitt manskap och
	tog honom ifr†n dem, sedan jag hade f†tt veta att han var
	romersk medborgare.
023:028 Men d† jag ocks† ville veta vad de anklagade honom f”r, l„t jag
	st„lla honom inf”r deras Stora r†d.
023:029 Jag fann d† att anklagelsen mot honom g„llde n†gra tvistefr†gor
	i deras lag, men att han icke var anklagad f”r n†got som
	f”rtj„nade d”d eller f„ngelse.
023:030 Sedan har jag f†tt k„nnedom om att n†got anslag f”rehaves mot
	honom, och d„rf”r s„nder jag honom nu strax till dig.  Jag har
	j„mv„l bjudit hans anklagare att inf”r dig f”ra sin talan mot
	honom.˝

023:031 S† togo nu krigsm„nnen Paulus, s†som det hade blivit dem
	befallt, och f”rde honom om natten till Antipatris.
023:032 Dagen d„refter v„nde de sj„lva tillbaka till kasernen och l„to
	ryttarna f„rdas vidare med honom.
023:033 N„r dessa kommo till Cesarea, l„mnade de fram brevet till
	landsh”vdingen och f”rde j„mv„l Paulus fram inf”r honom.
023:034 Sedan han hade l„st brevet, fr†gade han fr†n vilket landskap han
	var; och n„r han hade f†tt veta att han var fr†n Cilicien, sade
	han:
023:035 ˝Jag skall h”ra vad du har att s„ga, n„r ocks† dina anklagare
	hava kommit tillst„des.˝  Och s† bj”d han att man skulle f”rvara
	honom i Herodes' borg.
024:001 Fem dagar d„refter for ”verstepr„sten Ananias ditned med n†gra
	av de „ldste och en sakf”rare, Tertullus; dessa anm„lde inf”r
	landsh”vdingen klagom†l mot Paulus.
024:002 Och sedan denne hade blivit f”rekallad, begynte Tertullus sitt
	anklagelsetal; han sade:
024:003 ˝Att vi genom dig †tnjuta mycken frid och ro, och att genom din
	f”rsorg, „dle Felix, goda †tg„rder hava blivit vidtagna f”r
	detta folk, det erk„nna vi p† allt s„tt och allest„des, med
	m†nga tacks„gelser.
024:004 Men f”r att icke alltf”r l„nge besv„ra dig beder jag att du, i
	din mildhet, ville h”ra allenast n†gra f† ord av oss.
024:005 Vi hava funnit att denne „r en f”rd„rvlig man, som uppv„cker
	strid bland alla judar i hela v„rlden, och att han „r en
	huvudman f”r nasar‚ernas parti.
024:006 Han har ock f”rs”kt att osk„ra helgedomen; d„rf”r grepo vi
	honom,
024:007 
024:008 och du kan nu sj„lv anst„lla rannsakning med honom och s† skaffa
	dig k„nnedom om allt det som vi anklaga honom f”r.˝

024:009 De andra judarna inst„mde h„ri och p†stodo att det f”rh”ll sig
	s†.

024:010 D† landsh”vdingen nu gav tecken †t Paulus att han skulle tala,
	tog han till orda och sade:
	˝Eftersom jag vet att du nu i m†nga †r har varit domare ”ver
	detta folk, f”rsvarar jag min sak med frimodighet.
024:011 Du kan sj„lv l„tt f”rvissa dig om att det icke „r mer „n tolv
	dagar sedan jag kom upp till Jerusalem f”r att tillbedja.
024:012 Och varken i helgedomen eller i synagogorna eller ute i staden
	har man funnit mig tvista med n†gon eller st„lla till
	folkskockning.
024:013 Ej heller kunna de inf”r dig bevisa det som de nu anklaga mig
	f”r.
024:014 Men det bek„nner jag f”r dig att jag, i enlighet med 'den
	v„gen', vilken de kalla en partimening, s† tj„nar mina f„ders
	Gud, att jag tror allt vad som „r skrivet i lagen och i
	profeterna,
024:015 och att jag har samma hopp till Gud som dessa hysa, att de d”da
	skola uppst†, b†de r„ttf„rdiga och or„ttf„rdiga.
024:016 D„rf”r l„gger ocks† jag mig vinn om att alltid hava ett okr„nkt
	samvete inf”r Gud och m„nniskor.

024:017 S† kom jag nu, efter flera †rs f”rlopp, tillbaka f”r att
	”verl„mna n†gra allmosor till mitt folk och f”r att framb„ra
	offer.
024:018 D„runder p†tr„ffades jag i helgedomen, sedan jag hade l†tit
	helga mig, utan att hava v†llat n†gon folkskockning eller n†got
	larm,
024:019 av n†gra judar fr†n provinsen Asien, vilka nu borde vara h„r
	tillst„des inf”r dig och framst„lla sina klagom†l, om de hava
	n†got att anklaga mig f”r.
024:020 Eller ock m† dessa som „ro h„r tillst„des s„ga vad or„tt de
	funno mig skyldig till, n„r jag stod inf”r Stora r†det,
024:021 om det icke skulle vara i fr†ga om detta enda ord, som jag
	ljudeligen uttalade, d„r jag stod ibland dem: 'Det „r f”r de
	d”das uppst†ndelses skull som jag i dag st†r inf”r r„tta h„r
	bland eder.'˝

024:022 Men Felix, som mycket v„l k„nde till ˝den v„gen˝, uppsk”t
	m†let och sade: ˝N„r ”versten Lysias kommer hit ned, vill jag
	unders”ka eder sak.˝
024:023 Och han befallde h”vitsmannen att h†lla honom i f”rvar, dock s†,
	att man skulle behandla honom milt och icke hindra n†gon av hans
	n„rmaste fr†n att vara honom till tj„nst.

024:024 N†gon tid d„refter infann sig Felix tillsammans med sin hustru
	Drusilla, som var judinna; och han l„t h„mta Paulus och h”rde
	honom om tron p† Kristus Jesus.
024:025 Men n„r Paulus talade med dem om r„ttf„rdighet och
	†terh†llsamhet och om den tillstundande domen, blev Felix
	f”rskr„ckt och sade: ˝G† din v„g f”r denna g†ng; n„r jag f†r
	l„glig tid, vill jag kalla dig till mig.˝
024:026 Han hoppades ocks† att han skulle f† penningar av Paulus, varf”r
	han ock ganska ofta l„t h„mta honom och samtalade med honom.

024:027 N„r tv† †r voro f”rlidna, fick Felix till eftertr„dare Porcius
	Festus.  Och eftersom Felix ville g”ra judarna sig bev†gna,
	l„mnade han Paulus kvar i f„ngelset.

025:001 Tre dagar efter det att Festus hade tilltr„tt h”vdingd”met for
	han fr†n Cesarea upp till Jerusalem.
025:002 ™verstepr„sterna och de f”rn„msta bland judarna anm„lde d† inf”r
	honom klagom†l mot Paulus.
025:003 F”r att f† denne i sitt v†ld anh”llo de hos Festus och beg„rde
	s†som en ynnest, att han skulle l†ta h„mta honom till
	Jerusalem.  De ville n„mligen l„gga f”rs†t f”r honom, s† att de
	kunde d”da honom under v„gen.
025:004 Festus svarade d† att Paulus h”lls i f”rvar i Cesarea, och att
	han sj„lv t„nkte inom kort fara dit tillbaka.
025:005 Och han tillade: ˝De bland eder som det vederb”r m† allts† fara
	dit ned med mig och framl„gga sin anklagelse mot mannen, om han
	„r skyldig till n†got ont.˝

025:006 Sedan han hade vistats hos dem h”gst †tta eller tio dagar, kom
	han †ter ned till Cesarea.  Dagen d„refter satte han sig p†
	domars„tet och bj”d att Paulus skulle f”ras fram.
025:007 N„r denne hade infunnit sig, omringades han av de judar som hade
	kommit ned fr†n Jerusalem, och dessa framst„llde nu m†nga sv†ra
	beskyllningar.  Men de f”rm†dde icke bevisa dem,
025:008 ty Paulus f”rsvarade sig och visade att han icke p† n†got s„tt
	hade f”rsyndat sig, vare sig mot judarnas lag eller mot
	helgedomen eller mot kejsaren.
025:009 Men Festus ville g”ra judarna sig bev†gna och fr†gade Paulus och
	sade: ˝Vill du fara upp till Jerusalem och d„r st† till r„tta
	inf”r mig i denna sak?˝
025:010 Paulus svarade: ˝Jag st†r h„r inf”r kejserlig domstol, och av
	s†dan domstol b”r jag d”mas.  Mot judarna har jag intet or„tt
	gjort, s†som du sj„lv mycket v„l vet.
025:011 Om jag nu eljest „r skyldig till n†got or„tt och har gjort n†got
	som f”rtj„nar d”den, s† vill jag icke undandraga mig att d”; men
	om deras anklagelser mot mig „ro utan grund, s† kan ingen giva
	mig till pris †t dem.  Jag v„djar till kejsaren.˝  --
025:012 Sedan Festus d„refter hade ”verlagt med sitt r†d, svarade han:
	˝Till kejsaren har du v„djat, till kejsaren skall du ock f†
	fara.˝

025:013 Efter n†gra dagars f”rlopp kommo konung Agrippa och Bernice till
	Cesarea och h„lsade p† hos Festus.
025:014 Medan de nu i flera dagar vistades d„r, framlade Festus Paulus'
	sak f”r konungen och sade: ˝Felix har h„r l„mnat efter sig en
	man s†som f†nge;
025:015 och n„r jag var i Jerusalem, anm„lde judarnas ”verstepr„ster och
	„ldste klagom†l mot honom och beg„rde att han skulle d”mas
	skyldig.
025:016 Men jag svarade dem att det icke var romersk sed att prisgiva
	n†gon m„nniska, f”rr„n den anklagade hade f†tt st† ansikte mot
	ansikte med sina anklagare och haft tillf„lle att f”rsvara sig
	mot anklagelsen.
025:017 Sedan de hade kommit med mig hit, satte jag mig allts† utan
	uppskov, dagen d„refter, p† domars„tet och bj”d att mannen
	skulle f”ras fram.
025:018 Men n„r hans anklagare upptr„dde, anf”rde de mot honom ingen
	beskyllning f”r s†dana f”rbrytelser som jag hade t„nkt mig;
025:019 de voro allenast i tvist med honom om n†gra fr†gor som r”rde
	deras s„rskilda gudsdyrkan, och ang†ende en viss Jesus, som „r
	d”d, men om vilken Paulus p†stod att han lever.
025:020 D† jag var villr†dig huru jag skulle g”ra med unders”kningen
	h„rom, fr†gade jag om han ville fara till Jerusalem och d„r st†
	till r„tta i denna sak.
025:021 N„r Paulus d† sade sig vilja v„dja till kejsaren och beg„rde att
	bliva h†llen i f”rvar, f”r att sedan underg† rannsakning inf”r
	honom, bj”d jag att han skulle h†llas i f”rvar, till dess jag
	kunde s„nda honom till kejsaren.˝
025:022 D† sade Agrippa till Festus: ˝Jag skulle ocks† sj„lv g„rna vilja
	h”ra den mannen.˝  Han svarade: ˝I morgon skall du f† h”ra
	honom.˝

025:023 Dagen d„refter kommo allts† Agrippa och Bernice, med stor st†t,
	och gingo in i domsalen, tillika med ”verstarna och de f”rn„msta
	m„nnen i staden; och p† Festus' befallning blev Paulus inf”rd.
025:024 D† sade Festus: ˝Konung Agrippa, och alla I andra som „ren har
	tillst„des med oss, I sen h„r den man f”r vilkens skull hela
	hopen av judar, b†de i Jerusalem och h„r, har legat ”ver mig med
	sina rop att han icke borde f† leva l„ngre.
025:025 Jag f”r min del har kommit till insikt om att han icke har gjort
	n†got som f”rtj„nar d”den;
025:026 men d† han nu sj„lv har v„djat till kejsaren, har jag beslutit
	att s„nda honom till denne.  Jag har emellertid icke n†got s„kert
	besked om honom att giva min h”ge herre, n„r jag skriver.  D„rf”r
	har jag f”rt honom fram inf”r eder, och f”rst och fr„mst inf”r
	dig, konung Agrippa, f”r att jag, efter det att rannsakning har;
	blivit h†llen, skall f† veta vad jag b”r skriva.
025:027 Ty det synes mig vara orimligt att s„nda †stad en f†nge, utan
	att p† samma g†ng giva till k„nna vad han „r anklagad f”r.˝
026:001 Agrippa sade nu till Paulus: ˝Det tillst„djes dig att tala f”r
	din sak.˝  D† r„ckte Paulus ut handen och talade s† till sitt
	f”rsvar:

026:002 ˝Jag skattar mig lycklig att jag, i fr†ga om allt det som
	judarna anklaga mig f”r, i dag skall f”rsvara mig inf”r dig,
	konung Agrippa,
026:003 som s† v„l k„nner judarnas alla stadgar och tvistefr†gor.  D„rf”r
	beder jag dig h”ra mig med t†lamod.

026:004 Hurudant mitt liv allt ifr†n ungdomen har varit, det veta alla
	judar, ty jag har ju fr†n tidiga †r framlevat det bland mitt
	folk och i Jerusalem.
026:005 Och sedan l†ng tid tillbaka k„nna de om mig -- s†framt de nu
	vilja tillst† det -- att jag har tillh”rt det str„ngaste partiet
	i v†r gudsdyrkan och levat s†som faris‚.
026:006 Och nu st†r jag h„r till r„tta f”r v†rt hopp om det som Gud har
	lovat v†ra f„der,
026:007 det vartill ock v†ra tolv stammar, under det de tj„na Gud med
	iver b†de natt och dag, hoppas att n† fram.  F”r det hoppets
	skull, o konung, „r jag anklagad av judarna.
026:008 Varf”r h†lles det d† bland eder f”r otroligt att Gud uppv„cker
	d”da?

026:009 Jag f”r min del menade allts† att jag med all makt borde strida
	mot Jesu, nasar‚ens, namn;
026:010 s† gjorde jag ock i Jerusalem.  Och m†nga av de heliga
	insp„rrade jag i f„ngelse, sedan jag av ”verstepr„sterna hade
	f†tt fullmakt d„rtill; och n„r man ville d”da dem, r”stade ock
	jag d„rf”r.
026:011 Och ”verallt i synagogorna f”rs”kte jag, g†ng p† g†ng, att genom
	straff tvinga dem till h„delse.  I mitt raseri mot dem gick jag
	s† l†ngt, att jag f”rf”ljde dem till och med „nda in i utl„ndska
	st„der.

026:012 N„r jag nu i detta „rende var p† v„g till Damaskus, med fullmakt
	och uppdrag fr†n ”verstepr„sterna,
026:013 fick jag under min f„rd, o konung, mitt p† dagen se ett sken
	fr†n himmelen, klarare „n solens glans, kringstr†la mig och mina
	f”ljeslagare.
026:014 Och vi f”llo alla ned till jorden, och jag h”rde d† en r”st s„ga
	till mig p† hebreiska: 'Saul, Saul, varf”r f”rf”ljer du mig'?
	Det „r dig sv†rt att spj„rna mot udden.'
026:015 D† sade jag: 'Vem „r du, Herre?'  Herren svarade: 'Jag „r Jesus,
	den som du f”rf”ljer.
026:016 Men res dig upp och st† p† dina f”tter; ty d„rf”r har jag visat
	mig f”r dig, att jag har velat utse dig till en tj„nare och ett
	vittne, som skall vittna b†de om huru du nu har sett mig, och om
	huru jag vidare skall uppenbara mig f”r dig.
026:017 Och jag skall r„dda dig s†v„l fr†n ditt eget folk som fr†n
	hedningarna.  Ty till dem s„nder jag dig,
026:018 f”r att du skall ”ppna deras ”gon, s† att de omv„nda sig fr†n
	m”rkret till ljuset, och fr†n Satans makt till Gud, p† det att
	de m†, genom tron p† mig, undf† syndernas f”rl†telse och f† sin
	lott bland dem som „ro helgade.'

026:019 S† blev jag d†, konung Agrippa, icke oh”rsam mot den himmelska
	synen,
026:020 utan predikade f”rst f”r dem som voro i Damaskus och i
	Jerusalem, och sedan ”ver hela judiska landet och f”r
	hedningarna, att de skulle g”ra b„ttring och omv„nda sig till
	Gud och g”ra s†dana g„rningar som tillh”ra b„ttringen.
026:021 F”r denna saks skull var det som judarna grepo mig i helgedomen
	och f”rs”kte att d”da mig.

026:022 Genom den hj„lp som jag har undf†tt av Gud st†r jag allts† „nnu
	i dag s†som ett vittne inf”r b†de sm† och stora; och jag s„ger
	intet annat, „n vad profeterna och Moses hava sagt skola ske,
026:023 n„mligen att Messias skulle lida och, s†som f”rstlingen av dem
	som uppst† fr†n de d”da, b„ra budskap om ljuset, s†v„l till v†rt
	eget folk som till hedningarna.˝

026:024 N„r han p† detta satt f”rsvarade sig, utropade Festus: ˝Du „r
	fr†n dina sinnen, Paulus; den myckna l„rdomen g”r dig f”rryckt.˝
026:025 Men Paulus svarade: ˝Jag „r icke fr†n mina sinnen, „dle Festus;
	jag talar sanna ord med lugn besinning.
026:026 Konungen k„nner v„l till dessa ting; d„rf”r talar jag ocks†
	frimodigt inf”r honom.  Ty jag kan icke tro att n†got av detta „r
	honom obekant; det har ju icke tilldragit sig i n†gon undang”md
	vr†.
026:027 Tror du profeterna, konung Agrippa?  Jag vet att du tror dem.˝

026:028 D† sade Agrippa till Paulus: ˝F”ga fattas att du ”vertalar mig
	och g”r mig till kristen.˝
026:029 Paulus svarade: ˝Vare sig det fattas litet eller fattas mycket,
	skulle jag ”nska inf”r Gud att icke allenast du, utan alla som i
	dag h”ra mig, m†tte bliva s†dana som jag „r, dock med undantag
	av dessa bojor.˝

026:030 D„refter stod konungen upp, och med honom landsh”vdingen och
	Bernice och de som sutto d„r tillsammans med dem.
026:031 Och n„r de gingo d„rifr†n, talade de med varandra och sade: ˝Den
	mannen har icke gjort n†got som f”rtj„nar d”d eller f„ngelse.˝
026:032 Och Agrippa sade till Festus: ˝Denne man hade v„l kunnat
	frigivas, om han icke hade v„djat till kejsaren.˝
027:001 N„r det nu var beslutet att vi skulle avsegla till Italien, blev
	Paulus j„mte n†gra andra f†ngar ”verl„mnad †t en h”vitsman, vid
	namn Julius, som tillh”rde den kejserliga vakten.
027:002 Och vi gingo ombord p† ett skepp fr†n Adramyttium, som skulle
	anl”pa provinsen Asiens kustst„der.  S† lade vi ut, och vi hade
	med oss Aristarkus, en macedonier fr†n Tessalonika.
027:003 Dagen d„refter lade vi till vid Sidon.  Och Julius, som bem”tte
	Paulus med v„lvilja, tillstadde honom att bes”ka sina v„nner d„r
	och †tnjuta deras omv†rdnad.
027:004 N„r vi hade lagt ut d„rifr†n, seglade vi under Cypern, eftersom
	vinden l†g emot.
027:005 Och sedan vi hade seglat ”ver havet, utanf”r Cilicien och
	Pamfylien, landade vi vid Myrra i Lycien.
027:006 D„r tr„ffade h”vitsmannen p† ett skepp fr†n Alexandria, som
	skulle segla till Italien, och p† det f”rde han oss ombord.
027:007 Under en l„ngre tid gick nu seglingen l†ngsamt, och vi kommo med
	knapp n”d inemot Knidus.  Och d† vinden icke var oss gynnsam,
	seglade vi in under Kreta vid Salmone.
027:008 Det var med knapp n”d som vi kommo d„r f”rbi och hunno fram till
	en ort som kallades Goda hamnarna, icke l†ngt fr†n staden Lasea.

027:009 H„runder hade ganska l†ng tid hunnit f”rflyta, och sj”farten
	begynte redan vara os„ker; fastedagen var n„mligen redan
	f”rbi.  Paulus varnade dem d†
027:010 och sade: ˝I m†n, jag ser att denna sj”resa kommer att medf”ra
	vederv„rdigheter och stor olycka, icke allenast f”r last och
	skepp, utan ock f”r v†ra liv.˝
027:011 Men h”vitsmannen trodde mer p† styrmannen och skepparen „n p†
	det som Paulus sade.
027:012 Och d† hamnen icke l†g v„l till f”r ”vervintring, var flertalet
	av den meningen att man borde l„gga ut d„rifr†n och f”rs”ka om
	man kunde komma fram till Fenix, en hamn p† Kreta, som ligger
	skyddad mot sydv„st och nordv„st; d„r skulle de sedan stanna
	”ver vintern.
027:013 Och d† nu en lindrig sunnanvind bl†ste upp, menade de sig hava
	m†let vunnet, och lyfte ankar och foro t„tt utmed Kreta.

027:014 Men icke l†ngt d„refter kom en v†ldsam stormvind farande ned
	fr†n ”n; det var den s† kallade nordostorkanen.
027:015 D† skeppet av denna rycktes med och icke kunde h†llas upp mot
	vinden, g†vo vi efter och l„to det driva.
027:016 N„r vi kommo under en liten ” som hette Kauda, f”rm†dde vi dock,
	fast„n med knapp n”d, b„rga skeppsb†ten.
027:017 Sedan manskapet hade dragit upp den, tillgrepo de
	n”dhj„lpsmedel och slogo t†g om skeppet.  Och d† de fruktade att
	bliva kastade p† Syrtenrevlarna, lade de ut drivankare och l„to
	skeppet s† driva.
027:018 Och eftersom vi alltj„mt h†rt ansattes av stormen, vr„kte de
	dagen d„refter en del av lasten ”ver bord.
027:019 P† tredje dagen kastade de med egna h„nder ut skeppsredskapen.
027:020 Och d† under flera dagar varken sol eller stj„rnor hade synts,
	och stormen l†g ganska h†rt p†, hade vi icke mer n†got hopp om
	r„ddning.

027:021 D† nu m†nga funnos som ingenting ville f”rt„ra, tr„dde Paulus
	upp mitt ibland dem och sade: ˝I m„n, I haden bort lyda mig och
	icke avsegla fr†n Kreta; I haden d† kunnat spara eder dessa
	vederv„rdigheter och denna olycka.
027:022 Men nu uppmanar jag eder att vara vid gott mod, ty ingen av eder
	skall f”rlora sitt liv; allenast skeppet skall g† f”rlorat.
027:023 Ty i natt kom en „ngel fr†n den Gud som jag tillh”r, och som jag
	ocks† tj„nar, och stod bredvid mig och sade:
027:024 'Frukta icke, Paulus.  Du skall komma att st† inf”r kejsaren; och
	se, Gud har sk„nkt dig alla dem som segla med dig.'
027:025 Varen d„rf”r vid gott mod, I m„n; ty jag har den f”rtr”stan till
	Gud, att s† skall ske som mig „r sagt.
027:026 Men p† en ” m†ste vi bliva kastade.˝

027:027 N„r vi nu den fjortonde natten drevo omkring p† Adriatiska
	havet, tyckte sj”m„nnen sig vid midnattstiden finna att de
	n„rmade sig n†got land.
027:028 De lodade d† och funno tjugu famnars djup.  N„r de hade kommit
	ett litet stycke l„ngre fram lodade de †ter och funno femton
	famnars djup.
027:029 D† fruktade de att vi skulle st”ta p† n†got skarpt grund, och
	kastade d„rf”r ut fyra ankaren fr†n akterskeppet och l„ngtade
	efter att det skulle dagas.
027:030 Sj”m„nnen ville emellertid fly ifr†n skeppet och firade ned
	skeppsb†ten i havet, under f”regivande att de t„nkte f”ra ut
	ankaren ifr†n f”rskeppet.
027:031 D† sade Paulus till h”vitsmannen och krigsm„nnen: ˝Om icke dessa
	stanna kvar p† skeppet, s† kunnen I icke r„ddas.˝
027:032 D† h”ggo krigsm„nnen av de t†g som h”llo skeppsb†ten, och l„to
	den fara.

027:033 Medan det nu h”ll p† att dagas, uppmanade Paulus alla att taga
	sig mat och sade: ˝Det „r i dag fjorton dagar som I haven v„ntat
	och f”rblivit fastande, utan att f”rt„ra n†got.
027:034 D„rf”r uppmanar jag eder att taga eder mat; detta skall
	f”rhj„lpa eder till r„ddning.  Ty p† ingen av eder skall ett
	huvudh†r g† f”rlorat.
027:035 N„r han hade sagt detta, tog han ett br”d och tackade Gud i
	allas †syn och br”t det och begynte „ta.
027:036 D† blevo alla de andra vid gott mod och togo sig mat, ocks† de.
027:037 Och vi voro p† skeppet tillsammans tv† hundra sjuttiosex
	personer.
027:038 Sedan de hade „tit sig m„tta, l„ttade de skeppet genom att kasta
	vetelasten i havet.

027:039 N„r det blev dag, k„nde de icke igen landet; men de blevo varse
	en vik med l†g strand och besl”to d† att, om m”jligt, l†ta
	skeppet driva upp p† denna.
027:040 De kapade s† ankart†gen p† b†da sidor och l„mnade ankarna kvar i
	havet; tillika l”sgjorde de rodren och hissade f”rseglet f”r
	vinden och styrde mot stranden.
027:041 De st”tte d† p† ett rev och l„to skeppet g† upp p† det.  D„r
	fastnade f”rskeppet och blev st†ende or”rligt, men akterskeppet
	begynte brytas s”nder av v†gsvallet.
027:042 D† ville krigsm„nnen d”da f†ngarna, f”r att ingen skulle kunna
	fly undan simmande.
027:043 Men h”vitsmannen ville r„dda Paulus och hindrade dem d„rf”r i
	deras upps†t, och bj”d att de simkunniga f”rst skulle kasta sig
	i vattnet och s”ka komma i land,
027:044 och att d„refter de ”vriga skulle giva sig ut, somliga p†
	plankor, andra p† spillror av skeppet.  S† lyckades det f”r alla
	att komma v„lbeh†llna i land.

028:001 F”rst sedan vi hade blivit r„ddade, fingo vi veta att ”n hette
	Malta.
028:002 Och inf”dingarna visade oss en icke vanlig v„lvilja; de t„nde
	upp en eld och togo oss alla med sig dit, f”r det p†kommande
	regnets och f”r k”ldens skull.
028:003 N„r Paulus d† tog upp ett f†ng torra kvistar som han lade p†
	elden, kom, i f”ljd av hettan, en huggorm fram d„rur och h”gg
	sig fast vid hans hand.
028:004 D† inf”dingarna fingo se ormen h„nga d„r vid hans hand, sade de
	till varandra: ˝Helt visst „r denne man en dr†pare, som
	r„ttvisans gudinna icke tillst„djer att leva, om han nu ock har
	blivit r„ddad undan havet.˝
028:005 Men han skakade ormen ifr†n sig i elden och led ingen skada.
028:006 De v„ntade att han skulle sv„lla upp eller helt pl”tsligt falla
	ned d”d; men n„r de efter l†ng v„ntan fingo se att intet ont
	vederfors honom, „ndrade de mening och sade att han var en gud.

028:007 I n„rheten av detta st„lle var en lantg†rd, som tillh”rde den
	f”rn„mste mannen p† ”n, en som hette Publius; denne tog
	v„lvilligt emot oss och gav oss h„rb„rge i tre dagar.
028:008 Nu h„nde sig att Publius' fader l†g sjuk i en magsjukdom med
	feberanfall.  Paulus gick d† in till honom och bad och lade
	h„nderna p† honom och gjorde honom frisk.
028:009 Men n„r detta hade skett, kommo ocks† de av ”ns ”vriga inbyggare
	som hade n†gon sjukdom till honom och blevo botade.
028:010 Och de bevisade oss „ra p† m†ngahanda s„tt; och n„r vi skulle
	avsegla, f”rs†go de oss med vad vi beh”vde.

028:011 D† tre m†nader voro f”rlidna, avseglade vi p† ett skepp som hade
	legat vid ”n ”ver vintern; det var fr†n Alexandria och bar
	Tvillinggudarnas bilder.
028:012 Och vi lade till vid Syrakusa och stannade d„r i tre dagar.
028:013 D„rifr†n foro vi l„ngs kusten och kommo till Regium.  Dagen
	d„refter fingo vi sunnanvind, och vi kommo s† redan p† andra
	dagen till Puteoli.
028:014 D„r tr„ffade vi p† br”der, och hos dem stannade vi, p† deras
	inbjudning, i sju dagar.

	P† detta s„tt kommo vi till Rom.
028:015 S† snart br”derna d„r fingo h”ra om oss, gingo de oss till m”tes
	„nda till Forum Appii och Tres Taberne.  N„r Paulus fick se dem,
	tackade han Gud och fick nytt mod.
028:016 Och d† vi hade kommit in i Rom, tillstaddes det Paulus att bo
	f”r sig sj„lv, med den krigsman som skulle bevaka honom.

028:017 Tre dagar d„refter kallade han tillhopa de f”rn„msta av judarna;
	och n„r de hade kommit tillsammans, sade han till dem:
	˝Mina br”der, fast„n jag icke har gjort n†got mot v†rt folk
	eller mot f„dernas stadgar, blev jag likv„l i Jerusalem
	”verl„mnad i romarnas h„nder och f”rdes bort d„rifr†n s†som
	f†nge.
028:018 Och n„r de hade anst„llt rannsakning med mig, ville de giva mig
	l”s, eftersom jag icke hade gjort n†got som f”rtj„nade d”den.
028:019 Men d† judarna satte sig d„remot, n”dgades jag v„dja till
	kejsaren; dock, icke som om jag hade n†gon anklagelse att g”ra
	mot mitt folk.
028:020 Av denna orsak har jag kallat eder hit till mig, f”r att f† se
	eder och tala med eder, ty det „r f”r Israels hopps skull som
	jag „r bunden med denna kedja.˝

028:021 D† svarade de honom: ˝Vi hava icke fr†n Judeen mottagit n†gon
	skrivelse om dig, ej heller har n†gon av v†ra br”der kommit och
	ber„ttat eller sagt n†got ont om dig.
028:022 Men vi finna sk„ligt att du l†ter oss h”ra huru du t„nker.  Ty om
	det partiet „r oss bekant att det allest„des m”tes med
	gens„gelse.

028:023 Sedan utsatte de en viss dag f”r honom, och p† den kommo „nnu
	flera till honom i hans h„rb„rge.  D† vittnade han f”r dem om
	Guds rike och utlade vad d„rtill h”r, och f”rs”kte att ”vertyga
	dem i fr†ga om Jesus, med bevis b†de ur Moses' lag och ur
	profeterna; d„rmed h”ll han p† fr†n morgonen „nda till aftonen.
028:024 Och somliga l„to ”vertyga sig av det som han sade, men andra
	trodde icke.
028:025 Och d† de icke kunde komma ”verens med varandra, gingo de sin
	v„g, och d„rvid sade Paulus allenast detta ord: ˝R„tt talade den
	helige Ande genom profeten Esaias till edra f„der,
028:026 n„r han sade:

	  'G† †stad och s„g till detta folk:
	  Med h”rande ”ron skolen I h”ra,
	  och dock alls intet f”rst†,
	  och med seende ”gon skolen I se,
	  och dock alls intet f”rnimma.
028:027   Ty detta folks hj„rta har blivit f”rstockat;
	  och med ”ronen h”ra de illa,
	  och sina ”gon hava de tillslutit,
	  s† att de icke se med sina ”gon
	  eller h”ra med sina ”ron
	  eller f”rst† med sina hj„rtan
	  och omv„nda sig och bliva helade av mig'

028:028 Det m†n I d„rf”r veta: till hedningarna bar denna Guds fr„lsning
	blivit s„nd; de skola ock akta d„rp†.˝
028:030 I tv† hela †r bodde han sedan kvar i en bostad som han sj„lv
	hade hyrt.  Och alla som kommo till honom tog han emot;
028:031 och han predikade om Guds rike och undervisade om Herren Jesus
	Kristus med all frimodighet, utan att n†gon hindrade honom d„ri.



Book 45 Romarna


001:001 Paulus, Jesu Kristi tj„nare, kallad till apostel, avskild till
	att f”rkunna Guds evangelium,
001:002 vilket Gud redan f”rut genom sina profeter hade i heliga
	skrifter utlovat,
001:003 evangelium om hans Son, vilken s†som m„nniska i k”ttet „r f”dd
	av Davids s„d
001:004 och s†som helig andevarelse „r med kraft bevisad vara Guds Son,
	allt ifr†n uppst†ndelsen fr†n de d”da, ja, evangelium om Jesus
	Kristus, v†r Herre,
001:005 genom vilken vi hava f†tt n†d och apostla„mbete f”r att, hans
	namn till „ra, uppr„tta trons lydnad bland alla hednafolk,
001:006 bland vilka j„mv„l I „ren, I som „ren kallade och Jesu Kristi
	egna --
001:007 jag, Paulus, h„lsar alla Guds „lskade som bo i Rom, dem som „ro
	kallade och heliga.  N†d vare med eder och frid ifr†n Gud, v†r
	Fader, och Herren Jesus Kristus.

001:008 F”rst och fr„mst tackar jag min Gud genom Jesus Kristus f”r eder
	alla, d„rf”r att man i hela v„rlden talar om eder tro.
001:009 Ty Gud, som jag i min ande tj„nar s†som f”rkunnare av evangelium
	om hans Son, han „r mitt vittne, han vet huru oavl†tligt jag
	t„nker p† eder
001:010 och i mina b”ner alltid beder att jag dock nu omsider m† f† ett
	gynnsamt tillf„lle att komma till eder, om Gud s† vill.
001:011 Ty jag l„ngtar efter att se eder, f”r att jag m† kunna meddela
	eder n†gon andlig n†deg†va till att styrka eder;
001:012 jag menar: f”r att jag i eder krets m† tillsammans med eder f†
	h„mta hugnad ur v†r gemensamma tro, eder och min.

001:013 Jag vill s„ga eder, mina br”der, att jag ofta har haft i sinnet
	att komma till eder, f”r att ocks† bland eder f† sk”rda n†gon
	frukt, s†som bland ”vriga hednafolk; dock har jag allt hittills
	blivit hindrad.
001:014 B†de mot greker och mot andra folk, b†de mot visa och mot ovisa
	har jag f”rpliktelser.
001:015 D„rf”r „r jag villig att f”rkunna evangelium ocks† f”r eder som
	bon i Rom.

001:016 Ty jag blyges icke f”r evangelium; ty det „r en Guds kraft till
	fr„lsning f”r var och en som tror, f”rst och fr„mst f”r juden,
	s† ock f”r greken.
001:017 R„ttf„rdighet fr†n Gud uppenbaras n„mligen d„ri, av tro till
	tro; s† „r ock skrivet: ˝Den r„ttf„rdige skall leva av tro.˝

001:018 Ty Guds vrede uppenbarar sig fr†n himmelen ”ver all ogudaktighet
	och or„ttf„rdighet hos m„nniskor som i or„ttf„rdighet
	undertrycka sanningen.
001:019 Vad man kan k„nna om Gud „r n„mligen uppenbart bland dem; Gud
	har ju uppenbarat det f”r dem.
001:020 Ty hans osynliga v„sen, hans eviga makt och gudomsh„rlighet hava
	„nda ifr†n v„rldens skapelse varit synliga, i det att de kunna
	f”rst†s genom hans verk.  S† „ro de d† utan urs„kt.
001:021 Ty fast„n de hade l„rt k„nna Gud, prisade och tackade de honom
	dock icke s†som Gud, utan f”rf”llo till f†f„ngliga tankar; och
	s† blevo deras of”rst†ndiga hj„rtan f”rm”rkade.
001:022 N„r de ber”mde sig av att vara visa, blevo de d†rar
001:023 och bytte bort den of”rg„nglige Gudens h„rlighet mot bel„ten,
	som voro avbilder av f”rg„ngliga m„nniskor, ja ock av f†glar
	och fyrfotadjur och kr„lande djur.
001:024 D„rf”r prisgav Gud dem i deras hj„rtans beg„relser †t orenhet,
	s† att de med varandra sk„ndade sina kroppar.
001:025 De hade ju bytt bort Guds sanning mot l”gn och tagit sig f”r att
	dyrka och tj„na det skapade framf”r Skaparen, honom som „r
	h”gtlovad i evighet, amen.
001:026 F”rdenskull gav Gud dem till pris †t skamliga lustar: deras
	kvinnor utbytte det naturliga umg„nget mot ett onaturligt;
001:027 sammalunda ”verg†vo ock m„nnen det naturliga umg„nget med
	kvinnan och uppt„ndes i lusta till varandra och bedrevo
	styggelse, man med man.  S† fingo de p† sig sj„lva uppb„ra sin
	villas tillb”rliga l”n.
001:028 Och eftersom de icke hade aktat det n†got v„rt att taga vara p†
	sin kunskap om Gud, gav Gud dem till pris †t ett ov„rdigt
	sinnelag, till att bedriva otillb”rliga ting.
001:029 S† hava de blivit uppfyllda av allt slags or„ttf„rdighet,
	ondska, girighet, elakhet; de „ro fulla av avund, mordlust,
	tr„tlystnad, svek, vr†ngsinthet;
001:030 de „ro ”rontasslare, f”rtalare, styggelser f”r Gud,
	v†ldsverkare, ”vermodiga, stortaliga, illfundiga, olydiga mot
	sina f”r„ldrar,
001:031 of”rst†ndiga, trol”sa, utan k„rlek till sina egna, utan
	barmh„rtighet mot andra.
001:032 Och fast„n de v„l veta vad Gud har stadgat s†som r„tt, att
	n„mligen de som handla s† f”rtj„na d”den, „r det dem icke nog
	att sj„lva s† g”ra, de giva ock sitt bifall †t andra som handla
	likas†.
002:001 D„rf”r „r du utan urs„kt, du m„nniska, vem du „n „r, som d”mer.
	Ty d„rmed att du d”mer en annan f”rd”mer du dig sj„lv, eftersom
	du, som d”mer den andre, sj„lv handlar p† samma s„tt.
002:002 Och vi veta att Guds dom verkligen kommer ”ver dem som handla
	s†.
002:003 Men du menar v„l detta, att du skall kunna undfly Guds dom, du
	m„nniska, som d”mer dem som handla s†, och dock g”r detsamma som
	de?
002:004 Eller f”raktar du hans godhets, skonsamhets och l†ngmodighets
	rikedom, utan att f”rst† att denna Guds godhet vill f”ra dig
	till b„ttring?
002:005 Genom din h†rdhet och ditt hj„rtas obotf„rdighet samlar du ju
	”ver dig vrede, som skall drabba dig p† vredens dag, d† n„r det
	bliver uppenbart att Gud „r en r„ttvis domare.
002:006 Ty ˝han skall vederg„lla var och en efter hans g„rningar˝.
002:007 Evigt liv skall han giva †t dem som med uth†llighet i att g”ra
	det goda s”ka h„rlighet och „ra och of”rg„nglighet.
002:008 Men ”ver dem som „ro genstridiga och icke lyda sanningen, utan
	lyda or„ttf„rdigheten, ”ver dem kommer vrede och f”rt”rnelse.
002:009 Ja, bedr”velse och †ngest skall komma ”ver den m„nniskas sj„l,
	som g”r det onda, f”rst och fr„mst ”ver judens, s† ock ”ver
	grekens.
002:010 Men h„rlighet och „ra och frid skall tillfalla var och en som
	g”r det goda, f”rst och fr„mst juden, s† ock greken.

002:011 Ty hos Gud finnes intet anseende till personen;
002:012 alla de som utan lag hava syndat skola ock utan lag f”rg†s, och
	alla de som med lag hava syndat skola genom lag bliva d”mda.
002:013 Ty icke lagens h”rare „ro r„ttf„rdiga inf”r Gud, men lagens
	g”rare skola f”rklaras r„ttf„rdiga.
002:014 Ty d† hedningarna, som icke hava lag, av naturen g”ra vad lagen
	inneh†ller, s† „ro dessa, utan att hava lag, sig sj„lv en lag,
002:015 d† de ju s†lunda visa att lagens verk „ro skrivna i deras
	hj„rtan.  D„rom utg”ra ocks† deras egna samveten ett
	vittnesb”rd, s† ock, i den inb”rdes umg„ngelsen, deras tankar,
	n„r dessa anklaga eller ock f”rsvara dem.
002:016 Ja, s† skall det befinnas vara p† den dag d† Gud, enligt det
	evangelium jag f”rkunnar, genom Kristus Jesus d”mer ”ver vad som
	„r f”rdolt hos m„nniskorna.

002:017 Du kallar dig jude och f”rlitar dig p† lagen och ber”mmer dig av
	Gud.
002:018 Du k„nner ock hans vilja, och eftersom du har f†tt din
	undervisning ur lagen, kan du d”ma om vad r„ttast „r;
002:019 och du tilltror dig att vara en ledare f”r blinda, ett ljus f”r
	m„nniskor som vandra i m”rker,
002:020 en uppfostrare f”r of”rst†ndiga, en l„rare f”r enfaldiga,
	eftersom du i lagen har uttrycket f”r kunskapen och sanningen.
002:021 Du som vill l„ra andra, du l„r icke dig sj„lv!  Du som predikar
	att man icke skall stj„la, du beg†r sj„lv st”ld!
002:022 Du som s„ger att man icke skall beg† „ktenskapsbrott, du beg†r
	sj„lv s†dant brott!  Du som h†ller avgudarna f”r styggelser, du
	g”r dig sj„lv skyldig till tempelr†n!
002:023 Du som ber”mmer dig av lagen, du van„rar Gud genom att ”vertr„da
	lagen,
002:024 ty, s†som det „r skrivet, ˝f”r eder skull varder Guds namn
	sm„dat bland hedningarna˝.

002:025 Ty v„l „r omsk„relse till gagn, om du h†ller lagen; men om du „r
	en lag”vertr„dare, s† „r du med din omsk„relse dock oomskuren.
002:026 Om nu den oomskurne h†ller lagens stadgar, skall han d† icke,
	fast„n han „r oomskuren, r„knas s†som omskuren?
002:027 Jo, och han som i f”ljd av sin h„rkomst „r oomskuren, men „nd†
	fullg”r lagen, skall bliva dig till dom, dig som „ger lagens
	bokstav och omsk„relsen, men likv„l „r en lag”vertr„dare.
002:028 Ty den „r icke jude, som „r det i utv„rtes m†tto, ej heller „r
	det omsk„relse, som sker utv„rtes p† k”ttet.
002:029 Nej, den „r jude, som „r det i inv„rtes m†tto, och omsk„relse „r
	hj„rtats omsk„relse, en som sker i Anden, och icke i kraft av
	bokstaven; och han har sin ber”mmelse, icke fr†n m„nniskor, utan
	fr†n Gud.
003:001 Vilket f”retr„de hava d† judarna, eller vad gagn hava de av
	omsk„relsen?
003:002 Jo, ett stort f”retr„de, p† allt s„tt; f”rst och fr„mst det, att
	de hava blivit betrodda med Guds l”ftesord.
003:003 Ty vad betyder det, om n†gra av dem blevo trol”sa?  Kan d† deras
	trol”shet g”ra Guds trofasthet om intet?
003:004 Bort det!  M† Gud st† s†som sannf„rdig, om ock ˝var m„nniska „r
	en l”gnare˝.  S† „r ju skrivet:
	  ˝P† det att du m† finnas r„ttf„rdig i dina ord
	  och f† r„tt, n„r man s„tter sig till doms ”ver dig.˝

003:005 Men „r det nu s†, att v†r or„ttf„rdighet tj„nar till att bevisa
	Guds r„ttf„rdighet, vad skola vi d† s„ga?  Kan v„l Gud, han som
	l†ter vredesdomen drabba, vara or„ttf„rdig?  (Jag talar s†som
	vore det fr†ga om en m„nniska.)
003:006 Bort det!  Huru skulle Gud d† kunna d”ma v„rlden?
003:007 Och † andra sidan, om Guds sannf„rdighet genom min l”gnaktighet
	„nnu mer har tr„tt i dagen, honom till „ra, varf”r skall d† jag
	likv„l d”mas s†som syndare?
003:008 Och varf”r skulle vi icke ˝g”ra vad ont „r, f”r att gott m†tte
	komma d„rav˝, s†som man, f”r att sm„da oss, p†st†r att vi g”ra,
	och s†som n†gra f”regiva att vi l„ra?  -- S†dana f† med r„tta
	sin dom.

003:009 Huru „r det allts†?  Žro vi d† n†got f”rmer „n de andra?
	Ingalunda.  Redan h„rf”rut har jag ju m†st anklaga b†de judar
	och greker f”r att allasammans vara under synd.
003:010 S† „r ock skrivet:
	  ˝Ingen r„ttf„rdig finnes,
	  icke en enda.
003:011   Ingen f”rst†ndig finnes,
	  ingen finnes som s”ker Gud.

003:012   Nej, alla hava de avvikit,
	  allasammans hava de blivit odugliga,
	  ingen finnes som g”r vad gott „r,
	  det finnes ingen enda.

003:013   En ”ppen grav „r deras strupe,
	  sina tungor bruka de till svek.
	  Huggormsgift „r inom deras l„ppar.
003:014   Deras mun „r full av f”rbannelse och bitterhet.
003:015   Deras f”tter „ro snara, n„r det g„ller att utgjuta blod.
003:016   F”r”delse och el„nde „r p† deras v„gar,
003:017   och fridens v„g k„nna de icke.
003:018   Guds fruktan „r icke f”r deras ”gon.˝

003:019 Nu veta vi att allt vad lagen s„ger, det talar den till dem som
	hava lagen, f”r att var mun skall bliva tillstoppad och hela
	v„rlden st† med skuld inf”r Gud;
003:020 ty av lagg„rningar bliver intet k”tt r„ttf„rdigt inf”r honom.
	Vad som kommer genom lagen „r k„nnedom om synden.

003:021 Men nu har, utan lag, en r„ttf„rdighet fr†n Gud blivit
	uppenbarad, en som lagen och profeterna vittna om,
003:022 en r„ttf„rdighet fr†n Gud genom tro p† Jesus Kristus, f”r alla
	dem som tro.  Ty h„r „r ingen †tskillnad.
003:023 Alla hava ju syndat och „ro i saknad av h„rligheten fr†n Gud;
003:024 och de bliva r„ttf„rdiggjorda utan f”rskyllan, av hans n†d,
	genom f”rlossningen i Kristus Jesus,
003:025 honom som Gud har st„llt fram s†som ett f”rsoningsmedel genom
	tro, i hans blod.  S† ville Gud -- d† han i sin skonsamhet hade
	haft f”rdrag med de synder som f”rut hade blivit beg†ngna -- nu
	visa att han dock var r„ttf„rdig.
003:026 Ja, s† ville han i den tid som nu „r l„mna beviset f”r att han
	„r r„ttf„rdig.  H„rigenom skulle han b†de sj„lv befinnas vara
	r„ttf„rdig och g”ra den r„ttf„rdig, som l†ter det bero p† tro p†
	Jesus.

003:027 Huru bliver det d† med v†r ber”mmelse?  Den „r utest„ngd.  Genom
	vilken lag?  M†nne genom en g„rningarnas lag?  Nej, genom en
	trons lag.
003:028 Vi h†lla n„mligen f”re att m„nniskan bliver r„ttf„rdig genom
	tro, utan lagg„rningar.
003:029 Eller „r Gud allenast judarnas Gud?  Žr han icke ock
	hedningarnas?  Jo, f”rvisso ocks† hedningarnas,
003:030 s† visst som Gud „r en, han som skall g”ra de omskurna
	r„ttf„rdiga av tro, s† ock de oomskurna genom tron.

003:031 G”ra vi d† vad lag „r om intet genom tron?  Bort det!  Vi g”ra
	tv„rtom lag g„llande.
004:001 Vad skola vi d† s„ga om Abraham, v†r stamfader efter k”ttet?
004:002 Om Abraham blev r„ttf„rdig av g„rningar, s† har han ju n†got att
	ber”mma sig av.  Dock icke inf”r Gud.
004:003 Ty vad s„ger skriften?  ˝Abraham trodde Gud, och det r„knades
	honom till r„ttf„rdighet.˝
004:004 Den som h†ller sig till g„rningar, honom bliver l”nen tillr„knad
	icke p† grund av n†d, utan p† grund av f”rtj„nst.
004:005 Men den som icke h†ller sig till g„rningar, utan tror p† honom
	som g”r den ogudaktige r„ttf„rdig, honom r„knas hans tro till
	r„ttf„rdighet.
004:006 S† prisar ock David den m„nniska salig, som Gud tillr„knar
	r„ttf„rdighet, utan g„rningar:
004:007   ˝Saliga „ro de vilkas ”vertr„delser „ro f”rl†tna,
	  och vilkas synder „ro ”verskylda.
004:008   Salig „r den man
	  som Herren icke tillr„knar synd.˝

004:009 G„ller nu detta ordet ˝salig˝ de omskurna allenast eller ock de
	oomskurna?  Vi s„ga ju att ˝tron r„knades Abraham till
	r„ttf„rdighet˝.
004:010 Huru blev den honom d† tillr„knad?  Skedde det sedan han hade
	blivit omskuren, eller medan han „nnu var oomskuren?  Det skedde
	icke sedan han hade blivit omskuren, utan medan han „nnu var
	oomskuren.
004:011 Och han undfick omsk„relsens tecken s†som ett insegel p† den
	r„ttf„rdighet genom tron, som han hade, medan han „nnu var
	oomskuren.  Ty s† skulle han bliva en fader f”r alla oomskurna
	som tro, och s† skulle r„ttf„rdighet tillr„knas dem.
004:012 Han skulle ock bliva en fader f”r omskurna, n„mligen f”r s†dana
	som icke allenast „ro omskurna, utan ock vandra i sp†ren av den
	tro som v†r fader Abraham hade, medan han „nnu var oomskuren.

004:013 Det var n„mligen icke genom lag som Abraham och hans s„d undfick
	det l”ftet att han skulle f† v„rlden till arvedel; det var genom
	r„ttf„rdighet av tro.
004:014 Ty om de som l†ta det bero p† lag skola f† arvedelen, s† „r tron
	till intet nyttig, och l”ftet „r gjort om intet.
004:015 Vad lagen kommer †stad „r ju vredesdom; men d„r ingen lag
	finnes, d„r finnes icke heller n†gon ”vertr„delse.
004:016 D„rf”r m†ste det bero p† tro, f”r att det skulle vara av n†d, s†
	att l”ftet kunde bliva best†ndande f”r all hans s„d, icke blott
	f”r dem som h”rde till lagens folk, utan ock f”r dem som
	allenast hade Abrahams tro.  Han „r ju allas v†r fader,
004:017 enligt detta skriftens ord: ˝Jag har best„mt dig till att bliva
	en fader till m†nga folk˝; han „r detta inf”r den Gud som han
	trodde, inf”r honom som g”r de d”da levande och kallar p† de
	ting som icke „ro till, likasom voro de till.

004:018 Och d„r ingen f”rhoppning fanns, d„r hoppades han „nd† och
	trodde; och han kunde s† bliva ˝en fader till m†nga folk˝, efter
	vad som var f”rutsagt: ˝S† skall din s„d bliva.˝
004:019 Och han f”rsvagades icke i sin tro, n„r han bet„nkte huru hans
	egen kropp var s†som d”d -- han var ju omkring hundra †r gammal
	-- och huru j„mv„l Saras moderliv var s†som d”tt.
004:020 Han tvivlade icke p† Guds l”fte i otro, utan blev fastmer
	starkare i sin tro; ty han „rade Gud
004:021 och var fullt viss om att vad Gud hade lovat, det var han ocks†
	m„ktig att h†lla.
004:022 D„rf”r r„knades det honom ock till r„ttf„rdighet.

004:023 Men att det s† tillr„knades honom, det „r skrivet icke s†som
	g„llde det allenast honom,
004:024 utan det skulle g„lla ocks† oss; ty det skall tillr„knas j„mv„l
	oss, oss som tro p† honom som fr†n de d”da uppv„ckte Jesus, v†r
	Herre,
004:025 vilken utgavs f”r v†ra synders skull och uppv„cktes f”r v†r
	r„ttf„rdigg”relses skull.
005:001 D† vi nu hava blivit r„ttf„rdiggjorda av tro, hava vi frid med
	Gud genom v†r Herre Jesus Kristus
005:002 -- genom vilken vi ock hava f†tt tilltr„de till den n†d vari vi
	nu st† -- och vi ber”mma oss i hoppet om Guds h„rlighet.
005:003 Och icke det allenast, vi till och med ber”mma oss av v†ra
	lidanden, eftersom vi veta att lidandet verkar st†ndaktighet,
005:004 och st†ndaktigheten bepr”vad fasthet, och fastheten hopp,
005:005 och hoppet l†ter oss icke komma p† skam; ty Guds k„rlek „r
	utgjuten i v†ra hj„rtan genom den helige Ande, vilken har blivit
	oss given.

005:006 Ty medan vi „nnu voro svaga, led Kristus, n„r tiden var inne,
	d”den f”r oss ogudaktiga.
005:007 N„ppeligen vill ju eljest n†gon d” ens f”r en r„ttf„rdig man --
	om nu ock till „ventyrs n†gon kan hava mod att d” f”r den som
	har gjort honom gott --
005:008 men Gud bevisar sin k„rlek till oss d„ri att Kristus dog f”r
	oss, medan vi „nnu voro syndare.
005:009 S† mycket mer skola vi d„rf”r, sedan vi nu hava blivit
	r„ttf„rdiggjorda i och genom hans blod, ocks† genom honom bliva
	fr„lsta undan vredesdomen.
005:010 Ty om vi, medan vi voro Guds ov„nner, blevo f”rsonade med honom
	genom hans Sons d”d, s† skola vi, sedan vi hava blivit
	f”rsonade, „nnu mycket mer bliva fr„lsta i och genom hans liv.
005:011 Och icke det allenast; vi ber”mma oss ock av Gud genom v†r Herre
	Jesus Kristus, genom vilken vi nu hava undf†tt f”rsoningen.

005:012 D„rf”r „r det s†: Genom en enda m„nniska har synden kommit in i
	v„rlden och genom synden d”den; och s† har d”den kommit ”ver
	alla m„nniskor, eftersom de alla hava syndat.
005:013 Ty synd fanns i v„rlden redan innan lagen fanns.  Men synd
	tillr„knas icke d„r ingen lag finnes;
005:014 och dock har under tiden fr†n Adam till Moses d”den haft v„ldet
	ocks† ”ver dem som icke hade syndat genom en ”vertr„delse, i
	likhet med vad Adam gjorde, han som „r en f”rebild till den som
	skulle komma.

005:015 Likv„l „r det icke s† med n†deg†van, som det var med
	syndafallet.  Ty om genom en endas fall de m†nga hava blivit
	d”den underlagda, s† har „nnu mycket mer Guds n†d och g†van i
	och genom n†d -- vilken, ocks† den, „r kommen genom en enda
	m„nniska, Jesus Kristus -- blivit p† ett ”verfl”dande s„tt de
	m†nga besk„rd.
005:016 Och med g†van „r det icke s†som det var med det som kom genom
	denne ene som syndade: domen kom genom en enda, och ledde till
	en f”rd”melsedom, men n†deg†van kom i f”ljd av m†ngas fall, och
	ledde till en r„ttf„rdigg”relsedom.
005:017 Och om d”den p† grund av en endas fall kom till konungav„lde
	genom denne ene, s† skola „nnu mycket mer de som undf† den
	”verfl”dande n†den och r„ttf„rdighetsg†van f† konungsligt v„lde
	i liv, ocks† det genom en enda, Jesus Kristus.  --
005:018 Allts†, likasom det, som kom genom en endas fall, f”r alla
	m„nniskor ledde till en f”rd”melsedom, s† leder det, som kom
	genom r„ttf„rdigg”relsedomen f”rmedelst en enda, f”r alla
	m„nniskor till en r„ttf„rdigg”relse som medf”r liv.
005:019 Ty s†som genom en enda m„nniskas olydnad de m†nga fingo st†
	s†som syndare, s† skola ock genom en endas lydnad de m†nga st†
	s†som r„ttf„rdiga.

005:020 Men lagen har d„rj„mte kommit in, f”r att fallet skulle bliva s†
	mycket st”rre; dock, d„r synden blev st”rre, d„r ”verfl”dade
	n†den mycket mer.
005:021 Ty s†som synden hade ut”vat sitt v„lde i och genom d”den, s†
	skulle nu ock n†den genom r„ttf„rdighet ut”va sitt v„lde till
	evigt liv, och det genom Jesus Kristus, v†r Herre.

006:001 Vad skola vi d† s„ga?  Skola vi f”rbliva i synden, f”r att n†den
	skall bliva s† mycket st”rre?
006:002 Bort det!  Vi som hava d”tt fr†n synden, huru skulle vi „nnu
	kunna leva i den?
006:003 Veten I d† icke att vi alla som hava blivit d”pta till Kristus
	Jesus, vi hava blivit d”pta till hans d”d?
006:004 Och vi hava s†, genom detta dop till d”den, blivit begravna med
	honom, f”r att, s†som Kristus uppv„cktes fr†n de d”da genom
	Faderns h„rlighet, ocks† vi skola vandra i ett nytt v„sende, i
	liv.
006:005 Ty om vi hava vuxit samman med honom genom en lika d”d, s† skola
	vi ock vara sammanvuxna med honom genom en lika uppst†ndelse.
006:006 Vi veta ju detta, att v†r gamla m„nniska har blivit korsf„st med
	honom, f”r att syndakroppen skall g”ras om intet, s† att vi icke
	mer tj„na synden.
006:007 Ty den som „r d”d, han „r friad ifr†n synden.
006:008 Hava vi nu d”tt med Kristus, s† tro vi att vi ock skola leva med
	honom,
006:009 eftersom vi veta att Kristus, sedan han har uppst†tt fr†n de
	d”da, icke mer d”r; d”den r†der icke mer ”ver honom.
006:010 Ty hans d”d var en d”d fr†n synden en g†ng f”r alla, men hans
	liv „r ett liv f”r Gud.
006:011 S† m†n ock I h†lla f”re att I „ren d”da fr†n synden och leven
	f”r Gud, i Kristus Jesus.

006:012 L†ten d„rf”r icke synden hava v„ldet i edra d”dliga kroppar, s†
	att I lyden deras beg„relser.
006:013 Och st„llen icke edra lemmar i syndens tj„nst, att vara
	or„ttf„rdighetsvapen, utan st„llen eder sj„lva i Guds tj„nst,
	s†som de d„r fr†n d”den hava kommit till livet, och edra lemmar
	i Guds tj„nst, att vara r„ttf„rdighetsvapen.
006:014 Ty synden skall icke r†da ”ver eder, eftersom I icke st†n under
	lagen, utan under n†den.

006:015 Huru „r det allts†?  Skola vi synda, eftersom vi icke st† under
	lagen, utan under n†den?  Bort det!
006:016 I veten ju, att n„r I st„llen eder i n†gons tj„nst f”r att lyda
	honom, s† „ren I tj„nare under denne, som I s†lunda lyden, vare
	sig det „r under synden, vilket leder till d”d, eller under
	lydnaden, vilket leder till r„ttf„rdighet.
006:017 Men Gud vare tack f”r att den tid „r f”rbi, d† I voren syndens
	tj„nare, och f”r att I haven blivit av hj„rtat lydiga, s† att I
	f”ljen den l„ra som har givits eder till m”nsterbild,
006:018 och f”r att I, n„r I nu haven gjorts fria ifr†n synden, haven
	blivit tj„nare under r„ttf„rdigheten --
006:019 om jag nu f†r tala p† m„nniskos„tt, f”r eder k”ttsliga svaghets
	skull.  Ja, likasom I f”rr st„llden edra lemmar i orenhetens och
	or„ttf„rdighetens tj„nst, till or„ttf„rdighet, s† m†n I nu
	st„lla edra lemmar i r„ttf„rdighetens tj„nst, till helgelse.
006:020 Medan I voren syndens tj„nare, voren I ju fria ifr†n
	r„ttf„rdighetens tj„nst;
006:021 men vilken frukt sk”rdaden I d† d„rav?  Jo, det som I nu blygens
	f”r; „nden p† s†dant „r ju d”den.
006:022 Men nu, d† I haven gjorts fria ifr†n synden och blivit Guds
	tj„nare, nu sk”rden I frukten av detta: I varden helgade; och
	„nden bliver att I undf†n evigt liv.
006:023 Ty den l”n som synden giver „r d”den, men den g†va som Gud av
	n†d giver „r evigt liv, i Kristus Jesus, v†r Herre.
007:001 Eller veten I icke, mina br”der -- jag talar ju till s†dana som
	k„nna lagen -- att lagen r†der ”ver en m„nniska f”r s† l†ng tid
	som hon lever?
007:002 S† „r ju en gift kvinna genom lag bunden vid sin man, s† l„nge
	denne lever; men om mannen d”r, d† „r hon l”st fr†n den lag som
	band henne vid mannen.
007:003 Allts†, om hon giver sig †t en annan man, medan hennes man
	lever, s† kallas hon „ktenskapsbryterska; men om mannen d”r, d†
	„r hon fri ifr†n lagen, s† att hon icke „r „ktenskapsbryterska,
	om hon giver sig †t en annan man.
007:004 S† haven ock I, mina br”der, genom Kristi kropp blivit d”dade
	fr†n lagen f”r att tillh”ra en annan, n„mligen honom som har
	uppst†tt fr†n de d”da, p† det att vi m† b„ra frukt †t Gud.
007:005 Ty medan vi „nnu voro i ett k”ttsligt v„sende, voro de syndiga
	lustar, som uppv„cktes genom lagen, verksamma i v†ra lemmar till
	att b„ra frukt †t d”den.
007:006 Men nu „ro vi l”sta fr†n lagen, i det att vi hava d”tt fr†n det
	varunder vi f”rr h”llos f†ngna; och s† tj„na vi nu i Andens nya
	v„sende, och icke i bokstavens gamla v„sende.

007:007 Vad skola vi d† s„ga?  Žr lagen synd?  Bort det!  Men synden
	skulle jag icke hava l„rt k„nna, om icke genom lagen; ty jag
	hade icke vetat av beg„relsen, om icke lagen hade sagt: ˝Du
	skall icke hava beg„relse.˝
007:008 Men d† nu synden fick tillf„lle, uppv„ckte den genom budordet
	allt slags beg„relse i mig.  Ty utan lag „r synden d”d.
007:009 Jag levde en g†ng utan lag; men n„r budordet kom, fick synden
	liv,
007:010 och jag hemf”ll †t d”den.  S† befanns det att budordet, som var
	givet till liv, det blev mig till d”d;
007:011 ty d† synden fick tillf„lle, f”rledde den mig genom budordet och
	d”dade mig genom det.

007:012 Allts† „r visserligen lagen helig, och budordet heligt och
	r„ttf„rdigt och gott.
007:013 Har d† verkligen det som „r gott blivit mig till d”d?  Bort det!
	Men synden har blivit det, f”r att s† skulle varda uppenbart att
	den var synd, i det att den genom n†got som sj„lvt var gott drog
	”ver mig d”d; och s† skulle synden bliva till ”verm†tt syndig,
	genom budordet.

007:014 Vi veta ju att lagen „r andlig, men jag „r av k”ttslig natur,
	s†ld till tr„l under synden.
007:015 Ty jag kan icke fatta att jag handlar s†som jag g”r; jag g”r ju
	icke vad jag vill, men vad jag hatar, det g”r jag.
007:016 Om jag nu g”r det som jag icke vill, s† giver jag mitt bifall †t
	lagen och vidg†r att den „r god.
007:017 S† „r det nu icke mer jag som g”r s†dant, utan synden, som bor i
	mig.
007:018 Ty jag vet att i mig, det „r i mitt k”tt, bor icke n†got gott;
	viljan „r v„l tillst„des hos mig, men att g”ra det goda f”rm†r
	jag icke.
007:019 Ja, det goda som jag vill g”r jag icke; men det onda som jag
	icke vill, det g”r jag.
007:020 Om jag allts† g”r vad jag icke vill, s† „r det icke mer jag som
	g”r det, utan synden, som bor i mig.

007:021 S† finner jag nu hos mig, som har viljan att g”ra det goda, den
	lagen, att det onda fastmer „r tillst„des hos mig.
007:022 Ty efter min inv„rtes m„nniska har jag min lust i Guds lag;
007:023 men i mina lemmar ser jag en annan lag, en som ligger i strid
	med den lag som „r i min h†g, en som g”r mig till f†nge under
	syndens lag, som „r i mina lemmar.
007:024 Jag arma m„nniska!  Vem skall fr„lsa mig fr†n denna d”dens
	kropp?  --
007:025 Gud vare tack, genom Jesus Kristus, v†r Herre!

	Allts† tj„nar jag, s†dan jag „r i mig sj„lv, visserligen med min
	h†g Guds lag, men med k”ttet tj„nar jag syndens lag.
008:001 S† finnes nu ingen f”rd”melse f”r dem som „ro i Kristus Jesus.
008:002 Ty livets Andes lag har i Kristus Jesus gjort mig fri ifr†n
	syndens och d”dens lag.
008:003 Ty det som lagen icke kunde †stadkomma, i det den var f”rsvagad
	genom k”ttet, det gjorde Gud, d† han, f”r att borttaga synden,
	s„nde sin Son i syndigt k”tts gestalt och f”rd”mde synden i
	k”ttet.
008:004 S† skulle lagens krav uppfyllas i oss, som vandra icke efter
	k”ttet, utan efter Anden.

008:005 Ty de som „ro k”ttsliga, de hava sitt sinne v„nt till vad k”ttet
	tillh”r; men de som „ro andliga, de hava sitt sinne v„nt till
	vad Anden tillh”r.
008:006 Och k”ttets sinne „r d”d, medan Andens sinne „r liv och frid.
008:007 K”ttets sinne „r n„mligen fiendskap mot Gud, eftersom det icke
	„r Guds lag underd†nigt, ej heller kan vara det.
008:008 Men de som „ro i ett k”ttsligt v„sende kunna icke behaga Gud.

008:009 I †ter „ren icke i ett k”ttsligt v„sende, utan i ett andligt, om
	eljest Guds Ande bor i eder; men den som icke har Kristi Ande,
	han h”r icke honom till.
008:010 Om nu Kristus „r i eder, s† „r v„l kroppen hemfallen †t d”den,
	f”r syndens skull, men Anden „r liv, f”r r„ttf„rdighetens skull.
008:011 Och om dens Ande, som uppv„ckte Jesus fr†n de d”da, bor i eder,
	s† skall han som uppv„ckte Kristus Jesus fr†n de d”da g”ra ocks†
	edra d”dliga kroppar levande, genom sin Ande, som bor i eder.

008:012 Allts†, mina br”der, hava vi icke n†gon f”rpliktelse mot k”ttet,
	s† att vi skola leva efter k”ttet.
008:013 Ty om i leven efter k”ttet, s† skolen I d”; men om I genom ande
	d”den kroppens g„rningar, s† skolen I leva.
008:014 Ty alla de som drivas av Guds Ande, de „ro Guds barn.
008:015 I haven ju icke f†tt en tr„ldomens ande, s† att I †ter skullen
	k„nna fruktan; I haven f†tt en barnaskapets ande, i vilken vi
	ropa: ˝Abba!  Fader!˝
008:016 Anden sj„lv vittnar med v†r ande att vi „ro Guds barn.
008:017 Men „ro vi barn, s† „ro vi ock arvingar, n„mligen Guds arvingar
	och Kristi medarvingar, om vi eljest lida med honom, f”r att
	ocks† med honom bliva f”rh„rligade.

008:018 Ty jag h†ller f”re att denna tidens lidanden intet betyda, i
	j„mf”relse med den h„rlighet som kommer att uppenbaras p† oss.
008:019 Ty skapelsens tr„ngtan str„cker sig efter Guds barns
	uppenbarelse.
008:020 Skapelsen har ju blivit lagd under f”rg„ngligheten, icke av eget
	val, utan f”r dens skull, som lade den d„runder; dock s†, att en
	f”rhoppning skulle finnas,
008:021 att ocks† skapelsen en g†ng skall bliva frigjord ifr†n sin
	tr„ldom under f”rg„ngelsen och komma till den frihet som tillh”r
	Guds barns h„rlighet.

008:022 Vi veta ju att „nnu i denna stund hela skapelsen samf„llt suckar
	och v†ndas.
008:023 Och icke den allenast; ocks† vi sj„lva, som hava f†tt Anden
	s†som f”rstlingsg†va, ocks† vi sucka inom oss och bida efter
	barnaskapet, v†r kropps f”rlossning.
008:024 Ty i hoppet „ro vi fr„lsta.  Men ett hopp som man ser fullbordat
	„r icke mer ett hopp; huru kan n†gon hoppas det som han redan
	ser?
008:025 Om vi nu hoppas p† det som vi icke se, s† bida vi d„refter med
	st†ndaktighet.

008:026 S† kommer ock Anden v†r svaghet till hj„lp; ty vad vi r„tteligen
	b”ra bedja om, det veta vi icke, men Anden sj„lv manar gott f”r
	oss med outs„gliga suckar.
008:027 Och han som rannsakar hj„rtan, han vet vad Anden menar, ty det
	„r efter Guds behag som han manar gott f”r de heliga.

008:028 Men vi veta att f”r dem som „lska Gud samverkar allt till det
	b„sta, f”r dem som „ro kallade efter hans r†dslut.
008:029 Ty dem som f”rut hava blivit k„nda av honom, dem har han ock
	f”rut best„mt till att bliva hans Sons avbilder, honom lika, s†
	att denne skulle bliva den f”rstf”dde bland m†nga br”der.
008:030 Och dem som han har f”rut best„mt, dem kallar han ock, och dem
	som han har kallat, dem r„ttf„rdigg”r han ock, och dem som han
	har r„ttf„rdiggjort, dem f”rh„rligar han ock.

008:031 Vad skola vi nu s„ga h„rom?  Žr Gud f”r oss, vem kan d† vara
	emot oss?
008:032 Han som icke har skonat sin egen Son, utan utgivit honom f”r oss
	alla, huru skulle han kunna annat „n ocks† sk„nka oss allt med
	honom?
008:033 Vem vill anklaga Guds utvalda?  Gud „r den som r„ttf„rdigg”r.
008:034 Vem „r den som vill f”rd”ma?  Kristus Jesus „r den som har d”tt,
	ja, „n mer, den som har uppst†tt; och han sitter p† Guds h”gra
	sida, han manar ock gott f”r oss.
008:035 Vem skulle kunna skilja oss fr†n Kristi k„rlek?  M†nne
	bedr”velse eller †ngest eller f”rf”ljelse eller hunger eller
	nakenhet eller fara eller sv„rd?
008:036 S† „r ju skrivet:
	  ˝F”r din skull varda vi d”dade hela dagen;
	  vi hava blivit aktade s†som slaktf†r.˝
008:037 Nej, i allt detta vinna vi en h„rlig seger genom honom som har
	„lskat oss.
008:038 Ty jag „r viss om att varken d”d eller liv, varken „nglar eller
	andefurstar, varken n†got som nu „r eller n†got som skall komma,
008:039 varken n†gon makt i h”jden eller n†gon makt i djupet, ej heller
	n†got annat skapat skall kunna skilja oss fr†n Guds k„rlek i
	Kristus Jesus, v†r Herre.
009:001 Jag talar sanning i Kristus, jag ljuger icke -- d„rom b„r mitt
	samvete mig vittnesb”rd i den helige Ande --
009:002 n„r jag s„ger att jag har stor bedr”velse och oavl†tligt kval i
	mitt hj„rta.
009:003 Ja, jag skulle ”nska att jag sj„lv vore f”rbannad och bortkastad
	fr†n Kristus, om detta kunde gagna mina br”der, mina fr„nder
	efter k”ttet.
009:004 De „ro ju israeliter, dem tillh”ra barnaskapet och h„rligheten
	och f”rbunden och lagstiftningen och tempeltj„nsten och l”ftena.
009:005 Dem tillh”ra ock f„derna, och fr†n dem „r Kristus kommen efter
	k”ttet, han som „r ”ver allting, Gud, h”gtlovad i evighet, amen.

009:006 Detta s„ger jag icke som om Guds l”ftesord skulle hava blivit om
	intet.  Ty ˝Israel˝, det „r icke detsamma som alla de som
	h„rstamma fr†n Israel.
009:007 Ej heller „ro de alla ˝barn˝, d„rf”r att de „ro Abrahams s„d.
	Nej, det heter: ˝Genom Isak „r det som s„d skall uppkallas efter
	dig.˝
009:008 Detta vill s„ga: Icke de „ro Guds barn, som „ro barn efter
	k”ttet, men de som „ro barn efter l”ftet, de r„knas f”r s„d.
009:009 Ty ett l”ftesord var det ordet: ˝Vid denna tid skall jag komma
	tillbaka, och d† skall Sara hava en son.˝
009:010 Žn mer: s† skedde ock, n„r Rebecka genom en och samme man,
	n„mligen v†r fader Isak, blev moder till sina barn.
009:011 Ty f”rr„n dessa voro f”dda, och innan de „nnu hade gjort vare sig
	gott eller ont, blev det ordet henne sagt -- f”r att Guds
	utkorelse-r†dslut skulle bliva best†ndande, varvid det icke
	skulle bero p† n†gons g„rningar, utan p† honom som kallar --
009:012 det ordet:
	  ˝Den „ldre skall tj„na den yngre.˝

009:013 S† „r ock skrivet:
	  ˝Jakob „lskade jag,
	  men Esau hatade jag.˝

009:014 Vad skola vi d† s„ga?  Kan v„l or„ttf„rdighet finnas hos Gud?
	Bort det!
009:015 Han s„ger ju till Moses: ˝Jag skall vara barmh„rtig mot den jag
	vill vara barmh„rtig emot, och jag skall f”rbarma mig ”ver den
	jag vill f”rbarma mig ”ver.˝
009:016 Allts† beror det icke p† n†gon m„nniskas vilja eller str„van,
	utan p† Guds barmh„rtighet.
009:017 Ty skriften s„ger till Farao: ˝Just d„rtill har jag l†tit dig
	uppst†, att jag skall visa min makt p† dig, och att mitt namn
	skall varda f”rkunnat p† hela jorden.˝
009:018 Allts† „r han barmh„rtig mot vem han vill, och vem han vill
	f”rh„rdar han.

009:019 Nu torde du s„ga till mig: ˝Vad har han d† att f”rebr† oss?  Kan
	v„l n†gon st† emot hans vilja?˝
009:020 O m„nniska, vem „r d† du, som vill tr„ta med Gud?  Icke skall
	verket s„ga till sin m„stare: ˝Varf”r gjorde du mig s†?˝
009:021 Har icke krukmakaren den makten ”ver leret, att han av samma
	lerklump kan g”ra ett k„rl till hedersamt bruk, ett annat till
	mindre hedersamt?

009:022 Men om nu Gud, n„r han ville visa sin vrede och uppenbara sin
	makt, likv„l i stor l†ngmodighet hade f”rdrag med ˝vredens
	k„rl˝, som voro f„rdiga till f”rd„rv, vad har du d† att s„ga?
009:023 Och om han gjorde detta f”r att tillika f† uppenbara sin
	h„rlighets rikedom p† ˝barmh„rtighetens k„rl˝, som han f”rut
	hade berett till h„rlighet?

009:024 Och till att vara s†dana har han ock kallat oss, icke allenast
	dem som „ro av judisk b”rd, utan j„mv„l dem som „ro av hednisk.
009:025 S† s„ger han ock hos Oseas:
	  ˝Det folk som icke var mitt folk,
	  det skall jag kalla 'mitt folk',
	  och henne som jag icke „lskade
	  skall jag kalla 'min „lskade'.
009:026   Och det skall ske att p† den ort d„r det sades till dem:
	  'I „ren icke mitt folk',
	  d„r skola de kallas 'den levande Gudens barn'.˝
009:027 Men Esaias utropar om Israel:
	  ˝Om „n Israels barn vore till antalet s†som sanden i havet,
	  s† skall dock allenast en kvarleva bliva fr„lst.
009:028   Ty dom skall Herren h†lla p† jorden,
	  en slutdom, som avg”r saken med hast.˝
009:029 Och det „r s†som redan Esaias har sagt:
	  ˝Om Herren Sebaot icke hade l„mnat
	  en avkomma kvar †t oss,
	  d† vore vi s†som Sodom,
	  vi vore Gomorra lika.˝

009:030 Vad skola vi d† s„ga?  Jo, att hedningarna, som icke foro efter
	r„ttf„rdighet, hava vunnit r„ttf„rdighet, n„mligen den
	r„ttf„rdighet som kommer av tro,
009:031 under det att Israel, som for efter en r„ttf„rdighetslag, icke
	har kommit till n†gon s†dan lag.
009:032 Varf”r?  D„rf”r att de icke s”kte den p† trons v„g, utan s†som
	n†got som skulle vinnas p† g„rningarnas v„g.  De st”tte sig mot
	st”testenen,
009:033 s†som det „r skrivet:
	  ˝Se, jag l„gger i Sion en st”testen
	  och en klippa som skall bliva dem till fall;
	  men den som tror p† den skall icke komma p† skam.˝
010:001 Mina br”der, mitt hj„rtas †stundan och min b”n till Gud f”r dem
	„r att de m† bliva fr„lsta.
010:002 Ty det vittnesb”rdet giver jag dem, att de nit„lska f”r Gud.
	Dock g”ra de detta icke med r„tt insikt.
010:003 De f”rst† n„mligen icke r„ttf„rdigheten fr†n Gud, utan s”ka att
	komma †stad en sin egen r„ttf„rdighet och hava icke givit sig
	under r„ttf„rdigheten fr†n Gud.

010:004 Ty lagen har f†tt sin „nde i Kristus, till r„ttf„rdighet f”r var
	och en som tror.
010:005 Moses skriver ju om den r„ttf„rdighet som kommer av lagen, att
	den m„nniska som ”var s†dan r„ttf„rdighet skall leva genom den.
010:006 Men den r„ttf„rdighet som kommer av tro s„ger s†: ˝Du beh”ver
	icke fr†ga i ditt hj„rta: 'Vem vill fara upp till himmelen
	(n„mligen f”r att h„mta Kristus ned)?'
010:007 ej heller: 'Vem vill fara ned till avgrunden (n„mligen f”r att
	h„mta Kristus upp ifr†n de d”da?'˝
010:008 Vad s„ger den d†?  ˝Ordet „r dig n„ra, i din mun och i ditt
	hj„rta (n„mligen ordet om tron, det som vi predika).˝
010:009 Ty om du med din mun bek„nner Jesus vara Herre och i ditt hj„rta
	tror att Gud har uppv„ckt honom fr†n de d”da, d† bliver du
	fr„lst.
010:010 Ty genom hj„rtats tro bliver man r„ttf„rdig, och genom munnens
	bek„nnelse bliver man fr„lst.
010:011 Skriften s„ger ju:
	  ˝Ingen som tror p† honom skall komma p† skam.˝

010:012 Det „r ingen †tskillnad mellan jude och grek; alla hava ju en
	och samme Herre, och han har rikedomar att giva †t alla som
	†kalla honom.
010:013 Ty
	  ˝var och en som †kallar Herrens namn,
	  han skall varda fr„lst˝.

010:014 Men huru skulle de kunna †kalla den som de icke hava kommit till
	tro p†?  Och huru skulle de kunna tro den som de icke hava h”rt?
	Och huru skulle de kunna h”ra, om ingen predikade?
010:015 Och huru skulle predikare kunna komma, om de icke bleve s„nda?
	S† „r och skrivet:
	  ˝Huru ljuvliga „ro icke fotstegen
	  av de m„n som framb„ra gott budskap!˝
010:016 Dock, icke alla hava blivit evangelium lydiga.  Esaias s„ger ju:
	  ˝Herre, vem trodde vad som predikades f”r oss?˝
010:017 Allts† kommer tron av predikan, men predikan i kraft av Kristi
	ord.

010:018 Jag fr†gar d†: Hava de kanh„nda icke h”rt predikas?  Jo,
	visserligen; det heter ju:
	  ˝Deras tal har g†tt ut ”ver hela jorden,
	  och deras ord till v„rldens „ndar.˝
010:019 Jag fr†gar d† vidare: Har Israel kanh„nda icke f”rst†tt det?
	Redan Moses s„ger:
	  ˝Jag skall uppv„cka eder avund mot ett folk som icke „r ett folk;
	  mot ett hednafolk utan f”rst†nd skall jag reta eder till vrede.˝
010:020 Och Esaias g†r s† l†ngt, att han s„ger:
	  ˝Jag har l†tit mig finnas av dem som icke s”kte mig,
	  jag har l†tit mig bliva uppenbar f”r dem som icke fr†gade efter mig.˝
010:021 Men om Israel s„ger han:
	  ˝Hela dagen har jag utr„ckt mina h„nder
	  till ett oh”rsamt och genstr„vigt folk.˝
011:001 S† fr†gar jag nu: Har d† Gud f”rskjutit sitt folk?  Bort det!
	Jag „r ju sj„lv en israelit, av Abrahams s„d och av Benjamins
	stam.
011:002 Gud har icke f”rskjutit sitt folk, som redan f”rut hade blivit
	k„nt av honom.  Eller veten I icke vad skriften s„ger, d„r den
	talar om Elias, huru denne inf”r Gud tr„der upp mot Israel med
	dessa ord:
011:003 ˝Herre, de hava dr„pt dina profeter och rivit ned dina altaren;
	jag allena „r kvar, och de st† efter mitt liv˝?
011:004 Och vad f†r han d† f”r svar av Gud?  ˝Jag har l†tit bliva kvar
	†t mig sju tusen m„n, som icke hava b”jt kn„ f”r Baal.˝
011:005 Likas† finnes ock, i den tid som nu „r, en kvarleva, i kraft av
	en utkorelse som har skett av n†d.
011:006 Men har den skett av n†d, s† har den icke skett p† grund av
	g„rningar; annars vore n†d icke mer n†d.

011:007 Huru „r det allts†?  Vad Israel st†r efter, det har det icke
	f†tt; allenast de utvalda hava f†tt det, medan de andra hava
	blivit f”rstockade.
011:008 S† „r ju skrivet: ˝Gud har givit dem en s”mnaktighetens ande,
	”gon som de icke kunna se med och ”ron som de icke kunna h”ra
	med; s† „r det „nnu i dag.˝
011:009 Och David s„ger:
	  ˝M† deras bord bliva dem till en snara,
	  s† att de bliva f†ngade;
	  m† det bliva dem till ett giller,
	  s† att de f† sin vederg„llning.
011:010   M† deras ”gon f”rm”rkas,
	  s† att de icke se;
	  b”j deras rygg alltid.˝

011:011 S† fr†gar jag nu: Var det d† f”r att de skulle komma p† fall som
	de stapplade?  Bort det!  Men genom deras fall har fr„lsningen
	kommit till hedningarna, f”r att de sj„lva skola ˝uppv„ckas till
	avund˝.
011:012 Och har nu redan deras fall varit till rikedom f”r v„rlden, och
	har deras f†talighet varit till rikedom f”r hedningarna, huru
	mycket mer skall icke deras fulltalighet s† bliva!

011:013 Men till eder, I som „ren av hednisk b”rd, s„ger jag: Eftersom
	jag nu „r en hedningarnas apostel, h†ller jag mitt „mbete h”gt
	--
011:014 om jag till „ventyrs s† skulle kunna ˝uppv„cka avund˝ hos dem
	som „ro mitt k”tt och blod och fr„lsa n†gra bland dem.
011:015 Ty om redan deras f”rkastelse hade med sig v„rldens f”rsoning,
	vad skall d† deras upptagande hava med sig, om icke liv fr†n de
	d”da?
011:016 Om f”rstlingsbr”det „r heligt, s† „r ock hela degen helig; och
	om roten „r helig, s† „ro ock grenarna heliga.
011:017 Men om nu n†gra av grenarna hava brutits bort, och du, som „r av
	ett vilt olivtr„d, har blivit inympad bland grenarna och med dem
	har f†tt delaktighet i det „kta olivtr„dets saftrika rot,
011:018 s† m† du icke d„rf”r f”rh„va dig ”ver grenarna.  Nej, om du
	skulle vilja f”rh„va dig, s† besinna att det icke „r du som b„r
	roten, utan att roten b„r dig.

011:019 Nu s„ger du kanh„nda: ˝Det var f”r att jag skulle bliva inympad
	som en del grenar br”tos bort.˝
011:020 Visserligen.  F”r sin otros skull blevo de bortbrutna, och du
	f†r vara kvar genom din tro.  Hav d† inga h”gmodiga tankar, utan
	lev i fruktan.
011:021 Ty har Gud icke skonat de naturliga grenarna, s† skall han icke
	heller skona dig.

011:022 Se allts† h„r Guds godhet och str„nghet: Guds str„nghet mot dem
	som f”llo och hans godhet mot dig, om du n„mligen h†ller dig
	fast vid hans godhet; annars bliver ocks† du borthuggen.
011:023 Men j„mv„l de andra skola bliva inympade, om de icke h†lla fast
	vid sin otro; Gud „r ju m„ktig att †ter inympa dem.
011:024 Ty om du har blivit borthuggen fr†n ditt av naturen vilda
	olivtr„d och mot naturen inympats i ett „delt olivtr„d, huru
	mycket snarare skola d† icke dessa kunna inympas i sitt eget
	„kta olivtr„d, det som de efter naturen tillh”ra!

011:025 Ty f”r att I, mina br”der, icke skolen h†lla eder sj„lva f”r
	kloka, vill jag yppa f”r eder denna hemlighet: F”rstockelse har
	drabbat en del av Israel och skall fortfara intill dess
	hedningarna i fulltalig skara hava kommit in;
011:026 och s† skall hela Israel bliva fr„lst, s†som det „r skrivet:
	  ˝Fr†n Sion skall f”rlossaren komma,
	  han skall skaffa bort all ogudaktighet fr†n Jakob.
011:027   Och n„r jag borttager deras synder,
	  d† skall detta vara det f”rbund, som jag g”r med dem.˝

011:028 Se vi nu p† evangelium, s† „ro de hans ov„nner, f”r eder skull;
	men se vi p† utkorelsen, s† „ro de hans „lskade, f”r f„dernas
	skull.
011:029 Ty sina n†deg†vor och sin kallelse kan Gud icke †ngra.
011:030 S†som I f”rut voren oh”rsamma mot Gud, men nu genom dessas
	oh”rsamhet haven f†tt barmh„rtighet,
011:031 s† hava nu ock dessa varit oh”rsamma, f”r att de, genom den
	barmh„rtighet som har vederfarits eder, ocks† sj„lva skola f†
	barmh„rtighet.
011:032 Ty Gud har givit dem alla till pris †t oh”rsamhet, f”r att sedan
	f”rbarma sig ”ver dem alla.

011:033 O, vilket djup av rikedom och vishet och kunskap hos Gud!  Huru
	outgrundliga „ro icke hans domar, och huru outrannsakliga hans
	v„gar!
011:034 Ty
	  ˝vem har l„rt k„nna Herrens sinne,
	  eller vem har varit hans r†dgivare?
011:035   Eller vem har f”rst givit honom n†got,
	  som han allts† b”r betala igen?˝
011:036 Av honom och genom honom och till honom „r ju allting.  Honom
	tillh”r „ran i evighet, amen.
012:001 S† f”rmanar jag nu eder, mina br”der, vid Guds barmh„rtighet,
	att framb„ra edra kroppar till ett levande, heligt och Gud
	v„lbehagligt offer -- eder andliga tempeltj„nst.
012:002 Och skicken eder icke efter denna tids†lders v„sende, utan
	f”rvandlen eder genom edert sinnes f”rnyelse, s† att I kunnen
	pr”va vad som „r Guds vilja, vad som „r gott och v„lbehagligt
	och fullkomligt.

012:003 Ty i kraft av den n†d som har blivit mig given, tills„ger jag
	var och en av eder att icke hava h”gre tankar om sig „n
	tillb”rligt „r, utan t„nka blygsamt, i ”verensst„mmelse med det
	m†tt av tro som Gud har tilldelat var och en.
012:004 Ty s†som vi i en och samma kropp hava m†nga lemmar, men alla
	lemmarna icke hava samma f”rr„ttning,
012:005 s† utg”ra ock vi, fast„n m†nga, en enda kropp i Kristus, men var
	f”r sig „ro vi lemmar, varandra till tj„nst.
012:006 Och vi hava olika g†vor, alltefter den n†d som har blivit oss
	given.  Har n†gon profetians g†va, s† bruke han den efter m†ttet
	av sin tro;
012:007 har n†gon f†tt en tj„nst, s† akte han p† tj„nsten; „r n†gon satt
	till l„rare, s† akte han p† sitt l„rarkall;
012:008 „r n†gon satt till att f”rmana, s† akte han p† sin plikt att
	f”rmana.  Den som delar ut g†vor, han g”re det med gott hj„rta;
	den som „r satt till f”rest†ndare, han vare det med nit; den som
	”var barmh„rtighet, han g”re det med gl„dje.

012:009 Eder k„rlek vare utan skrymtan; avskyn det onda, h†llen fast vid
	det goda.
012:010 Žlsken varandra av hj„rtat i broderlig k„rlek; s”ken ”vertr„ffa
	varandra i inb”rdes hedersbevisning.
012:011 Varen icke tr”ga, d„r det g„ller nit; varen brinnande i anden,
	tj„nen Herren.
012:012 Varen glada i hoppet, t†liga i bedr”velsen, uth†lliga i b”nen.
012:013 Tagen del i de heligas behov.  Varen angel„gna om att bevisa
	g„stv„nlighet.
012:014 V„lsignen dem som f”rf”lja eder; v„lsignen, och f”rbannen icke.
012:015 Gl„djens med dem som „ro glada, gr†ten med dem som gr†ta.
012:016 Varen ens till sinnes med varandra.  Haven icke edert sinne v„nt
	till vad h”gt „r, utan h†llen eder till det som „r ringa.
	H†llen icke eder sj„lva f”r kloka.
012:017 Vederg„llen ingen med ont f”r ont.  Vinnl„ggen eder om vad gott
	„r inf”r var man.
012:018 H†llen frid med alla m„nniskor, om m”jligt „r, och s† mycket som
	p† eder beror.
012:019 H„mnens icke eder sj„lva, mina „lskade, utan l„mnen rum f”r
	vredesdomen; ty det „r skrivet: ˝Min „r h„mnden, jag skall
	vederg„lla det, s„ger Herren.˝
012:020   Fastmer,
	  ˝om din ov„n „r hungrig, s† giv honom att „ta,
	  om han „r t”rstig, s† giv honom att dricka;
	  ty om du s† g”r, samlar du gl”dande kol p† hans huvud.˝
012:021 L†t dig icke ”vervinnas av det onda, utan ”vervinn det onda med
	det goda.
013:001 Var och en vare underd†nig den ”verhet som han har ”ver sig.  Ty
	ingen ”verhet finnes, som icke „r av Gud; all ”verhet som finnes
	„r f”rordnad av Gud.
013:002 D„rf”r, den som s„tter sig upp mot ”verheten, han st†r emot vad
	Gud har f”rordnat; men de som st† emot detta, de skola f† sin
	dom.
013:003 Ty de som hava v„ldet „ro till skr„ck, icke f”r dem som g”ra vad
	gott „r, utan f”r dem som g”ra vad ont „r.  Vill du vara utan
	fruktan f”r ”verheten, s† g”r vad gott „r; du skall d† bliva
	prisad av den,
013:004 ty ”verheten „r en Guds tj„nare, dig till fromma.  Men g”r du
	vad ont „r, d† m† du frukta; ty ”verheten b„r icke sv„rdet
	f”rg„ves, utan „r en Guds tj„nare, en h„mnare, till att utf”ra
	vredesdomen ”ver den som g”r vad ont „r.
013:005 D„rf”r m†ste man vara den underd†nig, icke allenast f”r
	vredesdomens skull, utan ock f”r samvetets skull.
013:006 F”rdenskull betalen I ju ock skatt; ty ”verheten f”rr„ttar Guds
	tj„nst och „r just f”r detta „ndam†l st„ndigt verksam.

013:007 S† given †t alla vad I „ren dem skyldiga; skatt †t den som
	skatt tillkommer, tull †t den som tull tillkommer, fruktan †t
	den som fruktan tillkommer, heder †t den som heder tillkommer.
013:008 Varen ingen n†got skyldiga -- utom n„r det g„ller k„rlek till
	varandra; ty den som „lskar sin n„sta, han har uppfyllt lagen.
013:009 De buden: ˝Du skall icke beg† „ktenskapsbrott˝, ˝Du skall icke
	dr„pa˝, ˝Du skall icke stj„la˝, ˝Du skall icke hava beg„relse˝
	och vilka andra bud som helst, de sammanfattas ju alla i det
	ordet: ˝Du skall „lska din n„sta s†som dig sj„lv.˝
013:010 K„rleken g”r intet ont mot n„stan; allts† „r k„rleken lagens
	uppfyllelse.

013:011 Akten p† allt detta, s† mycket mer som I veten vad tiden lider,
	att stunden nu „r inne f”r eder att vakna upp ur s”mnen.  Ty
	fr„lsningen „r oss nu n„rmare, „n d† vi kommo till tro.
013:012 Natten „r framskriden, och dagen „r n„ra.  L†tom oss d„rf”r
	avl„gga m”rkrets g„rningar och ikl„da oss ljusets vapenrustning.
013:013 L†tom oss f”ra en h”visk vandel, s†som om dagen, icke med vilt
	leverne och dryckenskap, icke i otukt och l”saktighet, icke i
	kiv och avund.
013:014 Ikl„den eder fastmer Herren Jesus Kristus, och haven icke s†dan
	omsorg om k”ttet, att onda beg„relser d„rav uppv„ckas.
014:001 Om n†gon „r svag i tron, s† upptagen honom dock v„nligt, utan
	att d”ma ”ver andras bet„nkligheter.
014:002 Den ene har tro till att „ta vad som helst, under det att den
	som „r svag allenast „ter vad som v„xer p† jorden.
014:003 Den som „ter m† icke f”rakta den som icke „ter.  Ej heller m†
	den som icke „ter d”ma den som „ter; ty Gud har upptagit honom,
014:004 och vem „r du som d”mer en annans tj„nare?  Om han st†r eller
	faller, det kommer allenast hans egen herre vid; men han skall
	v„l bliva st†ende, ty Herren „r m„ktig att h†lla honom st†ende.

014:005 Den ene g”r skillnad mellan dag och dag, den andre h†ller alla
	dagar f”r lika; var och en vare fullt viss i sitt sinne.
014:006 Om n†gon s„rskilt aktar p† n†gon dag, s† g”r han detta f”r
	Herren, och om n†gon „ter, s† g”r han detta f”r Herren; han
	tackar ju Gud.  S† ock, om n†gon avh†ller sig fr†n att „ta, g”r
	han detta f”r Herren, och han tackar Gud.
014:007 Ty ingen av oss lever f”r sig sj„lv, och ingen d”r f”r sig
	sj„lv.
014:008 Leva vi, s† leva vi f”r Herren; d” vi, s† d” vi f”r Herren.
	Evad vi leva eller d”, h”ra vi allts† Herren till.
014:009 Ty d„rf”r har Kristus d”tt och †ter blivit levande, att han
	skall vara herre ”ver b†de d”da och levande.
014:010 Men du, varf”r d”mer du din broder?  Och du †ter, varf”r
	f”raktar du din broder?  Vi skola ju alla en g†ng st† inf”r Guds
	domstol.
014:011 Ty det „r skrivet:
	  ˝S† sant jag lever, s„ger Herren,
	  f”r mig skola alla kn„n b”ja sig,
	  och alla tungor skola prisa Gud.˝
014:012 Allts† skall var och en av oss inf”r Gud g”ra r„kenskap f”r sig
	sj„lv.

014:013 L†tom oss d„rf”r icke mer d”ma varandra.  D”men hellre s†, att
	ingen m† f”r sin broder l„gga en st”testen eller n†got som
	bliver honom till fall.
014:014 Jag vet v„l och „r i Herren Jesus viss om att intet i sig sj„lvt
	„r orent; allenast om n†gon h†ller n†got f”r orent, s† „r det
	f”r honom orent.
014:015 Om nu genom din mat bekymmer v†llas din broder, s† vandrar du
	icke mer i k„rleken.  Bliv icke genom din mat till f”rd„rv f”r
	den som Kristus har lidit d”den f”r.
014:016 L†ten allts† icke det goda som I haven f†tt bliva utsatt f”r
	sm„delse.
014:017 Ty Guds rike best†r icke i mat och dryck, utan i r„ttf„rdighet
	och frid och gl„dje i den helige Ande.
014:018 Den som h„ri tj„nar Kristus, han „r v„lbehaglig f”r Gud och
	h†ller provet inf”r m„nniskor.
014:019 Vi vilja allts† fara efter det som l„nder till frid och till
	inb”rdes uppbyggelse.
014:020 Bryt icke f”r mats skull ned Guds verk.  V„l „r allting rent,
	men om „tandet f”r n†gon „r en st”testen, s† bliver det f”r den
	m„nniskan till ondo;
014:021 du g”r v„l i att avh†lla dig fr†n att „ta k”tt och dricka vin
	och fr†n annat som f”r din broder bliver en st”testen.
014:022 Den tro du har m† du hava f”r dig sj„lv inf”r Gud.  Salig „r den
	som icke m†ste d”ma sig sj„lv, n„r det g„ller n†got som han har
	pr”vat vara r„tt.
014:023 Men om n†gon hyser bet„nkligheter och likv„l „ter, d† „r han
	d”md, eftersom det icke sker av tro.  Ty allt som icke sker av
	tro, det „r synd.
015:001 Vi som „ro starka „ro pliktiga att b„ra de svagas skr”pligheter
	och att icke leva oss sj„lva till behag.
015:002 Var och en av oss m† leva sin n„sta till behag, honom till
	fromma och honom till uppbyggelse.
015:003 Kristus levde ju icke sig sj„lv till behag, utan med honom
	skedde s†som det „r skrivet:
	  ˝Dina sm„dares sm„delser hava fallit ”ver mig.˝
015:004 Ty allt vad som fordom har blivit skrivet, det „r skrivet oss
	till undervisning, f”r att vi, genom st†ndaktighet och genom den
	tr”st som skrifterna giva, skola bevara v†rt hopp.
015:005 Och st†ndaktighetens och tr”stens Gud give eder att vara ens
	till sinnes med varandra i Kristi Jesu efterf”ljelse,
015:006 s† att I endr„ktigt och med en mun prisen v†r Herres, Jesu
	Kristi, Gud och Fader.

015:007 D„rf”r m† den ene av eder v„nligt upptaga den andre, s†som
	Kristus, Gud till „ra, har upptagit eder.
015:008 Vad jag vill s„ga „r detta: F”r de omskurna har Kristus blivit
	en tj„nare, till ett vittnesb”rd om Guds sannf„rdighet, f”r att
	bekr„fta de l”ften som hade givits †t f„derna;
015:009 hedningarna †ter hava f†tt prisa Gud f”r hans barmh„rtighets
	skull.  S† „r ock skrivet:
	  ˝F”rdenskull vill jag prisa dig bland hedningarna
	  och lovsjunga ditt namn.˝
015:010 Och †ter heter det:
	  ˝Jublen, I hedningar, med hans folk˝;
015:011 s† ock:
	  ˝Loven Herren, alla hedningar,
	  ja, honom prise alla folk.˝
015:012 S† s„ger ock Esaias: ˝Telningen fr†n Jessais rot skall komma,
	ja, han som skall st† upp f”r att r†da ”ver hedningarna; p†
	honom skola hedningarna hoppas.˝
015:013 Men hoppets Gud uppfylle eder med all gl„dje och frid i tron, s†
	att I haven ett ”verfl”dande hopp i den helige Andes kraft.

015:014 Jag „r v„l redan nu viss om att I, mina br”der, av eder sj„lva
	„ren fulla av godhet, uppfyllda med all kunskap, i st†nd j„mv„l
	att f”rmana varandra.
015:015 Dock har jag, p† ett delvis n†got dristigt s„tt, skrivit till
	eder med ytterligare p†minnelser, detta i kraft av den n†d som
	har blivit mig given av Gud:
015:016 att jag n„mligen skall f”rr„tta Kristi Jesu tj„nst bland
	hedningarna och vara en pr„sterlig f”rvaltare av Guds
	evangelium, s† att hedningarna bliva ett honom v„lbehagligt
	offer, helgat i den helige Ande.
015:017 Allts† „r det i Kristus Jesus som jag har n†got att ber”mma mig
	av i fr†ga om min tj„nst inf”r Gud.
015:018 Ty jag skall icke drista mig att orda om n†got annat „n vad
	Kristus, f”r att g”ra hedningarna lydaktiga, har verkat genom
	mig, med ord och med g„rning,
015:019 genom kraften i tecken och under, genom Andens kraft.  S† har
	jag, fr†n Jerusalem och runt omkring „nda till Illyrien,
	”verallt f”rkunnat evangelium om Kristus.
015:020 Och jag har h„rvid satt min „ra i att icke f”rkunna evangelium,
	d„r Kristi namn redan var k„nt, ty jag ville icke bygga p† en
	annans grundval;
015:021 utan s† har skett, som skrivet „r:
	  ˝De f”r vilka intet har varit f”rkunnat om honom skola f† se,
	  och de som intet hava h”rt skola f”rst†.˝

015:022 Det „r ocks† h„rigenom som jag s† m†nga g†nger har blivit
	f”rhindrad att komma till eder.
015:023 Men d† jag nu icke mer har n†got att utr„tta i dessa trakter och
	under ganska m†nga †r har l„ngtat efter att komma till eder,
015:024 vill jag bes”ka eder, n„r jag begiver mig till Spanien.  Jag
	hoppas n„mligen att p† genomresan f† se eder och att d„refter av
	eder bliva utrustad f”r f„rden dit, sedan jag f”rst i n†gon m†n
	har f†tt min l„ngtan efter eder stillad.
015:025 Men nu far jag till Jerusalem med underst”d †t de heliga.
015:026 Macedonien och Akaja hava n„mligen k„nt sig manade att g”ra ett
	sammanskott †t dem bland de heliga i Jerusalem, som leva i
	fattigdom.
015:027 Ja, d„rtill hava de k„nt sig manade; de st† ocks† i skuld hos
	dem.  Ty om hedningarna hava f†tt del i deras andliga goda, s†
	„ro de † sin sida skyldiga att vara dem till tj„nst med sitt
	lekamliga goda.  --
015:028 N„r jag s† har fullgjort detta och l„mnat i deras h„nder vad som
	har blivit insamlat, „mnar jag d„rifr†n begiva mig till Spanien
	och taga v„gen genom eder stad.
015:029 Och jag vet, att n„r jag kommer till eder, kommer jag med Kristi
	v„lsignelse i fullt m†tt.

015:030 Och nu uppmanar jag eder, mina br”der, vid v†r Herre Jesus
	Kristus och vid v†r k„rlek i Anden, att bist† mig i min kamp,
	genom att bedja f”r mig till Gud,
015:031 att jag m† bliva fr„lst undan de oh”rsamma i Judeen, och att det
	underst”d som jag f”r med mig till Jerusalem m† bliva v„l
	mottaget av de heliga.
015:032 S† skall jag, om Gud vill, med gl„dje komma till eder och
	vederkvicka mig tillsammans med eder.

015:033 Fridens Gud vare med eder alla.  Amen.
016:001 Jag anbefaller †t eder v†r syster Febe, som „r
	f”rsamlingstj„narinna i Kenkrea.
016:002 S† mottagen d† henne i Herren, s†som det h”ves de heliga, och
	bist†n henne i allt vari hon kan beh”va eder; ty hon har sj„lv
	varit ett st”d f”r m†nga och j„mv„l f”r mig.

016:003 H„lsen Priska och Akvila, mina medarbetare i Kristus Jesus.
016:004 De hava ju v†gat sitt liv f”r mig; och icke allenast jag tackar
	dem d„rf”r, utan ocks† alla hednaf”rsamlingar.
016:005 H„lsen ock den f”rsamling som kommer tillhopa i deras hus.
	H„lsen Epenetus, min „lskade broder, som „r f”rstlingen av dem
	som i provinsen Asien hava kommit till Kristus.
016:006 H„lsen Maria, som har arbetat s† mycket f”r eder.
016:007 H„lsen Andronikus och Junias, mina landsm„n och medf†ngar, som
	hava ett s† gott anseende bland apostlarna, och som l„ngre „n
	jag hava varit i Kristus.
016:008 H„lsen Ampliatus, min „lskade broder i Herren.
016:009 H„lsen Urbanus, v†r medarbetare i Kristus, och Stakys, min
	„lskade broder.
016:010 H„lsen Apelles, den i Kristus bepr”vade.  H„lsen dem som h”ra
	till Aristobulus' hus.
016:011 H„lsen Herodion, min landsman.  H„lsen dem av Narcissus' hus,
	som „ro i Herren.
016:012 H„lsen Tryfena och Tryfosa, som arbeta i Herren.  H„lsen Persis,
	den „lskade systern, som har s† mycket arbetat i Herren.
016:013 H„lsen Rufus, den i Herren utvalde, och hans moder, som ocks†
	f”r mig har varit en moder.
016:014 H„lsen Asynkritus, Flegon, Hermes, Patrobas, Hermas och de
	br”der som „ro tillsammans med dem.
016:015 H„lsen Filologus och Julia, Nereus och hans syster och Olympas
	och alla de heliga som „ro tillsammans med dem.
016:016 H„lsen varandra med en helig kyss.  Alla Kristi f”rsamlingar
	h„lsa eder.

016:017 Men jag f”rmanar eder, mina br”der, att hava akt p† dem som
	v†lla tvedr„kt och kunna bliva eder till fall, i strid med den
	l„ra som I haven inh„mtat; dragen eder ifr†n dem.
016:018 Ty s†dana tj„na icke v†r Herre Kristus, utan sin egen buk; och
	genom sina milda ord och sitt fagra tal bedraga de oskyldiga
	m„nniskors hj„rtan.
016:019 Eder lydnad „r ju k„nd av alla.  ™ver eder gl„der jag mig
	d„rf”r; men jag skulle ”nska att I voren visa i fr†ga om det
	goda, och menl”sa i fr†ga om det onda.
016:020 Och fridens Gud skall snart l†ta Satan bliva krossad under edra
	f”tter.

	V†r Herres, Jesu Kristi, n†d vare med eder.

016:021 Timoteus, min medarbetare, h„lsar eder: s† g”ra ock Lucius och
	Jason och Sosipater, mina landsm„n.
016:022 Jag, Tertius, som har nedskrivit detta brev, h„lsar eder i
	Herren.
016:023 Gajus, min och hela f”rsamlingens v„rd, h„lsar eder.  Erastus,
	stadens kamrerare, och brodern Kvartus h„lsar eder.
016:024 

016:025 Men honom som f”rm†r styrka eder, enligt det evangelium jag
	f”rkunnar och min predikan om Jesus Kristus, ja, enligt den nu
	avsl”jade hemlighet som f”rut under ev„rdliga tider har varit
	outtalad,
016:026 men som nu har blivit uppenbarad och, enligt den eviga Gudens
	befallning, blivit, med st”d av profetiska skrifter, kungjord
	bland alla hedningar, f”r att bland dem uppr„tta trons lydnad --
016:027 honom, den ende vise Guden, tillh”r „ran, genom Jesus Kristus, i
	evigheternas evigheter.  Amen.



Book 46 F”rsta Korinterna (1 Kor.)


001:001 Paulus, genom Guds vilja kallad till Kristi Jesu apostel, s† ock
	brodern Sostenes,
001:002 h„lsar den Guds f”rsamling som finnes i Korint, de i Kristus
	Jesus helgade, dem som „ro kallade och heliga, j„mte alla andra
	som †kalla v†r Herres, Jesu Kristi, namn, p† alla orter d„r de
	eller vi bo.
001:003 N†d vare med eder och frid ifr†n Gud, v†r Fader, och Herren
	Jesus Kristus.

001:004 Jag tackar Gud alltid f”r eder skull, f”r den Guds n†d som har
	blivit eder given i Kristus Jesus,
001:005 att I haven i honom blivit rikligen beg†vade i alla stycken, i
	fr†ga om allt vad tal och kunskap heter.
001:006 S† har ju ock vittnesb”rdet om Kristus blivit bef„st hos eder,
001:007 s† att I icke st†n tillbaka i fr†ga om n†gon n†deg†va, medan I
	v„nten p† v†r Herres, Jesu Kristi, uppenbarelse.
001:008 Han skall ock g”ra eder st†ndaktiga intill „nden, s† att I „ren
	ostraffliga p† v†r Herres, Jesu Kristi, dag.
001:009 Gud „r trofast, han genom vilken I haven blivit kallade till
	gemenskap med hans Son, Jesus Kristus, v†r Herre.

001:010 Men jag f”rmanar eder, mina br”der, vid v†r Herres, Jesu Kristi,
	namn, att alla vara eniga i edert tal och att icke l†ta
	s”ndringar finnas bland eder, utan h†lla fast tillhopa i samma
	sinnelag och samma t„nkes„tt.
001:011 Det har n„mligen av Kloes husfolk blivit mig ber„ttat om eder,
	mina br”der, att tvister hava uppst†tt bland eder.
001:012 H„rmed menar jag att bland eder den ene s„ger: ˝Jag h†ller mig
	till Paulus˝, den andre: ˝Jag h†ller mig till Apollos˝, en
	annan: ˝Jag h†ller mig till Cefas˝, †ter en annan: ˝Jag h†ller
	mig till Kristus.˝  --
001:013 Žr d† Kristus delad?  Icke blev v„l Paulus korsf„st f”r eder?
	Och icke bleven I v„l d”pta i Paulus' namn?
001:014 Jag tackar Gud f”r att jag icke har d”pt n†gon bland eder utom
	Krispus och Gajus,
001:015 s† att ingen kan s„ga att I haven blivit d”pta i mitt namn.
001:016 Dock, jag har d”pt ocks† Stefanas' husfolk; om jag eljest har
	d”pt n†gon vet jag icke.

001:017 Ty Kristus har icke s„nt mig till att d”pa, utan till att
	f”rkunna evangelium, och detta icke med en visdom som best†r i
	ord, f”r att Kristi kors icke skall ber”vas sin kraft.
001:018 Ty talet om korset „r visserligen en d†rskap f”r dem som g†
	f”rlorade, men f”r oss som bliva fr„lsta „r det en Guds kraft.
001:019 Det „r ju skrivet:
	  ˝Jag skall g”ra de visas vishet om intet,
	  och de f”rst†ndigas f”rst†nd skall jag sl† ned.˝

001:020 Ja, var „ro de visa?  Var „ro de skriftl„rda?  Var „ro denna
	tids†lders klyftiga m„n?  Har icke Gud gjort denna v„rldens
	visdom till d†rskap?
001:021 Jo, eftersom v„rlden icke genom sin visdom l„rde k„nna Gud i
	hans visdom, behagade det Gud att genom den d†rskap han l„t
	predikas fr„lsa dem som tro.
001:022 Ty judarna beg„ra tecken, och grekerna †stunda visdom,
001:023 vi †ter predika en korsf„st Kristus, en som f”r judarna „r en
	st”testen och f”r hedningarna en d†rskap,
001:024 men som f”r de kallade, vare sig judar eller greker, „r en
	Kristus som „r Guds kraft och Guds visdom.
001:025 Ty Guds d†rskap „r visare „n m„nniskor, och Guds svaghet „r
	starkare „n m„nniskor.

001:026 Ty bet„nken, mina br”der, huru det var vid eder kallelse: icke
	m†nga som voro visa efter k”ttet blevo kallade, icke m†nga
	m„ktiga, icke m†nga av f”rn„mlig sl„kt.
001:027 Men det som f”r v„rlden var d†raktigt, det utvalde Gud, f”r att
	han skulle l†ta de visa komma p† skam.
001:028 Och det som i v„rlden var svagt, det utvalde Gud, f”r att han
	skulle l†ta det starka komma p† skam.  Och det som i v„rlden var
	ringa och f”raktat, det utvalde Gud -- ja, det som ingenting var
	-- f”r att han skulle g”ra det till intet, som n†gonting var.
001:029 Ty han ville icke att n†got k”tt skulle kunna ber”mma sig inf”r
	Gud.
001:030 Men hans verk „r det, att I „ren i Kristus Jesus, som f”r oss
	har blivit till visdom fr†n Gud, till r„ttf„rdighet och helgelse
	och till f”rlossning,
001:031 f”r att s† skall ske, som det „r skrivet: ˝Den som vill ber”mma
	sig, han ber”mme sig av Herren.˝
002:001 N„r jag kom till eder, mina br”der, var det ocks† icke med h”ga
	ord eller h”g visdom som jag kom och frambar f”r eder Guds
	vittnesb”rd.
002:002 Ty jag hade beslutit mig f”r, att medan jag var bland eder icke
	veta om n†got annat „n Jesus Kristus, och honom s†som korsf„st.
002:003 Och jag upptr„dde hos eder i svaghet och med fruktan och mycken
	b„van.
002:004 Och mitt tal och min predikan framst„lldes icke med ”vertalande
	visdomsord, utan med en bevisning i ande och kraft;
002:005 ty eder tro skulle icke vara grundad p† m„nniskors visdom, utan
	p† Guds kraft.

002:006 Visdom tala vi dock bland dem som „ro fullmogna, men en visdom
	som icke tillh”r denna tids†lder eller denna tids†lders m„ktige,
	vilkas makt bliver till intet.
002:007 Nej, vi tala Guds hemliga visdom, den f”rdolda, om vilken Gud,
	redan f”re tids†ldrarnas begynnelse, har best„mt att den skall
	bliva oss till h„rlighet,
002:008 och som ingen av denna tids†lders m„ktige har k„nt; ty om de
	hade k„nt den, s† hade de icke korsf„st h„rlighetens Herre.
002:009 Vi tala -- s†som det heter i skriften -- ˝vad intet ”ga har sett
	och intet ”ra har h”rt, och vad ingen m„nniskas hj„rta har
	kunnat t„nka, vad Gud har berett †t dem som „lska honom˝.
002:010 Ty f”r oss har Gud uppenbarat det genom sin Ande.  Anden
	utrannsakar ju allt, ja ock Guds djuphet.
002:011 Ty vilken m„nniska vet vad som „r i en m„nniska, utom den
	m„nniskans egen ande?  Likas† k„nner ingen vad som „r i Gud, utom
	Guds Ande.
002:012 Men vi hava icke f†tt v„rldens ande, utan den Ande som „r av
	Gud, f”r att vi skola veta vad som har blivit oss sk„nkt av Gud.

002:013 Om detta tala vi ock, icke med s†dana ord som m„nsklig visdom
	l„r oss, utan med s†dana ord som Anden l„r oss; vi hava ju att
	tyda andliga ting f”r andliga m„nniskor.
002:014 Men en ˝sj„lisk˝ m„nniska tager icke emot vad som h”r Guds
	Ande till.  Det „r henne en d†rskap, och hon kan icke f”rst† det,
	ty det m†ste utgrundas p† ett andligt s„tt.
002:015 Den andliga m„nniskan †ter kan utgrunda allt, men sj„lv kan
	hon icke utgrundas av n†gon.
002:016 Ty
	  ˝vem har l„rt k„nna Herrens sinne,
	  s† att han skulle kunna undervisa honom?˝
	Men vi hava Kristi sinne.

003:001 Och jag kunde icke tala till eder, mina br”der, s†som till
	andliga m„nniskor, utan m†ste tala s†som till m„nniskor av
	k”ttslig natur, s†som till dem som „nnu „ro barn i Kristus.
003:002 Mj”lk gav jag eder att dricka; fast f”da gav jag eder icke, ty
	det f”rdrogen I d† „nnu icke.  Ja, icke ens nu f”rdragen I det,
003:003 eftersom I „nnu haven ett k”ttsligt sinne.  Ty om avund och kiv
	finnes bland eder, haven I icke d† ett k”ttsligt sinne, och
	vandren I icke d† p† vanligt m„nniskos„tt?
003:004 N„r den ene s„ger: ˝Jag h†ller mig till Paulus˝ och den andre:
	˝Jag h†ller mig till Apollos˝, „ren I icke d† lika hopen av
	m„nniskor?

003:005 Vad „r d† Apollos?  Vad „r Paulus?  Allenast tj„nare, genom vilka
	I haven kommit till tro; och de „ro det i m†n av vad Herren har
	besk„rt †t var och en av dem.
003:006 Jag planterade, Apollos vattnade, men Gud gav v„xten.
003:007 Allts† kommer det icke an p† den som planterar, ej heller p† den
	som vattnar, utan p† Gud, som giver v„xten.
003:008 Den som planterar och den som vattnar -- den ene „r s†som den
	andre, dock s†, att var och en skall f† sin s„rskilda l”n efter
	sitt s„rskilda arbete.
003:009 Ty vi „ro Guds medarbetare; I „ren ett Guds †kerf„lt, en Guds
	byggnad.

003:010 Efter den Guds n†d som blev mig given lade jag grunden s†som en
	f”rfaren byggm„stare, och en annan bygger nu vidare d„rp†.  Men
	var och en m† se till, huru han bygger d„rp†.
003:011 Ty en annan grund kan ingen l„gga, „n den som „r lagd, n„mligen
	Jesus Kristus;
003:012 men om n†gon bygger p† den grunden med guld, silver och dyrbara
	stenar eller med tr„, h” och str†,
003:013 s† skall det en g†ng visa sig huru det „r med vars och ens
	verk.  ˝Den dagen˝ skall g”ra det kunnigt; ty den skall
	uppenbaras i eld, och hurudant vars och ens verk „r, det skall
	elden pr”va.
003:014 Om det byggnadsverk, som n†gon har uppf”rt p† den grunden,
	bliver best†ndande, s† skall han undf† l”n;
003:015 men om hans verk br„nnes upp, s† skall han g† miste om l”nen.
	Sj„lv skall han dock bliva fr„lst, men s†som igenom eld.

003:016 Veten I icke att I „ren ett Guds tempel och att Guds Ande bor i
	eder?
003:017 Om nu n†gon f”rd„rvar Guds tempel, s† skall Gud f”rd„rva honom;
	ty Guds tempel „r heligt, och det templet „ren I.

003:018 Ingen bedrage sig sj„lv.  Om n†gon bland eder menar sig vara
	vis genom denna tids†lders visdom, s† blive han en d†re, f”r att
	han skall kunna bliva vis.
003:019 Ty denna v„rldens visdom „r d†rskap inf”r Gud.  Det „r ju
	skrivet:
	  ˝Han f†ngar de visa i deras klokskap˝;
003:020 s† ock:
	  ˝Herren k„nner
	  de visas tankar,
	  han vet att de „ro f†f„ngliga.˝

003:021 S† ber”mme sig d† ingen av m„nniskor.  Allt h”r ju eder till;
003:022 det m† vara Paulus eller Apollos eller Cefas eller hela v„rlden,
	det m† vara liv eller d”d, vad som nu „r, eller vad som skall
	komma, alltsammans h”r eder till.
003:023 Men I h”ren Kristus till, och Kristus h”r Gud till.

004:001 S†som Kristi tj„nare och s†som f”rvaltare av Guds hemligheter,
	s† m† man anse oss.
004:002 Vad man nu d„rut”ver s”ker hos f”rvaltare „r att en s†dan m†
	befinnas vara trogen.
004:003 F”r mig betyder det likv„l f”ga att I -- eller ”verhuvud n†gon
	m„nsklig domstol -- s„tten eder till doms ”ver mig.  Ja, jag
	vill icke ens s„tta mig till doms ”ver mig sj„lv.
004:004 Ty v„l vet jag intet med mig, men d„rigenom „r jag icke
	r„ttf„rdigad; det „r Herren som sitter till doms ”ver mig.
004:005 D”men d„rf”r icke f”rr„n tid „r, icke f”rr„n Herren kommer, han
	som skall draga fram i ljuset vad som „r f”rdolt i m”rker och
	uppenbara alla hj„rtans r†dslag.  Och d† skall var och en undf†
	av Gud den ber”mmelse som honom tillkommer.

004:006 Detta, mina br”der, har jag nu f”r eder skull s† framst„llt, som
	g„llde det mig och Apollos; ty jag vill att I skolen i fr†ga om
	oss l„ra eder detta: ˝Icke ut”ver vad skrivet „r.˝  Jag vill icke
	att I skolen st† emot varandra, uppbl†sta var och en ”ver sin
	l„rare.
004:007 Vem s„ger d† att du har n†got f”retr„de?  Och vad „ger du, som du
	icke har f†tt dig givet?  Men har du nu f†tt dig givet vad du
	har, huru kan du d† ber”mma dig, s†som om du icke hade f†tt det
	dig givet?

004:008 I „ren kant„nka redan m„tta, I haven redan blivit rika; oss
	f”rutan haven I blivit sannskyldiga konungar!  Ja, jag skulle
	”nska att I verkligen haden blivit konungar, s† att vi kunde f†
	bliva edra medkonungar.
004:009 Mig tyckes n„mligen att Gud har st„llt oss apostlar h„r s†som de
	ringaste bland alla, s†som livd”mda m„n; ett sk†despel hava vi
	ju blivit f”r v„rlden, f”r b†de „nglar och m„nniskor.
004:010 Vi „ro d†rar f”r Kristi skull, men I „ren kloka i Kristus; vi
	„ro svaga, men I „ren starka; I „ren „rade, men vi „ro
	f”raktade.
004:011 Žnnu i denna stund lida vi b†de hunger och t”rst, vi m†ste g†
	nakna, vi f† uppb„ra hugg och slag, vi hava intet stadigt
	hemvist,
004:012 vi m†ste m”da oss och arbeta med v†ra h„nder.  Vi bliva sm„dade
	och v„lsigna likv„l; vi lida f”rf”ljelse och h„rda dock ut;
004:013 man talar illa om oss, men vi tala goda ord.  Vi hava blivit
	s†som v„rldens avskum, s†som var mans avskrap, och vi „ro s†
	„nnu alltj„mt.

004:014 Detta skriver jag, icke f”r att komma eder att blygas, utan
	s†som en f”rmaning till mina „lskade barn.
004:015 Ty om I „n haden tio tusen uppfostrare i Kristus, s† haven I
	dock icke m†nga f„der; det var ju jag som i Kristus Jesus genom
	evangelium f”dde eder till liv.
004:016 D„rf”r f”rmanar jag eder: Bliven mina efterf”ljare.

004:017 Just f”r denna saks skull s„nder jag nu till eder Timoteus, min
	„lskade och trogne son i Herren; han skall p†minna eder om huru
	jag g†r till v„ga i Kristus, i enlighet med den l„ra jag
	f”rkunnar allest„des, i alla f”rsamlingar.
004:018 Nu „r det v„l s†, att somliga hava blivit uppbl†sta, under
	f”rmenande att jag icke skulle komma till eder.
004:019 Men om Herren s† vill, skall jag snart komma till eder; och d†
	skall jag l„ra k„nna, icke dessa uppbl†sta m„nniskors ord, utan
	deras kraft.
004:020 Ty Guds rike best†r icke i ord, utan i kraft.
004:021 Vilketdera viljen I nu: skall jag komma till eder med ris eller
	i k„rlek och saktmods ande?
005:001 Det f”rljudes s†v„l att ”verhuvud otukt bedrives bland eder, som
	ock att s†dan otukt f”rekommer, som man icke ens finner bland
	hedningarna, n„mligen att en son har sin faders hustru.
005:002 Och „nd† „ren I uppbl†sta och haven icke fastmer blivit
	uppfyllda av s†dan sorg, att I haven drivit ut ur eder krets den
	som har gjort detta.
005:003 Jag, som v„l till kroppen „r fr†nvarande, men till anden
	n„rvarande, har f”r min del redan, s†som vore jag n„rvarande,
	f„llt domen ”ver den som har f”r”vat en s†dan og„rning:
005:004 i Herren Jesu namn skola vi komma tillsammans, I och min ande,
	med v†r Herre Jesu kraft,
005:005 och ”verl„mna den mannen †t Satan till k”ttets f”rd„rv, f”r att
	anden skall bliva fr„lst p† Herren Jesu dag.

005:006 Det „r icke v„l best„llt med eder ber”mmelse.  Veten I icke att
	litet surdeg syrar hela degen?
005:007 Rensen bort den gamla surdegen, s† att I bliven en ny deg.  I
	„ren ju osyrade; ty vi hava ock ett p†skalamm, som „r slaktat,
	n„mligen Kristus.
005:008 L†tom oss d„rf”r h†lla h”gtid, icke med gammal surdeg, icke med
	elakhetens och ondskans surdeg, utan med renhetens och
	sanningens osyrade br”d.

005:009 Jag skrev till eder i mitt brev att I icke skullen hava n†got
	umg„nge med otuktiga m„nniskor --
005:010 detta icke sagt i allm„nhet, om alla denna v„rldens otuktiga
	m„nniskor eller om giriga och roffare eller om avgudadyrkare;
	annars m†sten I ju rymma ur v„rlden.
005:011 Nej, d† jag skrev s† till eder, menade jag, att om n†gon som
	kallades broder vore en otuktig m„nniska eller en girig eller en
	avgudadyrkare eller en sm„dare eller en drinkare eller en
	roffare, s† skullen I icke hava n†got umg„nge med en s†dan eller
	„ta tillsammans med honom.
005:012 Ty icke tillkommer det v„l mig att d”ma dem som „ro utanf”r?
	Dem som „ro innanf”r haven I ju att d”ma;
005:013 dem som „ro utanf”r skall Gud d”ma.  ˝I skolen driva ut ifr†n
	eder den som „r ond.˝
006:001 Huru kan n†gon av eder taga sig f”r, att n„r han har sak med en
	annan, g† till r„tta icke inf”r de heliga, utan inf”r de
	or„ttf„rdiga?
006:002 Veten I d† icke att de heliga skola d”ma v„rlden?  Men om nu I
	skolen sitta till doms ”ver v„rlden, „ren I d† icke goda nog att
	d”ma i helt ringa m†l?
006:003 I veten ju att vi skola d”ma „nglar; huru mycket mer b”ra vi
	icke d† kunna d”ma i timliga ting?
006:004 Och likv„l, n„r I nu haven f”re n†got m†l som g„ller s†dana
	ting, s„tten I till domare just dem som „ro ringa aktade i
	f”rsamlingen!
006:005 Eder till blygd s„ger jag detta.  Žr det d† s† om”jligt att bland
	eder finna n†gon vis man, som kan bliva skiljedomare mellan sina
	br”der?
006:006 M†ste i st„llet den ene brodern g† till r„tta med den andre, och
	det inf”r de otrogna?

006:007 ™verhuvud „r redan det en brist hos eder, att I g†n till r„tta
	med varandra.  Varf”r liden I icke hellre or„tt?  Varf”r l†ten I
	icke hellre andra g”ra eder skada?
006:008 I st„llet g”ren I nu sj„lva or„tt och skada, och detta mot
	br”der.

006:009 Veten I d† icke att de or„ttf„rdiga icke skola f† Guds rike till
	arvedel?  Faren icke vilse.  Varken otuktiga m„nniskor eller
	avgudadyrkare eller „ktenskapsbrytare, varken de som l†ta bruka
	sig till synd mot naturen eller de som sj„lva ”va s†dan synd,
006:010 varken tjuvar eller giriga eller drinkare eller sm„dare eller
	roffare skola f† Guds rike till arvedel.
006:011 S†dana voro ock somliga bland eder, men I haven l†tit tv† eder
	rena, I haven blivit helgade, I haven blivit r„ttf„rdiggjorda i
	Herrens, Jesu Kristi, namn och i v†r Guds Ande.

006:012 ˝Allt „r mig lovligt˝; ja, men icke allt „r nyttigt.  ˝Allt „r
	mig lovligt˝; ja, men jag b”r icke l†ta n†got f† makt ”ver mig.
006:013 Maten „r f”r buken och buken f”r maten, men b†dadera skall Gud
	g”ra till intet.  D„remot „r kroppen icke f”r otukt, utan f”r
	Herren, och Herren f”r kroppen;
006:014 och Gud, som har uppv„ckt Herren, skall ock genom sin kraft
	uppv„cka oss.
006:015 Veten I icke att edra kroppar „ro Kristi lemmar?  Skall jag nu
	taga Kristi lemmar och g”ra dem till en sk”kas lemmar?  Bort det!
006:016 Veten I d† icke att den som h†ller sig till en sk”ka, han bliver
	en kropp med henne?  Det heter ju: ˝De tu skola varda ett k”tt.˝
006:017 Men den som h†ller sig till Herren, han „r en ande med honom.

006:018 Flyn otukten.  All annan synd som en m„nniska kan beg† „r utom
	kroppen; men den som bedriver otukt, han syndar p† sin egen
	kropp.
006:019 Veten I d† icke att eder kropp „r ett tempel †t den helige Ande,
	som bor i eder, och som I haven undf†tt av Gud, och att I icke
	„ren edra egna?
006:020 I „ren ju k”pta, och betalning „r given.  S† f”rh„rligen d† Gud i
	eder kropp.
007:001 Vad nu ang†r det I haven skrivit om, s† svarar jag detta:

	En man g”r visserligen v„l i att icke komma vid n†gon kvinna;
007:002 men f”r att undg† otuktssynder m† var man hava sin egen hustru,
	och var kvinna sin egen man.
007:003 Mannen give sin hustru vad han „r henne pliktig, sammalunda ock
	hustrun sin man.
007:004 Hustrun r†der icke sj„lv ”ver sin kropp, utan mannen; sammalunda
	r†der ej heller mannen ”ver sin kropp, utan hustrun.
007:005 Dragen eder icke undan fr†n varandra, om icke m”jligen, med
	b†das samtycke, till en tid, f”r att I skolen hava ledighet till
	b”nen.  Kommen sedan †ter tillsammans, s† att Satan icke frestar
	eder, d† I nu icke kunnen leva †terh†llsamt.
007:006 Detta s„ger jag likv„l s†som en tillst„djelse, icke s†som en
	befallning.
007:007 Jag skulle dock vilja att alla m„nniskor vore s†som jag.  Men var
	och en har f†tt sin s„rskilda n†deg†va fr†n Gud, den ene s†, den
	andre s†.

007:008 Till de ogifta †ter och till „nkorna s„ger jag att de g”ra v„l,
	om de f”rbliva i samma st„llning som jag.
007:009 Men kunna de icke leva †terh†llsamt, s† m† de gifta sig; ty det
	„r b„ttre att gifta sig „n att vara uppt„nd av beg„r.

007:010 Men dem som „ro gifta bjuder jag -- dock icke jag, utan Herren;
	En hustru m† icke skilja sig fr†n sin man
007:011 (om hon likv„l skulle skilja sig, s† f”rblive hon ogift eller
	f”rlike sig †ter med mannen), ej heller m† en man f”rskjuta sin
	hustru.

007:012 Till de andra †ter s„ger jag sj„lv, icke Herren: Om n†gon som
	h”r till br”derna har en hustru som icke „r troende, och denna
	„r villig att leva tillsammans med honom, s† m† han icke
	f”rskjuta henne.
007:013 Likas†, om en hustru har en man som icke „r troende, och denne
	„r villig att leva tillsammans med henne, s† m† hon icke
	f”rskjuta mannen.
007:014 Ty den icke troende mannen „r helgad i och genom sin hustru, och
	den icke troende hustrun „r helgad i och genom sin man, d† han
	„r en broder; annars vore ju edra barn orena, men nu „ro de
	heliga.  --
007:015 Om d„remot den icke troende vill skiljas, s† m† han f†
	skiljas.  En broder eller syster „r i s†dana fall intet tv†ng
	underkastad, och Gud har kallat oss till att leva i frid.
007:016 Ty huru kan du veta, du hustru, om du skall fr„lsa din man?
	Eller du man, huru vet du om du skall fr„lsa din hustru?
007:017 M† allenast var och en vandra den v„g fram, som Herren har
	best„mt †t honom, var och en i den st„llning vari Gud har kallat
	honom.  Den ordningen stadgar jag f”r alla f”rsamlingar.
007:018 Har n†gon blivit kallad s†som omskuren, s† g”re han sig icke
	†ter lik de oomskurna; har n†gon blivit kallad s†som oomskuren,
	s† l†te han icke omsk„ra sig.
007:019 Det kommer icke an p† om n†gon „r omskuren eller oomskuren; allt
	beror p† huruvida han h†ller Guds bud.
007:020 Var och en f”rblive i den kallelse vari han var, n„r han blev
	kallad.
007:021 Har du blivit kallad s†som tr„l, s† l†t detta icke g† dig till
	sinnes; dock, om du kan bliva fri, s† begagna dig hellre
	d„rav.
007:022 Ty den tr„l som har blivit kallad till att vara i Herren, han „r
	en Herrens frigivne; sammalunda „r ock den frie, som har blivit
	kallad, en Kristi livegne.
007:023 I „ren k”pta, och betalningen „r given; bliven icke m„nniskors
	tr„lar.
007:024 Ja, mina br”der, var och en f”rblive inf”r Gud i den st„llning
	vari han har blivit kallad.

007:025 Vad vidare ang†r dem som „ro jungfrur, s† har jag icke att
	†beropa n†gon befallning av Herren, utan giver allenast ett r†d,
	s†som en som genom Herrens barmh„rtighet har blivit f”rtroende
	v„rd.
007:026 Jag menar allts†, med tanke p† den n”d som st†r f”r d”rren, att
	den m„nniska g”r v„l, som f”rbliver s†som hon „r.
007:027 Žr du bunden vid hustru, s† s”k icke att bliva l”s.  Žr du utan
	hustru, s† s”k icke att f† hustru.
007:028 Om du likv„l skulle gifta dig, s† syndar du icke d„rmed; ej
	heller syndar en jungfru, om hon gifter sig.  Dock komma de som
	s† g”ra att draga ”ver sig lekamliga vederm”dor; och jag skulle
	g„rna vilja skona eder.

007:029 Men det s„ger jag, mina br”der: Tiden „r kort; d„rf”r m†
	h„refter de som hava hustrur vara s†som hade de inga,
007:030 och de som gr†ta s†som gr„te de icke, och de som gl„dja sig
	s†som gladde de sig icke, och de som k”pa n†got s†som finge de
	icke beh†lla det,
007:031 och de som bruka denna v„rlden s†som gjorde de icke n†got bruk
	av den.  Ty den nuvarande v„rldsordningen g†r mot sitt slut;
007:032 och jag skulle g„rna vilja att I voren fria ifr†n omsorger.  Den
	man som icke „r gift „gnar n„mligen sin omsorg †t vad som h”r
	Herren till, huru han skall behaga Herren;
007:033 men den gifte mannen „gnar sin omsorg †t vad som h”r v„rlden
	till, huru han skall behaga sin hustru,
007:034 och s† „r hans hj„rta delat.  Likas† „gnar den kvinna, som icke
	l„ngre „r gift eller som „r jungfru, sin omsorg †t vad som h”r
	Herren till, att hon m† vara helig till b†de kropp och ande; men
	den gifta kvinnan „gnar sin omsorg †t vad som h”r v„rlden till,
	huru hon skall behaga sin man.
007:035 Detta s„ger jag till eder egen nytta, och icke f”r att l„gga
	n†got band p† eder, utan f”r att I skolen f”ra en h”visk vandel
	och stadigt f”rbliva vid Herren.

007:036 Men om n†gon menar sig handla otillb”rligt mot sin ogifta dotter
	d„rmed att hon f†r bliva ”ver†rig, d† m† han g”ra s†som han
	vill, om det nu m†ste s† vara; han beg†r d„rmed ingen synd.  M†
	hon f† gifta sig.
007:037 Om d„remot n†gon „r fast i sitt sinne och icke bindes av n†got
	n”dtv†ng, utan kan f”lja sin egen vilja, och s† i sitt sinne „r
	besluten att l†ta sin ogifta dotter f”rbliva s†som hon „r, d†
	g”r denne v„l.
007:038 Allts†: den som gifter bort sin dotter, han g”r v„l; och den som
	icke gifter bort henne, han g”r „nnu b„ttre.

007:039 En hustru „r bunden s† l„nge hennes man lever; men n„r hennes
	man „r avsomnad, st†r det henne fritt att gifta sig med vem hon
	vill, blott det sker i Herren.
007:040 Men lyckligare „r hon, om hon f”rbliver s†som hon „r.  S† „r min
	mening, och jag tror att ocks† jag har Guds Ande.

008:001 Vad †ter ang†r k”tt fr†n avgudaoffer, s† k„nna vi nog det talet:
	˝Alla hava vi 'kunskap'.˝  ˝Kunskapen˝ uppbl†ser, men
	k„rleken uppbygger.
008:002 Om n†gon menar sig hava f†tt n†gon ˝kunskap˝, s† har han „nnu
	icke f†tt kunskap p† s†dant s„tt som han borde hava.
008:003 Men den som „lskar Gud, han „r k„nd av honom.

008:004 Vad allts† ang†r „tandet av k”tt fr†n avgudaoffer, s† s„ger jag
	detta:

	Vi veta visserligen att ingen avgud finnes till i v„rlden, och
	att det icke finnes mer „n en enda Gud.
008:005 Ty om ock n†gra s† kallade gudar skulle finnas, vare sig i
	himmelen eller p† jorden -- och det finnes ju m†nga ˝gudar˝ och
	m†nga ˝herrar˝ --
008:006 s† finnes dock f”r oss allenast en enda Gud: Fadern, av vilken
	allt „r, och till vilken vi sj„lva „ro, och en enda Herre: Jesus
	Kristus, genom vilken allt „r, och genom vilken vi sj„lva „ro.

008:007 Dock, icke alla hava denna kunskap, utan somliga, som „ro vana
	att „nnu alltj„mt t„nka p† avguden, „ta k”ttet s†som
	avgudaoffersk”tt.  Och eftersom deras samvete „r svagt, bliver
	det h„rigenom befl„ckat.
008:008 Men maten skall icke avg”ra v†r st„llning till Gud.  Avh†lla vi
	oss fr†n att „ta, s† bliva vi icke d„rigenom s„mre; „ta vi, s†
	bliva vi icke d„rigenom b„ttre.

008:009 Sen likv„l till, att denna eder frihet icke till „ventyrs bliver
	en st”testen f”r de svaga.
008:010 Ty om n†gon f†r se dig, som har undf†tt ˝kunskap˝, ligga till
	bords i ett avgudahus, skall d† icke hans samvete, om han „r
	svag, d„rav ˝bliva uppbyggt˝ p† det s„tt att han „ter k”ttet
	fr†n avgudaoffer?
008:011 Genom din ˝kunskap˝ g†r ju d† den svage f”rlorad -- han, din
	broder, som Kristus har lidit d”den f”r.
008:012 Om I p† s†dant s„tt synden mot br”derna och s†ren deras svaga
	samveten, d† synden I mot Kristus sj„lv.

008:013 D„rf”r, om maten kan bliva min broder till fall, s† vill jag
	sannerligen hellre f”r alltid avst† fr†n att „ta k”tt, p† det
	att jag icke m† bliva min broder till fall.

009:001 Žr jag icke fri?  Žr jag icke en apostel?  Har jag icke sett
	Jesus, v†r Herre?  Žren icke I mitt verk i Herren?
009:002 Om jag icke f”r andra „r en apostel, s† „r jag det †tminstone
	f”r eder, ty I sj„lva „ren i Herren inseglet p† mitt
	apostla„mbete.

009:003 Detta „r mitt f”rsvar mot dem som s„tta sig till doms ”ver mig.

009:004 Skulle vi kanh„nda icke hava r„tt att f† mat och dryck?
009:005 Skulle vi icke hava r„tt att f† s†som hustru f”ra med oss p†
	v†ra resor n†gon som „r en syster, vi likav„l som de andra
	apostlarna och Herrens br”der och s„rskilt Cefas?
009:006 Eller „ro jag och Barnabas de enda som icke hava r„tt att vara
	fritagna ifr†n kroppsarbete?
009:007 Vem tj„nar n†gonsin i krig p† egen sold?  Vem planterar en
	ving†rd och „ter icke dess frukt?  Eller vem vaktar en hjord och
	f”rt„r icke mj”lk fr†n hjorden?

009:008 Icke talar jag v„l detta d„rf”r att m„nniskor pl„ga s† tala?
	S„ger icke sj„lva lagen detsamma?
009:009 I Moses' lag „r ju skrivet: ˝Du skall icke binda munnen till p†
	oxen som tr”skar.˝  M†nne det „r om oxarna som Gud har s†dan
	omsorg?
009:010 Eller s„ger han det icke i alla h„ndelser med tanke p† oss?
	Jo, f”r v†r skull blev det skrivet, att den som pl”jer b”r pl”ja
	med en f”rhoppning, och att den som tr”skar b”r g”ra det i
	f”rhoppning om att f† sin del.
009:011 Om vi hava s†tt †t eder ett uts„de av andligt gott, „r det d†
	f”r mycket, om vi f† inb„rga fr†n eder en sk”rd av lekamligt gott?
009:012 Om andra hava en viss r„ttighet ”ver eder, skulle d† icke vi „n
	mer hava det?  Och likv„l hava vi icke gjort bruk av den
	r„ttigheten, utan vi f”rdraga allt, f”r att icke l„gga n†got
	hinder i v„gen f”r Kristi evangelium.
009:013 I veten ju att de som f”rr„tta tj„nsten i helgedomen f† sin f”da
	ifr†n helgedomen, och att de som „ro anst„llda vid altaret f†
	sin del, n„r altaret f†r sin.
009:014 S† har ock Herren f”rordnat att de som f”rkunna evangelium skola
	hava sitt uppeh„lle av evangelium.
009:015 Men jag f”r min del har icke gjort bruk av n†gon s†dan f”rm†n.

	Detta skriver jag nu icke, f”r att jag sj„lv skall f† n†gon
	s†dan; l†ngt hellre ville jag d”.  Nej, ingen skall g”ra min
	ber”mmelse om intet.
009:016 Ty om jag f”rkunnar evangelium, s† „r detta ingen ber”mmelse
	f”r mig.  Jag m†ste ju s† g”ra; och ve mig, om jag icke f”rkunnade
	evangelium!
009:017 G”r jag det av egen drift, s† har jag r„tt till l”n; men d† jag
	nu icke g”r det av egen drift, s† „r den syssla som jag „r
	betrodd med allenast en livegen f”rvaltares.  --
009:018 Vilken „r allts† min l”n?  Jo, just den, att n„r jag f”rkunnar
	evangelium, s† g”r jag detta utan kostnad f”r n†gon, i det att
	jag avst†r fr†n att g”ra bruk av den r„ttighet jag har s†som
	f”rkunnare av evangelium.

009:019 Ty fast„n jag „r fri och oberoende av alla, har jag dock
	gjort mig till allas tj„nare, f”r att jag skall vinna dess flera.
009:020 F”r judarna har jag blivit s†som en jude, f”r att kunna vinna
	judar; f”r dom som st† under lagen har jag, som sj„lv icke st†r
	under lagen, blivit s†som stode jag under lagen, f”r att kunna
	vinna dem som st† under lagen.
009:021 F”r dem som „ro utan lag har jag, som icke „r utan Guds lag, men
	„r i Kristi lag, blivit s†som vore jag utan lag, f”r att jag
	skall vinna dem som „ro utan lag.
009:022 F”r de svaga har jag blivit svag, f”r att kunna vinna de svaga;
	f”r alla har jag blivit allt, f”r att jag i alla h„ndelser skall
	fr„lsa n†gra.
009:023 Men allt g”r jag f”r evangelii skull, f”r att ocks† jag skall
	bliva delaktig av dess goda.

009:024 I veten ju, att fast„n de som l”pa p† t„vlingsbanan allasammans
	l”pa, s† vinner allenast en segerl”nen.  L”pen s†som denne, f”r
	att I m†n vinna l”nen.
009:025 Men alla som vilja deltaga i en s†dan t„vlan p†l„gga sig
	†terh†llsamhet i alla stycken: dessa f”r att vinna en f”rg„nglig
	segerkrans, men vi f”r att vinna en of”rg„nglig.
009:026 Jag f”r min del l”per allts† icke s†som g„llde det ett ovisst
	m†l; jag k„mpar icke likasom en man som hugger i v„dret.
009:027 Fastmer tuktar jag min kropp och kuvar den, f”r att jag icke,
	n„r jag predikar f”r andra, sj„lv skall komma till korta vid
	provet.

010:001 Ty jag vill s„ga eder detta, mina br”der:

	V†ra f„der voro alla under molnskyn och gingo alla genom havet;
010:002 alla blevo de i molnskyn och i havet d”pta till Moses;
010:003 alla †to de samma andliga mat,
010:004 och alla drucko de samma andliga dryck -- de drucko n„mligen ur
	en andlig klippa, som †tf”ljde dem, och den klippan var Kristus.
010:005 Men de flesta av dem hade Gud icke behag till; de blevo ju
	nedgjorda i ”knen.
010:006 Detta skedde oss till en varnagel, f”r att vi icke skulle hava
	beg„relse till det onda, s†som de hade beg„relse d„rtill.
010:007 Ej heller skolen I bliva avgudadyrkare, s†som somliga av dem
	blevo; s† „r ju skrivet: ˝Folket satte sig ned till att „ta och
	dricka, och d„rp† stodo de upp till all leka.˝
010:008 L†tom oss icke heller bedriva otukt, s†som somliga av dem
	gjorde, varf”r ock tjugutre tusen f”llo p† en enda dag.
010:009 L†tom oss icke heller fresta Kristus, s†som somliga av dem
	gjorde, varf”r de ock blevo d”dade av ormarna.
010:010 Knorren icke heller, s†som somliga av dem gjorde, varf”r de ock
	blevo d”dade av ˝F”rd„rvaren˝.
010:011 Men detta vederfors dem f”r att tj„na till en varnagel, och det
	blev upptecknat till l„rdom f”r oss, som hava tidernas „nde inp†
	oss.
010:012 D„rf”r, den som menar sig st†, han m† se till, att han icke
	faller.
010:013 Inga andra frestelser hava m”tt eder „n s†dana som vanligen m”ta
	m„nniskor.  Och Gud „r trofast; han skall icke tillst„dja att I
	bliven frestade ”ver eder f”rm†ga, utan n„r han l†ter frestelsen
	komma, skall han ock bereda en utv„g d„rur, s† att I kunnen
	h„rda ut i den.

010:014 Allts†, mina „lskade, undflyn avgudadyrkan.
010:015 Jag s„ger detta till eder s†som till f”rst†ndiga m„nniskor;
	sj„lva m†n I d”ma om det som jag s„ger.
010:016 V„lsignelsens kalk, ”ver vilken vi uttala v„lsignelsen, „r icke
	den en delaktighet av Kristi blod?  Br”det, som vi bryta, „r icke
	det en delaktighet av Kristi kropp?
010:017 Eftersom det „r ett enda br”d, s† „ro vi, fast„n m†nga, en enda
	kropp, ty alla f† vi v†r del av detta ena br”d.
010:018 Sen p† det lekamliga Israel: „ro icke de som „ta av offren
	delaktiga i altaret?

010:019 Vad vill jag d† s„ga h„rmed?  M†nne att avgudaoffersk”tt „r
	n†gonting, eller att en avgud „r n†gonting?
010:020 Nej, det vill jag s„ga, att vad hedningarna offra, det offra de
	†t onda andar och icke †t Gud; och jag vill icke att I skolen
	hava n†gon gemenskap med de onda andarna.
010:021 I kunnen icke dricka Herrens kalk och tillika onda andars kalk;
	I kunnen icke hava del i Herrens bord och tillika i onda andars
	bord.
010:022 Eller vilja vi reta Herren?  Žro d† vi starkare „n han?

010:023 ˝Allt „r lovligt˝; ja, men icke allt „r nyttigt.  ˝Allt „r
	lovligt˝; ja, men icke allt uppbygger.
010:024 Ingen s”ke sitt eget b„sta, utan envar den andres.

010:025 Allt som s„ljes i k”ttboden m†n I „ta; I beh”ven icke f”r
	samvetets skull g”ra n†gon unders”kning d„rom.
010:026 Ty
	  ˝jorden „r Herrens, och allt vad d„rp† „r˝.

010:027 Om n†gon av dem som icke „ro troende bjuder eder till sig och I
	viljen g† till honom, s† m†n I „ta av allt som s„ttes fram †t
	eder; I beh”ven icke f”r samvetets skull g”ra n†gon unders”kning
	d„rom.
010:028 Men om n†gon d† s„ger till eder: ˝Detta „r offerk”tt˝, s† skolen
	I avh†lla eder fr†n att „ta, f”r den mans skull, som gav saken
	till k„nna, och f”r samvetets skull --
010:029 jag menar icke ditt eget samvete, utan den andres; ty varf”r
	skulle jag l†ta min frihet d”mas av en annans samvete?
010:030 Om jag „ter d„rav med tacks„gelse, varf”r skulle jag d† bliva
	sm„dad f”r det som jag tackar Gud f”r?

010:031 Allts†, vare sig I „ten eller dricken, eller vadhelst annat I
	g”ren, s† g”ren allt till Guds „ra.
010:032 Bliven icke f”r n†gon till en st”testen, varken f”r judar
	eller f”r greker eller f”r Guds f”rsamling;
010:033 varen s†som jag, som i alla stycken fogar mig efter alla och
	icke s”ker min egen nytta, utan de m†ngas, f”r att de skola bliva
	fr„lsta.

010:001 Varen I mina efterf”ljare, s†som jag „r Kristi.

011:002 Jag prisar eder f”r det att I i alla stycken haven mig i minne
	och h†llen fast vid mina l„rdomar, s†som de „ro eder givna av
	mig.

011:003 Men jag vill att I skolen inse detta, att Kristus „r envar mans
	huvud, och att mannen „r kvinnans huvud, och att Gud „r Kristi
	huvud.
011:004 Var och en man som har sitt huvud bet„ckt, n„r han beder eller
	profeterar, han van„rar sitt huvud.
011:005 Men var kvinna som beder eller profeterar med oh”ljt huvud, hon
	van„rar sitt huvud, ty det „r d† alldeles som om hon hade sitt
	h†r avrakat.
011:006 Om en kvinna icke vill h”lja sig, s† kan hon lika v„l l†ta sk„ra
	av sitt h†r; men eftersom det „r en skam f”r en kvinna att l†ta
	sk„ra av sitt h†r eller att l†ta raka av det, s† m† hon h”lja
	sig.
011:007 En man „r icke pliktig att h”lja sitt huvud, eftersom han „r
	Guds avbild och †terspeglar hans h„rlighet, d† kvinnan d„remot
	†terspeglar mannens h„rlighet.
011:008 Ty mannen „r icke av kvinnan, utan kvinnan av mannen.
011:009 Icke heller skapades mannen f”r kvinnans skull, utan kvinnan f”r
	mannens skull.
011:010 D„rf”r b”r kvinnan p† sitt huvud hava en ˝makt˝, f”r „nglarnas
	skull.
011:011 Dock „r det i Herren s†, att varken kvinnan „r till utan mannen,
	eller mannen utan kvinnan.
011:012 Ty s†som kvinnan „r av mannen, s† „r ock mannen genom kvinnan;
	men alltsammans „r av Gud.  --
011:013 D”men sj„lva: h”ves det en kvinnan att oh”ljd bedja till Gud?
011:014 L„r icke sj„lva naturen eder att det l„nder en man till
	vanheder, om han har l†ngt h†r,
011:015 men att det l„nder en kvinna till „ra, om hon har l†ngt h†r?
	H†ret „r ju henne givet s†som sl”ja.
011:016 Om nu likv„l n†gon vill vara genstridig, s† m†n han veta att vi
	f”r v†r del icke hava en s†dan sedv„nja, ej heller andra Guds
	f”rsamlingar.

011:017 Detta bjuder jag eder nu.  Men vad jag icke kan prisa „r att I
	kommen tillsammans, icke till f”rb„ttring, utan till f”rs„mring.
011:018 Ty f”rst och fr„mst h”r jag s„gas att vid edra f”rsamlingsm”ten
	s”ndringar yppa sig bland eder.  Och till en del tror jag att s†
	„r.
011:019 Ty partier m†ste ju finnas bland eder, f”r att det skall bliva
	uppenbart vilka bland eder som h†lla provet.

011:020 N„r I allts† kommen tillsammans med varandra, kan ingen Herrens
	m†ltid h†llas;
011:021 ty vid m†ltiden tager var och en i f”rv„g sj„lv den mat han
	har medf”rt, och s† f†r den ene hungra, medan den andre f†r f”r
	mycket.
011:022 Haven I d† icke edra hem, d„r I kunnen „ta ock dricka?  Eller
	„r det s†, att I f”rakten Guds f”rsamling och viljen komma dem att
	blygas, som intet hava?  Vad skall jag d† s„ga till eder?  Skall jag
	prisa eder?  Nej, i detta stycke prisar jag eder icke.

011:023 Ty jag har fr†n Herren undf†tt detta, som jag ock har meddelat
	eder: I den natt d† Herren Jesus blev f”rr†dd tog han ett br”d
011:024 och tackade Gud och br”t det och sade: ˝Detta „r min lekamen,
	som varder utgiven f”r eder.  G”ren detta till min †minnelse.˝
011:025 Sammalunda tog han ock kalken, efter m†ltiden, och sade: ˝Denna
	kalk „r det nya f”rbundet, i mitt blod.  S† ofta I dricken den,
	s† g”ren detta till min †minnelse.˝

011:026 Ty s† ofta I „ten detta br”d och dricken kalken, f”rkunnen I
	Herrens d”d, till dess att han kommer.
011:027 Den som nu p† ett ov„rdigt s„tt „ter detta br”d eller dricker
	Herrens kalk, han f”rsyndar sig p† Herrens lekamen och blod.
011:028 Pr”ve d† m„nniskan sig sj„lv, och „te s† av br”det och dricke av
	kalken.
011:029 Ty den som „ter och dricker, utan att g”ra †tskillnad mellan
	Herrens lekamen och annan spis, han „ter och dricker en dom ”ver
	sig.
011:030 D„rf”r finnas ock bland eder m†nga som „ro svaga och sjuka, och
	ganska m†nga „ro avsomnade.
011:031 Om vi ginge till doms med oss sj„lva, s† bleve vi icke d”mda.
011:032 Men d† vi nu bliva d”mda, s† „r detta en Herrens tuktan, som
	drabbar oss, f”r att vi icke skola bliva f”rd”mda tillika med
	v„rlden.

011:033 Allts†, mina br”der, n„r I kommen tillsammans f”r att h†lla
	m†ltid, s† v„nten p† varandra.
011:034 Om n†gon „r hungrig, d† m† han „ta hemma, s† att eder
	sammankomst icke bliver eder till en dom.

	Om det ”vriga skall jag f”rordna, n„r jag kommer.

012:001 Vad nu ang†r dem som hava andliga g†vor, s† vill jag s„ga eder,
	mina br”der, huru med dem f”rh†ller sig.
012:002 I veten att I, medan I voren hedningar, l„ten eder blindvis
	f”ras bort till de stumma avgudarna.
012:003 D„rf”r vill jag nu f”rklara f”r eder, att likasom ingen som
	talar i Guds Ande s„ger: ˝F”rbannad vare Jesus˝, s† kan ej
	heller n†gon s„ga: ˝Jesus „r Herre˝ annat „n i den helige Ande.

012:004 N†deg†vorna „ro m†ngahanda, men Anden „r en och densamme.
012:005 Tj„nsterna „ro m†ngahanda, men Herren „r en och densamme.
012:006 Kraftverkningarna „ro m†ngahanda, men Gud „r en och densamme,
	han som verkar allt i alla.
012:007 Men de g†vor i vilka Anden uppenbarar sig givas †t var och en
	s†, att de kunna bliva till nytta.
012:008 S† gives genom Anden †t den ene att tala visdomens ord, †t en
	annan att efter samme Ande tala kunskapens ord,
012:009 †t en annan gives tro i samme Ande, †t en annan givas
	helbr„gdag”relsens g†vor i samme ene Ande,
012:010 †t en annan gives g†van att utf”ra kraftg„rningar, †t en annan
	att profetera, †t en annan att skilja mellan andar, †t en annan
	att tala tungom†l p† olika s„tt, †t en annan att uttyda, n„r
	n†gon talar tungom†l.
012:011 Men allt detta verkar densamme ene Anden, i det han, alltefter
	sin vilja, tilldelar †t var och en n†gon s„rskild g†va.

012:012 Ty likasom kroppen „r en och likv„l har m†nga lemmar, och
	likasom kroppens alla lemmar, fast„n de „ro m†nga, likv„l utg”ra
	en enda kropp, likas† „r det med Kristus.
012:013 Ty i en och samme Ande „ro vi alla d”pta till att utg”ra en och
	samma kropp, vare sig vi „ro judar eller greker, vare sig vi „ro
	tr„lar eller fria; och alla hava vi f†tt en och samme Ande
	utgjuten ”ver oss.
012:014 Kroppen utg”res ju icke heller av en enda lem, utan av m†nga.
012:015 Om foten ville s„ga: ˝Jag „r icke hand, d„rf”r h”r jag icke till
	kroppen˝, s† skulle den icke dess mindre h”ra till kroppen.
012:016 Och om ”rat ville s„ga: ˝Jag „r icke ”ga, d„rf”r h”r jag icke
	till kroppen˝, s† skulle det icke dess mindre h”ra till kroppen.
012:017 Om hela kroppen vore ”ga, var funnes d† h”rseln?  Och om den hel
	och h†llen vore ”ra, var funnes d† lukten?
012:018 Men nu har Gud insatt lemmarna i kroppen, var och en av dem p†
	det s„tt som han har velat.
012:019 Om †ter allasammans utgjorde en enda lem, var funnes d† sj„lva
	kroppen?
012:020 Men nu „r det s†, att lemmarna „ro m†nga, och att kroppen dock
	„r en enda.
012:021 ™gat kan icke s„ga till handen: ˝Jag beh”ver dig icke˝, ej
	heller huvudet till f”tterna: ˝Jag beh”ver eder icke.˝
012:022 Nej, just de kroppens lemmar som tyckas vara svagast „ro som
	mest n”dv„ndiga.
012:023 Och de delar av kroppen, som tyckas oss vara mindre hedersamma,
	dem bekl„da vi med s† mycket st”rre heder; och dem som vi blygas
	f”r, dem skyla vi med s† mycket st”rre blygsamhet,
012:024 under det att de andra icke beh”va n†got s†dant.  Men n„r Gud
	sammanfogade kroppen av olika delar och d„rvid l„t den ringare
	delen f† en s† mycket st”rre heder,
012:025 s† skedde detta, f”r att s”ndring icke skulle uppst† i kroppen,
	utan alla lemmar endr„ktigt hava omsorg om varandra.
012:026 Om nu en lem lider, s† lida alla de andra lemmarna med den; om
	†ter en lem „ras, s† gl„dja sig alla de andra lemmarna med den.

012:027 Men nu „ren I Kristi kropp och hans lemmar, var och en i sin
	m†n.
012:028 Och Gud har i f”rsamlingen satt f”rst och fr„mst n†gra till
	apostlar, f”r det andra n†gra till profeter, f”r det tredje
	n†gra till l„rare, vidare n†gra till att utf”ra kraftg„rningar,
	ytterligare n†gra till att hava helbr„gdag”relsens g†vor, eller
	till att taga sig an de hj„lpl”sa, eller till att vara
	styresm„n, eller till att p† olika s„tt tala tungom†l.
012:029 Icke „ro v„l alla apostlar?  Icke „ro v„l alla profeter?  Icke
	„ro v„l alla l„rare?  Icke utf”ra v„l alla kraftg„rningar?
012:030 Icke hava v„l alla helbr„gdag”relsens g†vor?  Icke tala v„l alla
	tungom†l?  Icke kunna v„l alla uttyda?
012:031 Men varen ivriga att undf† de n†deg†vor som „ro de st”rsta.

	Och nu vill jag ytterligare visa eder en v„g, en ”verm†ttan
	h„rlig v„g.
013:001 Om jag talade b†de m„nniskors och „nglars tungom†l, men icke
	hade k„rlek, s† vore jag allenast en ljudande malm eller en
	klingande cymbal.
013:002 Och om jag hade profetians g†va och visste alla hemligheter och
	„gde all kunskap, och om jag hade all tro, s† att jag kunde
	f”rflytta berg, men icke hade k„rlek, s† vore jag intet.
013:003 Och om jag g†ve bort allt vad jag „gde till br”d †t de fattiga,
	ja, om jag offrade min kropp till att br„nnas upp, men icke hade
	k„rlek, s† vore detta mig till intet gagn.

013:004 K„rleken „r t†lig och mild.  K„rleken avundas icke, k„rleken
	f”rh„ver sig icke, den uppbl†ses icke.
013:005 Den skickar sig icke oh”viskt, den s”ker icke sitt, den
	f”rt”rnas icke, den hyser icke agg f”r en of”rr„tts skull.
013:006 Den gl„der sig icke ”ver or„ttf„rdigheten, men har sin gl„dje i
	sanningen.
013:007 Den f”rdrager allting, den tror allting, den hoppas allting, den
	uth„rdar allting.

013:008 K„rleken f”rg†r aldrig.  Men profetians g†va, den skall
	f”rsvinna, och tungom†lstalandet, det skall taga slut, och
	kunskapen, den skall f”rsvinna.
013:009 Ty v†r kunskap „r ett styckverk, och v†rt profeterande „r ett
	styckverk;
013:010 men n„r det kommer, som „r fullkomligt, d† skall det f”rsvinna,
	som „r ett styckverk.
013:011 N„r jag var barn, talade jag s†som ett barn, mitt sinne var
	s†som ett barns, jag hade barnsliga tankar; men sedan jag blev
	man, har jag lagt bort vad barnsligt var.
013:012 Nu se vi ju p† ett dunkelt s„tt, s†som i en spegel, men d† skola
	vi se ansikte mot ansikte.  Nu „r min kunskap ett styckverk, men
	d† skall jag k„nna till fullo, s†som jag sj„lv har blivit till
	fullo k„nd.

013:013 S† bliva de d† best†ndande, tron, hoppet, k„rleken, dessa tre;
	men st”rst bland dem „r k„rleken.
014:001 Faren efter k„rleken, men varen ock ivriga att undf† de andliga
	g†vorna, framf”r allt profetians g†va.
014:002 Ty den som talar tungom†l, han talar icke f”r m„nniskor, utan
	f”r Gud; ingen f”rst†r honom ju, han talar i andeh„nryckning
	hemlighetsfulla ord.
014:003 Men den som profeterar, han talar f”r m„nniskor, dem till
	uppbyggelse och f”rmaning och tr”st.
014:004 Den som talar tungom†l uppbygger allenast sig sj„lv, men den som
	profeterar, han uppbygger en hel f”rsamling.
014:005 Jag skulle v„l vilja att I alla taladen tungom†l, men „nnu
	hellre ville jag att I profeteraden.  Den som profeterar „r
	f”rmer „n den som talar tungom†l, om n„mligen den senare icke
	d„rj„mte uttyder sitt tal, s† att f”rsamlingen f†r n†gon
	uppbyggelse.
014:006 Ja, mina br”der, om jag komme till eder och talade tungom†l, vad
	gagn gjorde jag eder d„rmed, s†framt jag icke d„rj„mte genom
	mitt tal meddelade eder antingen n†gon uppenbarelse eller n†gon
	kunskap eller n†gon profetia eller n†gon undervisning?

014:007 G„ller det icke j„mv„l om livl”sa ting som giva ljud ifr†n sig,
	det m† nu vara en fl”jt eller en harpa, att vad som spelas p†
	dem icke kan uppfattas, om de icke giva ifr†n sig toner som
	kunna skiljas fr†n varandra?
014:008 Likas†, om den signal som basunen giver „r otydlig, vem g”r sig
	d† redo till strid?
014:009 Detsamma g„ller nu f”r eder; om I icke med edra tungor
	frambringen begripliga ord, huru skall man d† kunna f”rst† vad I
	talen?  D† bliver det ju ett tal i v„dret.

014:010 Det finnes h„r i v„rlden olika spr†k, vem vet huru m†nga, och
	bland dem finnes intet vars ljud „ro utan mening.
014:011 Men om jag nu icke f”rst†r spr†ket, s† bliver jag en fr„mling
	f”r den som talar, och den som talar bliver en fr„mling f”r mig.
014:012 Detta g„ller ock f”r eder; n„r I „ren ivriga att undf† andliga
	g†vor, s† m† eder str„van efter att dessa hos eder skola
	”verfl”da hava f”rsamlingens uppbyggelse till m†l.
014:013 D„rf”r m† den som talar tungom†l bedja om att han ock m† kunna
	uttyda.
014:014 Ty om jag talar tungom†l, n„r jag beder, s† beder visserligen
	min ande, men mitt f”rst†nd kommer ingen frukt †stad.

014:015 Vad f”ljer d† h„rav?  Jo, jag skall v„l bedja med anden, men jag
	skall ock bedja med f”rst†ndet; jag skall v„l lovsjunga med
	anden, men jag skall ock lovsjunga med f”rst†ndet.
014:016 Eljest, om du lovar Gud med anden, huru skola de som sitta p† de
	ol„rdas plats d† kunna s„ga sitt ˝amen˝ till din tacks„gelse?
	De f”rst† ju icke vad du s„ger.
014:017 Om „n din tacks„gelse „r god, s† bliva de andra dock icke
	uppbyggda d„rav.  --
014:018 Gud vare tack, jag talar tungom†l mer „n I alla;
014:019 och dock vill jag hellre i f”rsamlingen tala fem ord med mitt
	f”rst†nd, till undervisning j„mv„l f”r andra, „n tio tusen ord i
	tungom†l.

014:020 Mina br”der, varen icke barn till f”rst†ndet; nej varen barn i
	ondskan, men varen fullmogna till f”rst†ndet.
014:021 Det „r skrivet i lagen:
	  ˝Genom m„nniskor med fr„mmande tungom†l
	  och genom fr„mlingars l„ppar
	  skall jag tala till detta folk,
	  men icke ens s† skola de h”ra p† mig, s„ger Herren.˝
014:022 Allts† „ro ˝tungom†len˝ ett tecken, ej f”r dem som tro, utan f”r
	dem som icke tro; profetian d„remot „r ett tecken, ej f”r dem
	som icke tro, utan f”r dem som tro.
014:023 Om nu hela f”rsamlingen komme tillhopa till gemensamt m”te, och
	alla d„r talade tungom†l, och s† n†gra som vore ol„rda komme
	ditin, eller n†gra som icke trodde, skulle d† icke dessa s„ga
	att I voren ifr†n edra sinnen?
014:024 Om †ter alla profeterade, och s† n†gon som icke trodde, eller
	som vore ol„rd komme ditin, d† skulle denne k„nna sig avsl”jad
	av alla och av alla utrannsakad.
014:025 Vad som vore f”rdolt i hans hj„rta bleve d† uppenbart, och s†
	skulle han falla ned p† sitt ansikte och tillbedja Gud och
	betyga att ˝Gud verkligen „r i eder˝.

014:026 Vad f”ljer d† h„rav, mina br”der?  Jo, n„r I kommen tillsammans,
	s† har var och en n†got s„rskilt att meddela: den ene har en
	psalm, den andre n†got till undervisning, en annan †ter n†gon
	uppenbarelse, en talar tungom†l, en annan uttyder; allt detta m†
	nu ske s†, att det l„nder till uppbyggelse.
014:027 Vill man tala tungom†l, s† m† f”r var g†ng tv† eller h”gst tre
	f† tala, och av dessa en i s„nder, och en m† uttyda det.
014:028 Žr ingen uttydare tillst„des, s† m† de tiga i f”rsamlingen och
	tala allenast f”r sig sj„lva och f”r Gud.

014:029 Av dem som vilja profetera m† tv† eller tre f† tala, och de
	andra m† d”ma om det som talas.
014:030 Men om n†gon annan som sitter d„r f†r en uppenbarelse, d† m† den
	f”rste tiga.
014:031 Ty I kunnen alla f† profetera, den ene efter den andre, s† att
	alla bliva undervisade och alla f”rmanade;
014:032 och profeters andar „ro profeterna underd†niga.
014:033 Gud „r ju icke oordningens Gud, utan fridens.

014:034 S†som kvinnorna tiga i alla andra de heligas f”rsamlingar, s† m†
	de ock tiga i edra f”rsamlingar.  Det „r dem icke tillstatt att
	tala, utan de b”ra underordna sig, s†som lagen bjuder.
014:035 Vilja de hava upplysning om n†got, s† m† de hemma fr†ga sina
	m„n; ty det „r en skam f”r en kvinna att tala i f”rsamlingen.  --
014:036 Eller „r det fr†n eder som Guds ord har utg†tt?  Eller har det
	kommit allenast till eder?

014:037 Om n†gon menar sig vara en profet eller en man med andeg†va, s†
	m† han ock inse att vad jag skriver till eder „r Herrens bud.
014:038 Men vill n†gon icke inse detta, s† vare det hans egen sak.

014:039 Allts†, mina br”der, varen ivriga att undf† profetians g†va och
	f”rmenen ej heller n†gon att tala tungom†l.
014:040 Men l†ten allt tillg† p† h”viskt s„tt och med ordning.
015:001 Mina br”der, jag vill p†minna eder om det evangelium som jag
	f”rkunnade f”r eder, som I j„mv„l togen emot, och som I „nnu
	st†n kvar i,
015:002 genom vilket I ock bliven fr„lsta; jag vill p†minna eder om huru
	jag f”rkunnade det f”r eder, s†framt I eljest h†llen fast d„rvid
	-- om nu icke s† „r att I f”rg„ves haven kommit till tro.
015:003 Jag meddelade eder ju s†som ett huvudstycke vad jag sj„lv hade
	undf†tt: att Kristus dog f”r v†ra synder, enligt skrifterna,
015:004 och att han blev begraven, och att han har uppst†tt p† tredje
	dagen, enligt skrifterna,
015:005 och att han visade sig f”r Cefas och sedan f”r de tolv.
015:006 D„refter visade han sig f”r mer „n fem hundra br”der p† en g†ng,
	av vilka de flesta „nnu leva kvar, medan n†gra „ro avsomnade.
015:007 D„refter visade han sig f”r Jakob och sedan f”r alla apostlarna.
015:008 Allra sist visade han sig ocks† f”r mig, som „r att likna vid
	ett ofullg†nget foster.
015:009 Ty jag „r den ringaste bland apostlarna, ja, icke ens v„rdig att
	kallas apostel, jag som har f”rf”ljt Guds f”rsamling.
015:010 Men genom Guds n†d „r jag vad jag „r, och hans n†d mot mig har
	icke varit f†f„ng, utan jag har arbetat mer „n de alla -- dock
	icke jag, utan Guds n†d, som har varit med mig.

015:011 Det m† nu vara jag eller de andra, s† „r det p† det s„ttet vi
	predika, och p† det s„ttet I haven kommit till tro.

015:012 Om det nu predikas om Kristus att han har uppst†tt fr†n de d”da,
	huru kunna d† somliga bland eder s„ga att det icke finnes n†gon
	uppst†ndelse fr†n de d”da?
015:013 Om det †ter icke finnes n†gon uppst†ndelse fr†n de d”da, d† har
	icke heller Kristus uppst†tt.
015:014 Men om Kristus icke har uppst†tt, d† „r ju v†r predikan f†f„ng,
	d† „r ock eder tro f†f„ng;
015:015 d† befinnas vi ock vara falska Guds vittnen, eftersom vi hava
	vittnat mot Gud att han har uppv„ckt Kristus, som han icke har
	uppv„ckt, om det „r sant att d”da icke uppst†.
015:016 Ja, om d”da icke uppst†, s† har ej heller Kristus uppst†tt.
015:017 Men om Kristus icke har uppst†tt, s† „r eder tro f”rg„ves; I
	„ren d† „nnu kvar i edra synder.
015:018 D† hava ju ock de g†tt f”rlorade, som hava avsomnat i Kristus.
015:019 Om vi i detta livet hava i Kristus haft v†rt hopp, och d„rav
	intet bliver, d† „ro vi de mest ”mkansv„rda av alla m„nniskor.

015:020 Men nu har Kristus uppst†tt fr†n de d”da, s†som f”rstlingen av
	de avsomnade.
015:021 Ty eftersom d”den kom genom en m„nniska, s† kom ock genom en
	m„nniska de d”das uppst†ndelse.
015:022 Och s†som i Adam alla d”, s† skola ock i Kristus alla g”ras
	levande.
015:023 Men var och en i sin ordning: Kristus s†som f”rstlingen,
	d„rn„st, vid Kristi tillkommelse, de som h”ra honom till.
015:024 D„refter kommer „nden, d† n„r han ”verl„mnar riket †t Gud och
	Fadern, sedan han fr†n andev„rldens alla furstar och alla
	v„ldigheter och makter har tagit all deras makt.
015:025 Ty han m†ste regera
	  ˝till dess han har lagt alla sina fiender
	  under sina f”tter˝.
015:026 Sist bland hans fiender bliver ock d”den ber”vad all sin makt;
015:027 ty
	  ˝allt har han lagt under hans f”tter˝.

	Men n„r det heter att ˝allt „r honom underlagt˝, d† „r
	uppenbarligen den undantagen, som har lagt allt under honom.
015:028 Och sedan allt har blivit Sonen underlagt, d† skall ock Sonen
	sj„lv giva sig under den som har lagt allt under honom.  Och s†
	skall Gud bliva allt i alla.

015:029 Vad kunna annars de som l†ta d”pa sig f”r de d”das skull vinna
	d„rmed?  Om s† „r att d”da alls icke uppst†, varf”r l†ter man d†
	d”pa sig f”r deras skull?
015:030 Och varf”r unds„tta vi oss sj„lva var stund f”r faror?
015:031 Ty -- s† sant jag i Kristus Jesus, v†r Herre, kan ber”mma mig av
	eder, mina br”der -- jag lider d”den dag efter dag.
015:032 Om jag hade t„nkt s†som m„nniskor pl„ga t„nka, n„r jag i Efesus
	k„mpade mot vilddjuren, vad gagnade mig d† det jag gjorde?  Om
	d”da icke uppst† -- ˝l†tom oss d† „ta och dricka, ty i morgon
	m†ste vi d”˝.

015:033 Faren icke vilse:
	  ˝F”r goda seder d†ligt s„llskap „r f”rd„rv.˝
015:034 Vaknen upp till r„tt nykterhet, och synden icke.  Somliga finnas
	ju, som leva i okunnighet om Gud; eder till blygd s„ger jag
	detta.

015:035 Nu torde n†gon fr†ga: ˝P† vad s„tt uppst† d† de d”da, och med
	hurudan kropp skola de tr„da fram?˝
015:036 Du of”rst†ndige!  Det fr” du s†r, det f†r ju icke liv, om det
	icke f”rst har d”tt.
015:037 Och n„r du s†r, d† „r det du s†r icke den v„xt som en g†ng skall
	komma upp, utan ett naket korn, kanh„nda ett vetekorn, kanh„nda
	n†got annat.
015:038 Men Gud giver det en kropp, en s†dan som han vill, och †t vart
	fr” dess s„rskilda kropp.
015:039 Icke allt k”tt „r av samma slag, utan m„nniskors har sin art,
	boskapsdjurs k”tt en annan art, f†glars k”tt †ter en annan,
	fiskars †terigen en annan.
015:040 S† finnas ock b†de himmelska kroppar och jordiska kroppar, men
	de himmelska kropparnas h„rlighet „r av ett slag, de jordiska
	kropparnas av ett annat slag.
015:041 En h„rlighet har solen, en annan h„rlighet har m†nen, †ter en
	annan h„rlighet hava stj„rnorna; ja, den ena stj„rnan „r icke
	lik den andra i h„rlighet.  --
015:042 S† „r det ock med de d”das uppst†ndelse: vad som bliver s†tt
	f”rg„ngligt, det uppst†r of”rg„ngligt;
015:043 vad som bliver s†tt i ringhet, det uppst†r i h„rlighet; vad som
	bliver s†tt i svaghet, det uppst†r i kraft;
015:044 h„r s†s en ˝sj„lisk˝ kropp, d„r uppst†r en andlig kropp.  S†
	visst som det finnes en ˝sj„lisk˝ kropp, s† visst finnes det ock
	en andlig.
015:045 S† „r ock skrivet: ˝Den f”rsta m„nniskan, Adam, blev en levande
	varelse med sj„l.˝  Den siste Adam †ter blev en levandeg”rande
	ande.
015:046 Men icke det andliga „r det f”rsta, utan det ˝sj„liska˝; sedan
	kommer det andliga.
015:047 Den f”rsta m„nniskan var av jorden och jordisk, den andra
	m„nniskan „r av himmelen.
015:048 S†dan som den jordiska var, s†dana „ro ock de jordiska; och
	s†dan som den himmelska „r, s†dana „ro ock de himmelska.
015:049 Och s†som vi hava burit den jordiskas gestalt, s† skola vi ock
	b„ra den himmelskas gestalt.

015:050 Mina br”der, vad jag nu vill s„ga „r detta, att k”tt och blod
	icke kunna f† Guds rike till arvedel; ej heller f†r
	f”rg„ngligheten of”rg„ngligheten till arvedel.
015:051 Se, jag s„ger eder en hemlighet: Vi skola icke alla avsomna, men
	alla skola vi bliva f”rvandlade,
015:052 och det i ett nu, i ett ”gonblick, vid den sista basunens ljud.
	Ty basunen skall ljuda, och de d”da skola uppst† till
	of”rg„nglighet, och d† skola vi bliva f”rvandlade.
015:053 Ty detta f”rg„ngliga m†ste ikl„da sig of”rg„nglighet, och
	detta d”dliga ikl„da sig od”dlighet.
015:054 Men n„r detta f”rg„ngliga har ikl„tt sig of”rg„nglighet, och
	detta d”dliga har ikl„tt sig od”dlighet, d† skall det ord
	fullbordas, som st†r skrivet: ˝D”den „r uppslukad och seger
	vunnen.˝
015:055 Du d”d, var „r din seger?  Du d”d, var „r din udd?
015:056 D”dens udd „r synden, och syndens makt kommer av lagen.
015:057 Men Gud vare tack, som giver oss segern genom v†r Herre Jesus
	Kristus!

015:058 Allts†, mina „lskade br”der, varen fasta, orubbliga, alltid
	”verfl”dande i Herrens verk, eftersom I veten att edert arbete
	icke „r f†f„ngt i Herren.

016:001 Vad nu ang†r insamlingen till de heliga, s† m†n I f”rfara p†
	samma s„tt som jag har f”rordnat f”r f”rsamlingarna i Galatien.
016:002 Var och en av eder m† spara ihop vad han f†r tillf„lle till, och
	p† f”rsta dagen i var vecka m† han l„gga av detta hemma hos sig,
	s† att insamlingen icke g”res f”rst vid min ankomst.
016:003 Men n„r jag kommer, skall jag s„nda †stad de m„n som I sj„lva
	pr”ven vara l„mpliga, med brev till Jerusalem, f”r att d„r
	framb„ra eder k„rleksg†va.
016:004 Och om saken befinnes vara v„rd att ocks† jag reser, s† skola de
	f† †tf”lja mig.

016:005 Jag t„nker n„mligen komma till eder, sedan jag har farit genom
	Macedonien.  Ty Macedonien vill jag allenast fara igenom,
016:006 men hos eder skall jag kanh„nda stanna n†got, m”jligen vintern
	”ver, f”r att I d„refter m†n hj„lpa mig till v„gs, dit jag kan
	vilja begiva mig.
016:007 Jag vill icke bes”ka eder nu strax, p† genomresa, ty jag hoppas
	att n†gon tid f† stanna hos eder, om Herren s† tillst„djer.
016:008 Men i Efesus vill jag stanna „nda till pingst.
016:009 Ty en d”rr till stor och fruktb„rande verksamhet har ”ppnats f”r
	mig; jag har ock m†nga motst†ndare.

016:010 Men n„r Timoteus kommer, s† sen till, att han utan fruktan m†
	kunna vistas hos eder.  Han utf”r ju Herrens verk, han s†v„l som
	jag;
016:011 m† d„rf”r ingen f”rakta honom.  Hj„lpen honom sedan till v„gs i
	frid, s† att han kommer †ter till mig; ty jag v„ntar honom med
	br”derna.

016:012 Vad ang†r brodern Apollos, s† har jag ivrigt uppmanat honom att
	med de andra br”derna begiva sig till eder.  Han var dock alls
	icke h†gad att komma just nu; men n„r det bliver honom l„gligt,
	skall han komma.

016:013 Vaken, st†n fasta i tron, skicken eder s†som m„n, varen starka.
016:014 L†ten allt hos eder ske i k„rlek.

016:015 Mina br”der, jag vill giva eder en f”rmaning: I k„nnen ju
	Stefanas' husfolk och veten att de „ro f”rstlingen i Akaja, och
	att de hava „gnat sig †t de heligas tj„nst;
016:016 d„rf”r m†n I † eder sida underordna eder under dessa m„n och
	under envar som bist†r dem i deras arbete och sj„lv g”r sig
	m”da.
016:017 Jag gl„der mig ”ver att Stefanas och Fortunatus och Akaikus hava
	kommit hit, ty dessa hava givit mig ers„ttning f”r vad jag har
	m†st sakna genom att vara skild fr†n eder;
016:018 de hava vederkvickt min ande s†v„l som eder ande.  S† l„ren eder
	nu att r„tt uppskatta s†dana m„n.

016:019 F”rsamlingarna i provinsen Asien h„lsar eder.  Akvila och
	Priska, tillika med den f”rsamling som kommer tillhopa i deras
	hus, h„lsa eder mycket i Herren.
016:020 Ja, alla br”derna h„lsa eder.  H„lsen varandra med en helig
	kyss.

016:021 H„r skriver jag, Paulus, min h„lsning med egen hand.

016:022 Om n†gon icke har Herren k„r, s† vare han f”rbannad.

	Marana, ta!

016:023 Herren Jesu n†d vare med eder.
016:024 Min k„rlek „r med eder alla, i Kristus Jesus.



Book 47 Andra Korinterna (2 Kor.)


001:001 Paulus, genom Guds vilja Kristi Jesu apostel, s† ock brodern
	Timoteus, h„lsar den Guds f”rsamling som finnes i Korint, och
	tillika alla de heliga som finnas i hela Akaja.
001:002 N†d vare med eder och frid ifr†n Gud, v†r Fader, och Herren
	Jesus Kristus.

001:003 Lovad vare v†r Herres, Jesu Kristi, Gud och Fader,
	barmh„rtighetens Fader och all tr”sts Gud,
001:004 han som tr”star oss i all v†r n”d, s† att vi genom den tr”st vi
	sj„lva undf† av Gud kunna tr”sta dem som „ro stadda i allahanda
	n”d.
001:005 Ty s†som Kristuslidanden till ”verfl”d komma ”ver oss, s† kommer
	ock genom Kristus tr”st till oss i ”verfl”dande m†tt.
001:006 Men drabbas vi av n”d, s† sker detta till tr”st och fr„lsning
	f”r eder.  Undf† vi d„remot tr”st, s† sker ock detta till tr”st
	f”r eder, en tr”st som skall visa sin kraft d„ri, att I
	st†ndaktigt uth„rden samma lidanden som vi utst†.  Och det hopp
	vi hysa i fr†ga om eder „r fast,
001:007 ty vi veta att s†som I delen v†ra lidanden, s† delen I ock den
	tr”st vi undf†.

001:008 Vi vilja n„mligen icke l„mna eder, k„re br”der, i okunnighet om
	vilken n”d vi fingo utst† i provinsen Asien, och huru ”verm†ttan
	sv†rt det blev oss, ut”ver v†r f”rm†ga, s† att vi till och med
	misstr”stade om livet.
001:009 Ja, vi hade redan i v†rt inre likasom f†tt v†r d”dsdom, f”r att
	vi icke skulle f”rtr”sta p† oss sj„lva, utan p† Gud, som
	uppv„cker de d”da.
001:010 Och ur en s†dan d”dsn”d fr„lste han oss, och han skall „n vidare
	fr„lsa oss; ja, till honom hava vi satt v†rt hopp att han allt
	framgent skall fr„lsa oss.
001:011 Ocks† I st†n oss ju bi med eder f”rb”n.  Och s† skola m†nga
	hemb„ra tacks„gelse f”r oss, f”r den n†d som genom m†ngas b”ner
	har kommit oss till del.

001:012 Ty vad vi kunna ber”mma oss av, och vad v†rt samvete b„r oss
	vittnesb”rd om, det „r att vi i denna v„rlden hava vandrat i
	Guds helighet och renhet, icke ledda av k”ttslig vishet, utan av
	Guds n†d; s† framf”r allt i v†rt f”rh†llande till eder.
001:013 Ty i vad vi skriva till eder ligger icke n†got annat „n just vad
	I l„sen och v„l kunnen f”rst†.  Och jag hoppas att I skolen
	komma att till fullo f”rst†
001:014 vad I redan nu delvis f”rst†n om oss: att vi „ro eder
	ber”mmelse, likasom I „ren v†r ber”mmelse, p† v†r Herre Jesu
	dag.

001:015 Och i denna tillf”rsikt t„nkte jag komma f”rst till eder, f”r
	att I skullen f† „nnu ett k„rleksbevis.
001:016 Genom eder stad ville jag allts† taga v„gen till Macedonien, och
	jag skulle sedan fr†n Macedonien †terigen komma till eder, f”r
	att d† av eder utrustas f”r resan till Judeen.
001:017 S† t„nkte jag; och icke har jag v„l d„rf”r nu handlat i
	vankelmod?  Eller pl„gar jag kanh„nda fatta mina beslut efter
	k”ttet, s† att vad jag s„ger „r p† samma g†ng ˝ja, ja˝ och ˝nej,
	nej˝?
001:018 Ingalunda; s† sant Gud „r trofast, vad vi tala till eder „r icke
	˝ja och nej˝.
001:019 Guds Son, Jesus Kristus, han som bland eder har blivit predikad
	genom oss -- genom mig och Silvanus och Timoteus -- han kom ju
	icke s†som ˝ja och nej˝, utan ˝ja˝ har kommit i och genom honom.
001:020 Ty Guds l”ften, s† m†nga de „ro, hava i honom f†tt sitt ˝ja˝;
	d„rf”r f† de ock genom honom sitt ˝amen˝, p† det att Gud m†
	bliva „rad genom oss.
001:021 Men den som bef„ster oss s†v„l som eder i Kristus, och den som
	har smort oss, det „r Gud,
001:022 han som har l†tit oss undf† sitt insegel och givit oss Anden
	till en underpant i v†ra hj„rtan.

001:023 Jag kallar Gud till vittne ”ver min sj„l, att det „r av
	skonsamhet mot eder som jag „nnu icke har kommit till Korint.
001:024 (Detta s„ger jag icke, som om vi vore herrar ”ver eder tro;
	fastmer „ro vi edra medarbetare till att bereda eder gl„dje, ty
	i tron st†n I fasta.)

001:001 Jag satte mig n„mligen i sinnet att jag icke †ter skulle komma
	till eder med bedr”velse.
001:002 Ty om jag bedr”vade eder, vem skulle d† bereda mig gl„dje?
	M†nne n†gon annan „n den som genom mig hade blivit bedr”vad?
001:003 Och vad jag skrev, det skrev jag, f”r att jag icke vid min
	ankomst skulle f† bedr”velse fr†n dem som jag borde f† gl„dje
	av.  Ty jag har den tillf”rsikten till eder alla, att min gl„dje
	„r allas eder gl„dje.
001:004 Och det var i stor n”d och hj„rte†ngest, under m†nga t†rar, som
	jag skrev till eder, icke f”r att I skullen bliva bedr”vade,
	utan f”r att I skullen f”rst† den synnerliga k„rlek som jag har
	till eder.

002:005 Men om en viss man har v†llat bedr”velse, s† „r det icke
	s„rskilt mig han har bedr”vat, utan eder alla, i n†gon m†n --
	f”r att jag nu icke skall tala f”r str„ngt.
002:006 Nu „r det likv„l nog med den n„pst som han har f†tt mottaga fr†n
	de flesta bland eder.
002:007 I m†n allts† nu tv„rtom snarare f”rl†ta och tr”sta honom, s† att
	han icke till „ventyrs g†r under genom sin alltf”r stora
	bedr”velse.
002:008 D„rf”r uppmanar jag eder att fatta gemensamt beslut om att
	bem”ta honom med k„rlek.
002:009 Ty n„r jag skrev, var det just f”r att f† veta huru I skullen
	h†lla provet, huruvida I voren lydiga i allting.
002:010 Den som I f”rl†ten n†got, honom f”rl†ter ock jag, likasom jag
	ocks† f”rut, om jag har haft n†got att f”rl†ta, har inf”r Kristi
	ansikte f”rl†tit det f”r eder skull.
002:011 Jag vill n„mligen icke att vi skola lida f”rf†ng av Satan; ty
	vad han har i sinnet, d„rom „ro vi icke i okunnighet.

002:012 Jag kom till Troas f”r att f”rkunna evangelium om Kristus, och
	en d”rr till verksamhet i Herren ”ppnades f”r mig;
002:013 men jag fick ingen ro i min ande, ty jag fann icke d„r min
	broder Titus.  Jag tog d† avsked av dem som voro d„r och begav
	mig till Macedonien.

002:014 Men Gud vare tack, som i Kristus alltid f”r oss fram i segert†g
	och genom oss allest„des utbreder hans kunskaps v„llukt!
002:015 Ty vi „ro en Kristi v„lluktande r”kelse inf”r Gud, b†de ibland
	dem som bliva fr„lsta och ibland dem som g† f”rlorade.
002:016 F”r dessa senare „ro vi en lukt fr†n d”d till d”d; f”r de f”rra
	„ro vi en lukt fr†n liv till liv.

	Vem „r nu skicklig h„rtill?
002:017 Jo, vi f”rfalska ju icke av vinningslystnad Guds ord, s†som s†
	m†nga andra g”ra; utan av rent sinne, drivna av Gud, f”rkunna vi
	ordet i Kristus, inf”r Gud.
003:001 Begynna vi nu †ter att anbefalla oss sj„lva?  Eller beh”va vi
	kanh„nda, s†som somliga, ett anbefallningsbrev till eder?  Eller
	kanh„nda ifr†n eder?
003:002 Nej, I „ren sj„lva v†rt brev, ett brev som „r inskrivet i v†ra
	hj„rtan, k„nt och l„st av alla m„nniskor.
003:003 Ty det „r uppenbart att I „ren ett Kristus-brev, avfattat genom
	oss, skrivet icke med bl„ck, utan med den levande Gudens Ande,
	icke p† tavlor av sten, utan p† tavlor av k”tt, p†
	m„nniskohj„rtan.

003:004 En s†dan tillf”rsikt hava vi genom Kristus till Gud.
003:005 Icke som om vi av oss sj„lva vore skickliga att t„nka ut n†got,
	s†som komme det fr†n oss sj„lva, utan den skicklighet vi hava
	kommer fr†n Gud,
003:006 som ocks† har gjort oss skickliga till att vara tj„nare †t ett
	nytt f”rbund, ett som icke „r bokstav, utan „r ande; ty
	bokstaven d”dar, men Anden g”r levande.

003:007 Om nu redan d”dens „mbete, som var med bokst„ver inristat p†
	stenar, framtr„dde i h„rlighet, s† att Israels barn icke kunde
	se p† Moses' ansikte f”r hans ansiktes h„rlighets skull, vilken
	dock var f”rsvinnande,
003:008 huru mycket st”rre h„rlighet skall d† icke Andens „mbete hava!
003:009 Ty om redan f”rd”melsens „mbete var h„rligt, s† m†ste
	r„ttf„rdighetens „mbete „nnu mycket mer ”verfl”da av h„rlighet.
003:010 Ja, en s† ”versvinnlig h„rlighet har detta „mbete, att vad som
	f”rr hade h„rlighet h„r visar sig vara utan all h„rlighet.
003:011 Ty om redan det som var f”rsvinnande framtr„dde i h„rlighet, s†
	m†ste det som bliver best†ndande hava en „nnu mycket st”rre
	h„rlighet.

003:012 D† vi nu hava ett s†dant hopp, g† vi helt ”ppet till v„ga
003:013 och g”ra icke s†som Moses, vilken h„ngde ett t„ckelse f”r sitt
	ansikte, s† att Israels barn icke kunde se huru det som var
	f”rsvinnande tog en „nde.
003:014 Men deras sinnen blevo f”rstockade.  N„r det gamla f”rbundets
	skrifter f”rel„sas, h„nger ju „nnu i denna dag samma t„ckelse
	oborttaget kvar; ty f”rst i Kristus f”rsvinner det.
003:015 Ja, „nnu i dag h„nger ett t„ckelse ”ver deras hj„rtan, d† Moses
	f”rel„ses.
003:016 Men n„r de en g†ng omv„nda sig till Herren, tages t„ckelset
	bort.
003:017 Och Herren „r Anden, och d„r Herrens Ande „r, d„r „r frihet.
003:018 Men vi alla som med avh”ljt ansikte †terspegla Herrens
	h„rlighet, vi f”rvandlas till hans avbilder, i det vi stiga fr†n
	den ena h„rligheten till den andra, s†som n„r den Herre verkar,
	som sj„lv „r ande.
004:001 D„rf”r, d† vi nu, genom den barmh„rtighet som har vederfarits
	oss, hava detta „mbete, s† f„lla vi icke modet.
004:002 Nej, vi hava fr†nsagt oss allt skamligt hemlighetsv„sen och g†
	icke illfundigt till v„ga, ej heller f”rfalska vi Guds ord, utan
	framl„gga ”ppet sanningen och anbefalla oss s†, inf”r Gud, hos
	var m„nniskas samvete.
004:003 Och om v†rt evangelium nu verkligen „r bortskymt av ett
	t„ckelse, s† finnes det t„ckelset hos dem som g† f”rlorade.
004:004 Ty de otrognas sinnen har denna tids†lders gud s† f”rblindat,
	att de icke se det sken som utg†r fr†n evangelium om Kristi,
	Guds egen avbilds, h„rlighet.
004:005 Vi predika ju icke oss sj„lva, utan Kristus Jesus s†som Herre,
	och oss s†som tj„nare †t eder, f”r Jesu skull.
004:006 Ty den Gud som sade: ˝Ljus skall lysa fram ur m”rkret˝, han „r
	den som har l†tit ljus g† upp i v†ra hj„rtan, f”r att kunskapen
	om Guds h„rlighet, som str†lar fram i Kristi ansikte, skall
	kunna sprida sitt sken.

004:007 Men denna skatt hava vi i lerk„rl, f”r att den ”versvinnliga
	kraften skall befinnas vara Guds och icke n†got som kommer fr†n
	oss.
004:008 Vi „ro p† allt s„tt i tr†ngm†l, dock icke utan utv„g; vi „ro
	r†dvilla, dock icke r†dl”sa;
004:009 vi „ro f”rf”ljda, dock icke givna till spillo; vi „ro slagna
	till marken, dock icke f”rlorade.
004:010 Alltid b„ra vi Jesu d”dsm„rken p† v†r kropp, f”r att ocks† Jesu
	liv skall bliva uppenbarat i v†r kropp.
004:011 Ja, „nnu medan vi leva, ”verl„mnas vi f”r Jesu skull best„ndigt
	†t d”den, p† det att ock Jesu liv m† bliva uppenbarat i v†rt
	d”dliga k”tt.

004:012 S† utf”r nu d”den sitt verk i oss, men i eder verkar livet.
004:013 Men s†som det „r skrivet: ˝Jag tror, d„rf”r talar jag ock˝, s†
	tro ocks† vi, eftersom vi hava samma trons Ande; d„rf”r tala vi
	ock,
004:014 ty vi veta att han som uppv„ckte Herren Jesus, han skall ock
	uppv„cka oss med Jesus och st„lla oss inf”r sig tillsammans med
	eder.
004:015 Allt sker n„mligen f”r eder skull, p† det att n†den, genom att
	komma allt flera till del, m† bliva s† mycket st”rre och verka
	en allt mer ”verfl”dande tacks„gelse, Gud till „ra.

004:016 D„rf”r f„lla vi icke modet; om ock v†r utv„rtes m„nniska f”rg†s,
	s† f”rnyas likv„l v†r inv„rtes m„nniska dag efter dag.
004:017 Ty v†r bedr”velse, som varar ett ”gonblick och v„ger f”ga,
	bereder †t oss, i ”versvinnligen rikt m†tt, en h„rlighet som
	v„ger ”versvinnligen tungt och varar i evighet --
004:018 †t oss som icke hava till ”gonm„rke de ting som synas, utan dem
	som icke synas; ty de ting som synas, de vara allenast en tid,
	med de som icke synas, de vara i evighet.
005:001 Ty vi veta, att om v†r kroppshydda, v†r jordiska boning,
	nedbrytes, s† hava vi en byggnad som kommer fr†n Gud, en boning
	som icke „r gjord med h„nder, en evig boning i himmelen.
005:002 D„rf”r sucka vi ju ock av l„ngtan att f† ”verkl„da oss med v†r
	himmelska hydda;
005:003 ty hava vi en g†ng ikl„tt oss denna, skola vi sedan icke komma
	att befinnas nakna.
005:004 Ja, vi som „nnu leva h„r i kroppshyddan, vi sucka och „ro
	betungade, eftersom vi skulle vilja undg† att avkl„da oss och i
	st„llet f† ”verkl„da oss, s† att det som „r d”dligt bleve
	uppslukat av livet.
005:005 Och den som har berett oss till just detta, det „r Gud, som till
	en underpant har givit oss Anden.

005:006 S† „ro vi d† alltid vid gott mod.  Vi veta v„l att vi „ro borta
	ifr†n Herren, s† l„nge vi „ro hemma i kroppen;
005:007 ty vi vandra h„r i tro och icke i †sk†dning.
005:008 Men vi „ro vid gott mod och skulle helst vilja flytta bort ifr†n
	kroppen och komma hem till Herren.
005:009 D„rf”r s”ka vi ock v†r „ra i att vara honom till behag, vare sig
	vi „ro hemma eller borta.
005:010 Ty vi m†ste alla, s†dana vi „ro, tr„da fram inf”r Kristi
	domstol, f”r att var och en skall f† igen sitt jordelivs
	g„rningar, alltefter som han har handlat, vare sig han har gjort
	gott eller ont.

005:011 D† vi allts† veta vad det „r att frukta Herren, s”ka vi att
	˝vinna m„nniskor˝, men f”r Gud „r det uppenbart hurudana vi „ro;
	och jag hoppas att det ocks† „r uppenbart f”r edra samveten.

005:012 Vi vilja nu ingalunda †ter anbefalla oss sj„lva hos eder, men vi
	vilja giva eder en anledning att ber”mma eder i fr†ga om oss, s†
	att I haven n†got att svara dem som ber”mma sig av utv„rtes ting
	och icke av vad som „r i hj„rtat.
005:013 Ty om vi hava varit ˝fr†n v†ra sinnen˝, s† har det varit i Guds
	tj„nst; om vi †ter „ro vid lugn besinning, s† „r det eder till
	godo.
005:014 Ty Kristi k„rlek tvingar oss, eftersom vi t„nka s†: en har d”tt
	f”r alla, allts† hava de alla d”tt.
005:015 Och han har d”tt f”r alla, p† det att de som leva icke mer m†
	leva f”r sig sj„lva, utan leva f”r honom som har d”tt och
	uppst†tt f”r dem.

005:016 Allt ifr†n denna tid veta vi d„rf”r f”r v†r del icke av n†gon
	efter k”ttet.  Och om vi „n efter k”ttet hade l„rt k„nna
	Kristus, s† k„nna vi honom nu icke mer p† det s„ttet.
005:017 Allts†, om n†gon „r i Kristus, s† „r han en ny skapelse.  Det
	gamla „r f”rg†nget; se, n†got nytt har kommit!
005:018 Men alltsammans kommer fr†n Gud, som har f”rsonat oss med sig
	sj„lv genom Kristus och givit †t oss f”rsoningens „mbete.
005:019 Ty det var Gud som i Kristus f”rsonade v„rlden med sig sj„lv;
	han tillr„knar icke m„nniskorna deras synder, och han har
	betrott oss med f”rsoningens ord.
005:020 Ź Kristi v„gnar „ro vi allts† s„ndebud; det „r Gud som f”rmanar
	genom oss.  Vi bedja † Kristi v„gnar: L†ten f”rsona eder med
	Gud.
005:021 Den som icke visste av n†gon synd, honom har han f”r oss gjort
	till synd, p† det att vi i honom m† bliva r„ttf„rdighet fr†n
	Gud.
006:001 Men s†som medarbetare f”rmana vi eder ock att icke s† mottaga
	Guds n†d, att det bliver utan frukt.
006:002 Han s„ger ju:
	  ˝Jag b”nh”r dig i behaglig tid,
	  och jag hj„lper dig p† fr„lsningens dag.˝
	Se, nu „r den v„lbehagliga tiden; se, nu „r fr„lsningens dag.

006:003 H„rvid vilja vi icke i n†got stycke vara till n†gon anst”t, p†
	det att v†rt „mbete icke m† bliva sm„dat.
006:004 Fastmer vilja vi i allting bevisa oss s†som Guds tj„nare, i
	mycken st†ndaktighet, under bedr”velse och n”d och †ngest,
006:005 under hugg och slag, under f†ngenskap och upprorslarm, under
	m”dor, vakor och sv„lt,
006:006 i renhet, i kunskap, i t†lamod och godhet, i helig ande, i
	oskrymtad k„rlek,
006:007 med sanning i v†rt tal, med kraft fr†n Gud, med r„ttf„rdighetens
	vapen b†de i h”gra handen och i v„nstra,
006:008 under „ra och sm„lek, under ont rykte och gott rykte, s†som
	villol„rare, d† vi dock „ro sannf„rdiga,
006:009 s†som ok„nda, fast„n vi „ro v„l k„nda, s†som d”ende, men se, vi
	leva, s†som tuktade, men likv„l icke till d”ds,
006:010 s†som bedr”vade, men dock alltid glada, s†som fattiga, medan vi
	dock g”ra m†nga rika, s†som utblottade p† allt, men likv„l
	„gande allt.

006:011 Vi hava nu uppl†tit v†r mun och talat ”ppet till eder, I
	korintier.  V†rt hj„rta har vidgat sig f”r eder.
006:012 Ja, det rum I haven i v†rt inre „r icke litet, men i edra
	hj„rtan „r allenast litet rum.
006:013 Given oss d† lika f”r lika -- om jag nu f†r tala s†som till barn
	-- ja, vidgen ocks† I edra hj„rtan.

006:014 G†n icke i ok tillsammans med dem som icke tro; det bleve omaka
	par.  Vad har v„l r„ttf„rdighet att skaffa med or„ttf„rdighet,
	eller vilken gemenskap har ljus med m”rker?
006:015 Huru f”rlika sig Kristus och Beliar, eller vad delaktighet har
	den som tror med den som icke tror?
006:016 Eller huru l†ter ett Guds tempel f”rena sig med avgudar?  Vi „ro
	ju ett den levande Gudens tempel, ty Gud har sagt: ˝Jag skall bo
	i dem och vandra ibland dem; jag skall vara deras Gud, och de
	skola vara mitt folk.˝
006:017 Allts†: ˝G†n ut ifr†n dem och skiljen eder ifr†n dem, s„ger
	Herren; kommen icke vid det orent „r.  D† skall jag taga emot
	eder
006:018 och vara en Fader f”r eder; och I skolen vara mina s”ner och
	d”ttrar, s„ger Herren, den Allsm„ktige.˝



006:001 D† vi nu hava dessa l”ften, mina „lskade, s† l†tom oss rena oss
	fr†n allt som befl„ckar vare sig k”tt eller ande, i det vi
	fullborda v†r helgelse i Guds fruktan.

007:002 Bereden oss ett rum i edra hj„rtan; vi hava icke handlat or„tt
	mot n†gon, icke varit n†gon till skada, icke gjort n†gon n†got
	f”rf†ng.  --
007:003 Jag s„ger icke detta f”r att d”ma eder; jag har ju redan sagt
	att I haven ett rum i v†rt hj„rta, s† att vi skola b†de d” och
	leva med varandra.
007:004 Stor „r den tillit som jag har till eder, mycket ber”mmer jag
	mig av eder; jag har f†tt hugnad i fullt m†tt och gl„dje i rikt
	”verfl”d, mitt i allt v†rt betryck.

007:005 Ty v„l fingo vi till k”ttet ingen ro, icke ens sedan vi hade
	kommit till Macedonien, utan vi voro p† allt s„tt i tr†ngm†l,
	utifr†n genom strider, inom oss genom farh†gor;
007:006 men Gud, som tr”star dem som „ro betryckta, han tr”stade oss
	genom Titus' ankomst,
007:007 och icke allenast genom hans ankomst, utan ock d„rigenom att han
	hade f†tt s† mycken hugnad av eder.  Han omtalade n„mligen f”r
	oss eder l„ngtan, eder klagan, eder iver i fr†ga om mig; och s†
	gladde jag mig „nnu mer.

007:008 Ty om jag ock bedr”vade eder genom mitt brev, s† †ngrar jag nu
	icke detta.  Nej, om jag f”rut †ngrade det -- eftersom jag ser
	att det brevet har bedr”vat eder, l†t vara allenast f”r en liten
	tid --
007:009 s† gl„der jag mig nu i st„llet, icke d„rf”r att I bleven
	bedr”vade, utan d„rf”r att eder bedr”velse l„nde eder till
	b„ttring.  Det var ju efter Guds sinne som I bleven bedr”vade,
	och I haven allts† icke genom oss lidit n†gon skada.
007:010 Ty den bedr”velse som „r efter Guds sinne kommer †stad en
	b„ttring som leder till fr„lsning, och som man icke †ngrar; men
	v„rldens bedr”velse kommer †stad d”d.
007:011 Se, just detta, att I bleven bedr”vade efter Guds sinne, huru
	mycket nit har det icke framkallat hos eder, ja, huru m†nga
	urs„kter, huru stor f”rtrytelse, huru mycken fruktan, huru
	mycken l„ngtan, huru mycken iver, huru m†nga bestraffningar!  P†
	allt s„tt haven I bevisat att I viljen vara rena i den sak det
	h„r g„ller.  --
007:012 Om jag skrev till eder, s† skedde detta allts† icke f”r den mans
	skull, som hade gjort or„tt, ej heller f”r den mans skull, som
	hade lidit or„tt, utan p† det att edert nit f”r oss skulle bliva
	uppenbart bland eder sj„lva inf”r Gud.

007:013 S† hava vi nu f†tt hugnad.  Och till den hugnad, som vi redan
	f”r egen del fingo, kom den „nnu mer ”verfl”dande gl„dje som
	bereddes oss av den gl„dje Titus hade f†tt.  Ty hans ande har
	f†tt vederkvickelse genom eder alla.
007:014 Och om jag inf”r honom har ber”mt mig n†got i fr†ga om eder, s†
	har jag icke kommit p† skam d„rmed; utan likasom vi eljest i
	allting hava talat sanning inf”r eder, s† har ocks† det som vi
	inf”r Titus hava sagt till eder ber”mmelse visat sig vara
	sanning.
007:015 Och hans hj„rta ”verfl”dar „nnu mer av k„rlek till eder, d† han
	nu p†minner sig allas eder lydnad, huru I villigt togen emot
	honom, med fruktan och b„van.

007:016 Jag gl„der mig ”ver att jag, i allt vad eder ang†r, kan vara vid
	gott mod.
008:001 Vi vilja meddela eder, k„re br”der, huru Guds n†d har verkat i
	Macedoniens f”rsamlingar.
008:002 Fast„n de hava varit pr”vade av sv†r n”d, har deras ”verfl”dande
	gl„dje, mitt under deras djupa fattigdom, s† fl”dat ”ver, att de
	av gott hj„rta hava givit rikliga g†vor.
008:003 Ty de hava givit efter sin f”rm†ga, ja, ”ver sin f”rm†ga, och
	det sj„lvmant; d„rom kan jag vittna.
008:004 Mycket entr„get b†do de oss om den ynnesten att f† vara med om
	underst”det †t de heliga.
008:005 Och de g†vo icke allenast vad vi hade hoppats, utan sig sj„lva
	g†vo de, f”rst och fr„mst †t Herren, och s† †t oss, genom Guds
	vilja.
008:006 S† kunde vi uppmana Titus att han skulle forts„tta s†som han
	hade begynt och f”ra j„mv„l detta k„rleksverk bland eder till
	fullbordan.
008:007 Ja, d† I nu utm„rken eder i alla stycken: i tro, i tal, i
	kunskap, i allsk”ns nit, i k„rlek, den k„rlek som av eder har
	blivit oss bevisad, s† m†n I se till, att I ocks† utm„rken eder
	i detta k„rleksverk.

008:008 Detta s„ger jag dock icke s†som en befallning, utan d„rf”r att
	jag, genom att framh†lla andras nit, vill pr”va om ocks† eder
	k„rlek „r „kta.
008:009 I k„nnen ju v†r Herres, Jesu Kristi, n†d, huru han, som var rik,
	likv„l blev fattig f”r eder skull, p† det att I genom hans
	fattigdom skullen bliva rika.
008:010 Det „r allenast ett r†d som jag h„rmed giver.  Ty detta kan vara
	nyttigt f”r eder.  I voren ju f”re de andra -- redan under f”rra
	†ret -- icke allenast n„r det g„llde att s„tta saken i verket,
	utan till och med n„r det g„llde att besluta sig f”r den.
008:011 Fullborden nu ock edert verk, s† att I, som voren s† villiga att
	besluta det, j„mv„l, i m†n av edra tillg†ngar, f”ren det till
	fullbordan.
008:012 Ty om den goda viljan „r f”r handen, s† bliver den v„lbehaglig
	med de tillg†ngar den har och bed”mes ej efter vad den icke har.
008:013 Ty meningen „r icke att andra skola hava l„ttnad och I sj„lva
	lida n”d.  Nej, en utj„mning skall ske,
008:014 s† att edert ”verfl”d denna g†ng kommer deras brist till hj„lp,
	f”r att en annan g†ng deras ”verfl”d skall komma eder brist till
	hj„lp.  S† skall en utj„mning ske,
008:015 efter skriftens ord: ˝Den som hade samlat mycket hade intet till
	”verlopps, och den som hade samlat litet, honom fattades intet.˝

008:016 Gud vare tack, som ocks† i Titus' hj„rta ingiver samma nit f”r
	eder.
008:017 Ty han mottog villigt v†r uppmaning; ja, han var s† nitisk, att
	han nu sj„lvmant far †stad till eder.

008:018 Med honom s„nda vi ock h„r en broder som i alla v†ra
	f”rsamlingar prisas f”r sitt nit om evangelium;
008:019 dessutom har han ock av f”rsamlingarna blivit utvald att vara
	v†r f”ljeslagare, n„r vi skola begiva oss †stad med den
	k„rleksg†va som nu genom v†r f”rsorg kommer till st†nd, Herren
	till „ra och s†som ett vittnesb”rd om v†r goda vilja.
008:020 D„rmed vilja vi f”rebygga att man talar illa om oss, i vad som
	r”r det rikliga sammanskott som nu genom v†r f”rsorg kommer till
	st†nd.
008:021 Ty vi vinnl„gga oss om vad som „r gott icke allenast inf”r
	Herren, utan ock inf”r m„nniskor.

008:022 J„mte dessa s„nda vi en annan av v†ra br”der, vilkens nit vi
	ofta och i m†nga stycken hava funnit h†lla provet, och som nu p†
	grund av sin stora tillit till eder „r „nnu mycket mer nitisk.

008:023 Om jag nu har anbefallt Titus, s† m†n I besinna att han „r min
	medbroder och min medarbetare till edert b„sta; och om jag har
	skrivit om andra v†ra br”der, s† m†n I besinna att de „ro
	f”rsamlingss„ndebud och Kristi „ra.
008:024 Given allts† inf”r f”rsamlingarna bevis p† eder k„rlek, och
	d„rmed ocks† p† sanningen av det som vi inf”r dem hava sagt till
	eder ber”mmelse.
009:001 Om underst”det till de heliga „r det nu visserligen ”verfl”digt
	att jag h„r skriver till eder;
009:002 jag k„nner ju eder goda vilja, och av den pl„gar jag, i fr†ga om
	eder, ber”mma mig inf”r macedonierna, i det jag omtalar att
	Akaja „nda sedan f”rra †ret har varit redo, och att det „r just
	edert nit som har eggat s† m†nga andra.
009:003 Likv„l s„nder jag nu †stad dessa br”der, f”r att det som jag har
	sagt till eder ber”mmelse icke skall i denna del befinnas hava
	varit tomt tal.  Ty, s†som jag f”rut har sagt, jag vill att I
	skolen vara redo.
009:004 Eljest, om n†gra macedonier komma med mig och finna eder
	oberedda, kunna vi -- f”r att icke s„ga I -- till „ventyrs komma
	p† skam med v†r tillf”rsikt i denna sak.
009:005 Jag har d„rf”r funnit det vara n”dv„ndigt att uppmana br”derna
	att i f”rv„g begiva sig till eder och f”rbereda den rikliga
	˝v„lsignelseg†va˝ som I redan haven utlovat.  De skola laga att
	denna „r tillreds s†som en riklig g†va, och icke s†som en g†va i
	njugghet.

009:006 Besinnen detta: den som s†r sparsamt, han skall ock sk”rda
	sparsamt; men den som s†r rikligt, han skall ock sk”rda riklig
	v„lsignelse.

009:007 Var och en give efter som han har k„nt sig manad i sitt hj„rta,
	icke med olust eller av tv†ng, ty ˝Gud „lskar en glad givare˝.

009:008 Men Gud „r m„ktig att i ”verfl”dande m†tt l†ta all n†d komma
	eder till del, s† att I alltid i allo haven allt till fyllest
	och i ”verfl”d kunnen giva till allt gott verk,
009:009 efter skriftens ord:
	  ˝Han utstr”r, han giver †t de fattiga,
	  hans r„ttf„rdighet f”rbliver evinnerligen.˝
009:010 Och han som giver s†ningsmannen ˝s„d till att s† och br”d till
	att „ta˝, han skall ock giva eder uts„det och l†ta det f”r”ka
	sig och skall bereda v„xt †t eder r„ttf„rdighets frukt.
009:011 I skolen bliva s† rika p† allt, att I av gott hj„rta kunnen giva
	allahanda g†vor, vilka, n„r de ”verl„mnas genom oss, skola
	framkalla tacks„gelse till Gud.
009:012 Ty det underst”d, som kommer till st†nd genom denna eder tj„nst,
	skall icke allenast avhj„lpa de heligas brist, utan verka „nnu
	l†ngt mer genom att framkalla m†nga tacks„gelser till Gud.
009:013 De skola n„mligen, d„rf”r att I visen eder s† v„l h†lla provet i
	fr†ga om detta underst”d, komma att prisa Gud f”r att I med s†
	lydaktigt sinne bek„nnen eder till Kristi evangelium och av s†
	gott hj„rta visen dem och alla andra edert deltagande.
009:014 De skola ock sj„lva bedja f”r eder och l„ngta efter eder, f”r
	den Guds n†ds skull, som i s† ”versvinnligen rikt m†tt besk„res
	eder.

009:015 Ja, Gud vare tack f”r hans outs„gligt rika g†va!
010:001 Jag Paulus sj„lv, som ˝„r s† ”dmjuk, n„r jag st†r ansikte mot
	ansikte med eder, men visar mig s† modig mot eder, n„r jag „r
	l†ngt borta˝, jag f”rmanar eder vid Kristi saktmod och mildhet
010:002 och beder eder se till, att jag icke, n„r jag en g†ng „r hos
	eder, m†ste ˝visa mig modig˝, i det jag helt of”rskr„ckt t„nker
	v†ga mig p† somliga som mena att vi ˝vandra efter k”ttet˝.
010:003 Ty fast„n vi vandra i k”ttet, f”ra vi dock icke en strid efter
	k”ttet.
010:004 V†ra stridsvapen „ro n„mligen icke av k”ttslig art; de „ro
	tv„rtom s† m„ktiga inf”r Gud, att de kunna bryta ned f„sten.
010:005 Ja, vi bryta ned tankebyggnader och alla slags h”ga b†lverk, som
	uppresas mot kunskapen om Gud, och vi taga alla slags
	tankefunder till f†nga och l„gga dem under Kristi lydnad.
010:006 Och n„r lydnaden fullt har kommit till v„ldet bland eder, d† „ro
	vi redo att n„psa all olydnad.

010:007 Sen d† vad som ligger ”ppet f”r allas ”gon.  Om n†gon i sitt
	sinne „r viss om att han h”r Kristus till, s† m† han ytterligare
	besinna inom sig, att lika visst som han sj„lv h”r Kristus till,
	lika visst g”ra ocks† vi det.
010:008 Och om jag „n n†got h„rut”ver ber”mmer mig, d† nu fr†ga „r om
	v†r myndighet -- den som Herren har givit oss, till att uppbygga
	eder och icke till att nedbryta -- s† skall jag dock icke komma
	p† skam d„rmed.
010:009 Jag vill icke att det skall se ut, som om jag med mina brev
	allenast t„nkte skr„mma eder.
010:010 Ty man s„ger ju: ˝Hans brev „ro v„l myndiga och str„nga, men n„r
	han kommer sj„lv, upptr„der han utan kraft, och p† hans ord
	aktar ingen.˝
010:011 Den som s„ger s†dant, han m† emellertid g”ra sig beredd p† att
	s†dana som vi „ro i orden, genom v†ra brev, n„r vi „ro
	fr†nvarande, s†dana skola vi ock visa oss i g„rningarna, n„r vi
	„ro n„rvarande.

010:012 Ty vi „ro icke nog dristiga att r„kna oss till eller j„mf”ra oss
	med somliga som giva sig sj„lva gott vitsord, men som „ro utan
	f”rst†nd, i det att de m„ta sig allenast efter sig sj„lva och
	j„mf”ra sig allenast med sig sj„lva.
010:013 Vi f”r v†r del vilja icke ber”mma oss till ”verm†tt, utan
	allenast efter m†ttet av det omr†de som Gud tillm„tte †t oss,
	n„r han best„mde att vi skulle n† fram j„mv„l till eder.
010:014 Ty vi str„cka oss icke utom v†rt omr†de, s†som n†dde vi icke
	r„tteligen fram till eder; vi hava ju redan med evangelium om
	Kristus hunnit fram j„mv„l till eder.
010:015 N„r vi s„ga detta, ber”mma vi oss icke till ”verm†tt, icke av
	andras arbete.  Men v„l hava vi det hoppet, att i samma m†n som
	eder tro v„xer till, vi inom det omr†de som har tillfallit oss
	skola bland eder vinna framg†ng, i s† ”verfl”dande m†tt,
010:016 att vi ocks† f† f”rkunna evangelium i trakter som ligga bortom
	eder -- och detta utan att vi, inom ett omr†de som tillh”r
	andra, ber”mma oss i fr†ga om det som redan d„r „r utr„ttat.
010:017 Men ˝den som vill ber”mma sig, han ber”mme sig av Herren˝.
010:018 Ty icke den h†ller provet, som giver sig sj„lv gott vitsord,
	utan den som Herren giver s†dant vitsord.
011:001 Jag skulle ”nska att I villen hava f”rdrag med mig, om jag nu
	talar n†got litet efter d†rars s„tt.  Dock, I haven helt visst
	f”rdrag med mig.
011:002 Ty jag nit„lskar f”r eder s†som Gud nit„lskar, och jag har
	trolovat eder med Kristus, och ingen annan, f”r att kunna st„lla
	fram inf”r honom en ren jungfru.
011:003 Men jag fruktar att s†som ormen i sin illfundighet bedrog Eva,
	s† skola till „ventyrs ocks† edra sinnen f”rd„rvas och dragas
	ifr†n den uppriktiga troheten mot Kristus.
011:004 Om n†gon kommer och predikar en annan Jesus, „n den vi hava
	predikat, eller om I undf†n ett annat slags ande, „n den I f”rut
	haven undf†tt, eller ett annat slags evangelium, „n det I f”rut
	haven mottagit, d† f”rdragen I ju s†dant alltf”r v„l.

011:005 Jag menar nu att jag icke i n†got stycke st†r tillbaka f”r dessa
	s† ”verm†ttan h”ga ˝apostlar˝.
011:006 Om jag „n „r of”rfaren i talkonsten, s† „r jag det likv„l icke i
	fr†ga om kunskap.  Tv„rtom, vi hava p† allt s„tt, i alla
	stycken, lagt v†r kunskap i dagen inf”r eder.

011:007 Eller var det v„l en synd jag begick, n„r jag f”r intet
	f”rkunnade Guds evangelium f”r eder och s†lunda ”dmjukade mig,
	p† det att I skullen bliva upph”jda?
011:008 Andra f”rsamlingar plundrade jag, i det jag, f”r att kunna tj„na
	eder, tog l”n av dem.
011:009 Och n„r jag under min vistelse hos eder led brist, l†g jag „nd†
	ingen till last; ty den brist jag led avhj„lptes av br”derna,
	n„r de kommo fr†n Macedonien.  Ja, p† allt s„tt aktade jag mig
	f”r att vara eder till tunga, och allt framgent skall jag akta
	mig d„rf”r.
011:010 S† visst som Kristi sannf„rdighet „r i mig, den ber”mmelsen
	skall icke f† tagas ifr†n mig i Akajas bygder.
011:011 Varf”r?  M†nne d„rf”r att jag icke „lskar eder?  Gud vet att jag
	s† g”r.
011:012 Och vad jag nu g”r, det skall jag ock framgent g”ra, f”r att de
	som trakta efter tillf„lle att bliva likst„llda med oss i fr†ga
	om ber”mmelse skola genom mig ber”vas tillf„llet d„rtill.
011:013 Ty de m„nnen „ro falska apostlar, oredliga arbetare, som
	f”rskapa sig till Kristi apostlar.
011:014 Och detta „r icke att undra p†.  Satan sj„lv f”rskapar sig ju
	till en ljusets „ngel.
011:015 Det „r d† icke n†got m„rkligt, om j„mv„l hans tj„nare s†
	f”rskapa sig, att de likna r„ttf„rdighetens tj„nare.  Men deras
	„nde skall svara emot deras g„rningar.

011:016 Źter s„ger jag: Ingen m† mena att jag „r en d†re; men om jag
	vore det, s† m†n I „nd† h†lla till godo med mig -- l†t vara
	s†som med en d†re -- s† att ock jag f†r ber”mma mig n†got litet.
011:017 Vad jag talar, d† jag nu med s†dan tillf”rsikt ber”mmer mig, det
	talar jag icke efter Herrens sinne, utan efter d†rars s„tt.
011:018 D† s† m†nga ber”mma sig p† k”ttsligt vis, vill ock jag ber”mma
	mig;
011:019 I haven ju g„rna f”rdrag med d†rar, I som sj„lva „ren s† kloka.
011:020 I f”rdragen ju, om man tr„lbinder eder, om man utsuger eder, om
	man f†ngar eder, om man f”rh„ver sig ”ver eder, om man sl†r eder
	i ansiktet.
011:021 Till v†r skam m†ste jag tillst† att vi f”r v†r del hava ˝varit
	f”r svaga˝ till s†dant.  Men eljest, vadhelst andra kunna g”ra
	sig stora med, det kan ocks† jag g”ra mig stor med -- om jag nu
	f†r tala efter d†rars s„tt.
011:022 Žro de hebr‚er, s† „r jag det ock.  Žro de israeliter, s† „r jag
	det ock.  Žro de Abrahams s„d, s† „r jag det ock.
011:023 Žro de Kristi tj„nare, s† „r jag det „nnu mer -- om jag nu f†r
	tala s†som vore jag en d†re.  Jag har haft mer arbete, oftare
	varit i f„ngelse, f†tt hugg och slag till ”verfl”d, varit i
	d”dsn”d m†nga g†nger.
011:024 Av judarna har jag fem g†nger f†tt fyrtio slag, p† ett n„r.
011:025 Tre g†nger har jag blivit piskad med sp”n, en g†ng har jag
	blivit stenad, tre g†nger har jag lidit skeppsbrott, ett helt
	dygn har jag drivit omkring p† djupa havet.
011:026 Jag har ofta m†st vara ute p† resor; jag har utst†tt faror p†
	floder, faror bland r”vare, faror genom landsm„n, faror genom
	hedningar, faror i st„der, faror i ”knar, faror p† havet, faror
	bland falska br”der --
011:027 allt under arbete och m”da, under m†ngfaldiga vakor, under
	hunger och t”rst, under sv„lt titt och ofta, under k”ld och
	nakenhet.
011:028 Och till allt annat kommer det, att jag var dag „r ”verlupen, d†
	jag m†ste hava omsorg om alla f”rsamlingarna.
011:029 Vem „r svag, utan att ocks† jag bliver svag?  Vem kommer p†
	fall, utan att jag bliver uppt„nd?  --
011:030 Om jag nu m†ste ber”mma mig, s† vill jag ber”mma mig av min
	svaghet.
011:031 Herren Jesu Gud och Fader, han som „r h”gtlovad i evighet, vet
	att jag icke ljuger.

011:032 I Damaskus l„t konung Aretas' st†th†llare s„tta ut vakt vid
	damaskenernas stad f”r att gripa mig;
011:033 och jag m†ste i en korg sl„ppas ned genom en ”ppning p† muren
	och kom s† undan hans h„nder.
012:001 Jag m†ste ytterligare ber”mma mig.  V„l „r s†dant icke eljest
	nyttigt, men jag kommer nu till syner och uppenbarelser, som
	hava besk„rts mig av Herren.
012:002 Jag vet om en man som „r i Kristus, att han f”r fjorton †r sedan
	blev uppryckt „nda till tredje himmelen; huruvida det nu var i
	kroppslig m†tto, eller om han var skild fr†n sin kropp, det vet
	jag icke, Gud allena vet det.
012:003 Ja, jag vet om denne man, att han -- huruvida det nu var i
	kroppslig m†tto, eller om han var skild fr†n sin kropp, det vet
	jag icke, Gud allena vet det --
012:004 jag vet om honom, att han blev uppryckt till paradiset och fick
	h”ra outs„gliga ord, s†dana som det icke „r lovligt f”r en
	m„nniska att uttala.
012:005 I fr†ga om den mannen vill jag ber”mma mig, men i fr†ga om mig
	sj„lv vill jag icke ber”mma mig, om icke av min svaghet.
012:006 Visserligen skulle jag icke vara en d†re, om jag ville ber”mma
	mig sj„lv, ty det vore sanning som jag d† skulle tala; men
	likv„l avh†ller jag mig d„rifr†n, f”r att ingen skall hava h”gre
	tankar om mig „n sk„ligt „r, efter vad han ser hos mig eller h”r
	av mig.
012:007 Och f”r att jag icke skall f”rh„va mig p† grund av mina
	”verm†ttan h”ga uppenbarelser, har jag f†tt en t”rntagg i mitt
	k”tt, en Satans „ngel, som skall sl† mig i ansiktet, f”r att jag
	icke skall f”rh„va mig.
012:008 Att denne m†tte vika ifr†n mig, d„rom har jag tre g†nger bett
	till Herren.
012:009 Men Herren har sagt till mig; ˝Min n†d „r dig nog, ty kraften
	fullkomnas i svaghet.˝  D„rf”r vill jag hellre med gl„dje
	ber”mma mig av min svaghet, p† det att Kristi kraft m† komma och
	vila ”ver mig.
012:010 Ja, d„rf”r finner jag behag i svaghet, i misshandling, i n”d, i
	f”rf”ljelse, i †ngest f”r Kristi skull; ty n„r jag „r svag, d†
	„r jag stark.

012:011 S† har jag nu gjort mig till en d†re; I haven sj„lva n”dgat mig
	d„rtill.  Jag hade ju bort f† gott vitsord av eder; ty om jag „n
	„r ett intet, s† har jag dock icke i n†got stycke st†tt tillbaka
	f”r dessa s† ”verm†ttan h”ga ˝apostlar˝.
012:012 De g„rningar som „ro en apostels k„nnem„rken hava ock med all
	uth†llighet blivit gjorda bland eder, genom tecken och under och
	kraftg„rningar.
012:013 Och haven I v„l i n†got stycke blivit tillbakasatta f”r de andra
	f”rsamlingarna?  Dock, kanh„nda i det stycket, att jag f”r min
	del icke har legat eder till last?  Den of”rr„tten m†n I d†
	f”rl†ta mig.

012:014 Se, det „r nu tredje g†ngen som jag st†r redo att komma till
	eder.  Och jag skall icke ligga eder till last, ty icke edert
	s”ker jag, utan eder sj„lva.  Och barnen „ro ju icke pliktiga
	att spara †t f”r„ldrarna, utan f”r„ldrarna †t barnen.
012:015 Och f”r min del vill jag g„rna f”r edra sj„lar b†de offra vad
	jag „ger och l†ta mig sj„lv offras hel och h†llen.  Om jag nu s†
	h”gt „lskar eder, skall jag v„l d„rf”r bliva mindre „lskad?

012:016 Dock, det kunde ju vara s†, att jag visserligen icke sj„lv hade
	betungat eder, men att jag p† en listig omv„g hade f†ngat eder,
	jag som „r s† illfundig.
012:017 Har jag d† verkligen, genom n†gon av dem som jag har s„nt till
	eder, berett mig n†gon or„tt vinning av eder?
012:018 Sant „r att jag bad Titus fara och s„nde med honom den andre
	brodern.  Men icke har v„l Titus berett mig n†gon or„tt vinning
	av eder?  Hava vi icke b†da vandrat i en och samme Ande?  Hava
	vi icke b†da g†tt i samma fotsp†r?

012:019 Nu torden I redan l„nge hava menat att det „r inf”r eder som vi
	f”rsvara oss.  Nej, det „r inf”r Gud, i Kristus, som vi tala,
	men visserligen alltsammans f”r att uppbygga eder, I „lskade.
012:020 Ty jag fruktar att jag vid min ankomst till „ventyrs icke skall
	finna eder s†dana som jag skulle ”nska, och att jag sj„lv d† av
	eder skall befinnas vara s†dan som I icke skullen ”nska.  Jag
	fruktar att till „ventyrs kiv, avund, vrede, genstridighet,
	f”rtal, skvaller, uppbl†sthet och oordning r†da bland eder.
012:021 Ja, jag fruktar att min Gud skall l†ta mig vid min ankomst †ter
	bliva f”r”dmjukad genom eder, och att jag skall f† s”rja ”ver
	m†nga av dem som f”rut hava syndat, och som „nnu icke hava k„nt
	†nger ”ver den orenhet och otukt och l”saktighet som de hava
	”vat.
013:001 Det „r nu tredje g†ngen som jag skall komma till eder; ˝efter
	tv† eller tre vittnens utsago skall var sak avg”ras˝.
013:002 Till dem som f”rut hava syndat och till alla de andra har jag
	redan i f”rv„g sagt, och jag s„ger nu †ter i f”rv„g -- nu d† jag
	„r borta ifr†n eder, likasom f”rut d† jag f”r andra g†ngen var
	hos eder -- att jag icke skall visa n†gon skonsamhet, n„r jag
	kommer igen.
013:003 I viljen ju hava ett bevis f”r att det „r Kristus som talar i
	mig, han som icke „r svag mot eder, utan „r stark bland eder.
013:004 Ty om han „n blev korsf„st i f”ljd av svaghet, s† lever han dock
	av Guds kraft.  Ocks† vi „ro ju svaga i honom, men av Guds kraft
	skola vi leva med honom och bevisa det p† eder.

013:005 Rannsaken eder sj„lva, huruvida I „ren i tron, ja, pr”ven eder
	sj„lva.  Eller k„nnen I icke med eder sj„lva att Jesus Kristus
	„r i eder?  Varom icke, s† h†llen I ej provet.
013:006 Att vi f”r v†r del icke „ro av dem som ej h†lla provet, det
	hoppas jag att I skolen f† l„ra k„nna.
013:007 Men vi bedja till Gud att I icke m†n g”ra n†got ont, detta icke
	f”r att vi † v†r sida skola synas h†lla provet, utan f”r att I
	sj„lva verkligen skolen g”ra vad gott „r.  Sedan m† vi † v†r
	sida g„rna anses icke h†lla provet.
013:008 Ty icke mot sanningen, utan allenast f”r sanningen f”rm† vi
	n†got.
013:009 Och vi gl„dja oss, n„r vi „ro svaga, men I „ren starka.  Just
	detta bedja vi ocks† om, att I m†n alltmer fullkomnas.
013:010 Och medan jag „nnu „r borta ifr†n eder, skriver jag detta, f”r
	att jag icke, n„r jag „r hos eder, skall n”dgas upptr„da med
	str„nghet, i kraft av den myndighet som Herren har givit mig,
	till att uppbygga och icke till att nedbryta.

013:011 F”r ”vrigt, mina br”der, varen glada, l†ten fullkomna eder,
	l†ten f”rmana eder, varen ens till sinnes, h†llen frid; d† skall
	k„rlekens och fridens Gud vara med eder.

013:012 H„lsen varandra med en helig kyss.  Alla de heliga h„lsa eder.

013:013 Herrens, Jesu Kristi, n†d och Guds k„rlek och den helige Andes
	delaktighet vare med eder alla.



Book 48 Galaterna


001:001 Paulus, apostel, icke fr†n m„nniskor, ej heller genom n†gon
	m„nniska, utan genom Jesus Kristus och genom Gud, Fadern, som
	har uppv„ckt honom fr†n de d”da --
001:002 jag, j„mte alla de br”der som „ro h„r med mig, h„lsar
	f”rsamlingarna i Galatien.
001:003 N†d vare med eder och frid ifr†n Gud, v†r Fader, och ifr†n
	Herren Jesus Kristus,
001:004 som har utgivit sig sj„lv f”r v†ra synder, f”r att r„dda oss
	fr†n den nuvarande onda tids†ldern, efter v†r Guds och Faders
	vilja.
001:005 Honom tillh”r „ran i evigheternas evigheter.  Amen.

001:006 Det f”rundrar mig att I s† hastigt avfallen fr†n honom, som har
	kallat eder till att vara i Kristi n†d, och v„nden eder till ett
	nytt evangelium.
001:007 Likv„l „r detta icke n†got annat ˝evangelium˝; det „r allenast
	s†, att n†gra finnas som v†lla f”rvirring bland eder och vilja
	f”rv„nda Kristi evangelium.
001:008 Men om n†gon, vore det ock vi sj„lva eller en „ngel fr†n
	himmelen, f”rkunnar evangelium i strid mot vad vi hava f”rkunnat
	f”r eder, s† vare han f”rbannad.
001:009 Ja, s†som vi f”rut hava sagt, s† s„ger jag nu †ter: Om n†gon
	f”rkunnar evangelium f”r eder i strid mot vad I haven undf†tt,
	s† vare han f”rbannad.

001:010 Žr det d† m„nniskor som jag nu s”ker vinna f”r mig, eller „r det
	Gud?  St†r jag verkligen efter att ˝vara m„nniskor till behag˝?
	Nej, om jag „nnu ville vara m„nniskor till behag, s† vore jag
	icke en Kristi tj„nare.

001:011 Ty det vill jag s„ga eder, mina br”der, att det evangelium som
	har blivit f”rkunnat av mig icke „r n†gon m„nniskol„ra.
001:012 Det „r ju icke heller av n†gon m„nniska som jag har undf†tt det
	eller blivit undervisad d„ri, utan genom en uppenbarelse fr†n
	Jesus Kristus.

001:013 I haven ju h”rt huru det var med mig, medan jag „nnu vandrade i
	judiskt v„sende: att jag d† ”verm†ttan v†ldsamt f”rf”ljde Guds
	f”rsamling och ville utrota den,
001:014 ja, att jag gick l„ngre i judiskt v„sende „n m†nga av mina
	samtida landsm„n och „nnu ivrigare nit„lskade f”r mina f„ders
	stadgar.
001:015 Men n„r han, som allt ifr†n min moders liv har avskilt mig, och
	som genom sin n†d har kallat mig,
001:016 t„cktes i mig uppenbara sin Son, f”r att jag bland hedningarna
	skulle f”rkunna evangelium om honom, d† begav jag mig strax
	†stad; jag r†df”rde mig icke med n†gon m„nniska,
001:017 ej heller for jag upp till Jerusalem, till dem som f”re mig voro
	apostlar.  I st„llet for jag bort till Arabien och v„nde s† †ter
	tillbaka till Damaskus.

001:018 F”rst sedan, tre †r d„refter, for jag upp till Jerusalem, f”r
	att l„ra k„nna Cefas, och jag stannade hos honom femton dagar.
001:019 Men av de andra apostlarna s†g jag ingen; allenast Jakob,
	Herrens broder, s†g jag.
001:020 Och Gud vet att jag icke ljuger i vad jag h„r skriver till eder.

001:021 D„refter for jag till Syriens och Ciliciens bygder.
001:022 Men f”r de kristna f”rsamlingarna i Judeen var jag personligen
	ok„nd.
001:023 De h”rde allenast huru man sade: ˝Han som f”rut f”rf”ljde oss,
	han f”rkunnar nu evangelium om den tro som han f”rr ville
	utrota.˝
001:024 Och de prisade Gud f”r min skull.
002:001 Efter fjorton †rs f”rlopp for jag sedan †ter upp till Jerusalem,
	†tf”ljd av Barnabas; jag tog d† ocks† Titus med mig.
002:002 Men det var p† grund av en uppenbarelse som jag for dit.  Och
	f”r br”derna d„r framlade jag det evangelium som jag predikar
	bland hedningarna; s„rskilt framlade jag det f”r de m„n som
	stodo h”gst i anseende -- detta av oro f”r att mitt str„vande nu
	vore f”rg„ves eller f”rut hade varit det.
002:003 Men icke ens Titus, min f”ljeslagare, som var grek, blev n”dgad
	att l†ta omsk„ra sig.
002:004 Det var n„mligen s†, att n†gra falska br”der hade kommit att
	upptagas i f”rsamlingen, dit de hade smugit sig in f”r att
	bespeja v†r frihet, den som vi hava i Kristus Jesus, varefter de
	ville tr„lbinda oss.
002:005 Dock g†vo vi icke ens ett ”gonblick vika f”r dem genom en s†dan
	underkastelse; ty vi ville att evangelii sanning skulle bliva
	bevarad hos eder.
002:006 Och vad ang†r dem som ans†gos n†got vara -- hurudana de nu voro,
	det kommer icke mig vid; Gud har icke anseende till personen --
	s† s”kte icke dessa m„n, de som stodo h”gst i anseende, att
	p†l„gga mig n†gra nya f”rpliktelser.
002:007 Tv„rtom; de s†go att jag hade blivit betrodd med att f”rkunna
	evangelium f”r de oomskurna, likasom Petrus hade f†tt de
	omskurna p† sin del --
002:008 ty densamme som hade st†tt Petrus bi vid hans apostlaverksamhet
	bland de omskurna, han hade ock st†tt mig bi bland hedningarna
	--
002:009 och n„r de nu f”rnummo vilken n†d som hade blivit mig given,
	r„ckte de mig och Barnabas handen till samarbete, b†de Jakob och
	Cefas och Johannes, de m„n som r„knades f”r sj„lva
	st”djepelarna; vi skulle verka bland hedningarna, och de bland
	de omskurna.
002:010 Allenast skulle vi t„nka p† de fattiga; och just detta har jag
	ocks† vinnlagt mig om att g”ra.

002:011 Men n„r Cefas kom till Antiokia, tr„dde jag ”ppet upp mot honom,
	ty han hade befunnits skyldig till en f”rsyndelse.
002:012 F”rut hade han n„mligen „tit tillsammans med hedningarna; men s†
	kommo n†gra m„n dit fr†n Jakob, och efter deras ankomst drog han
	sig tillbaka och h”ll sig undan, av fruktan f”r de omskurna.
002:013 Till samma skrymteri gjorde sig ocks† de andra judarna skyldiga,
	och s† blev till och med Barnabas indragen i deras skrymteri.
002:014 Men n„r jag s†g att de icke vandrade med fasta steg, enligt
	evangelii sanning, sade jag till Cefas i allas n„rvaro: ˝Om du,
	som „r en jude, kan leva efter hednisk sed i st„llet f”r efter
	judisk, varf”r vill du d† n”dga hedningarna att leva efter
	judiskt s„tt?˝

002:015 Vi f”r v†r del „ro v„l p† grund av v†r h„rkomst judar och icke
	˝hedniska syndare˝;
002:016 men d† vi nu veta att en m„nniska icke bliver r„ttf„rdig av
	lagg„rningar, utan genom tro p† Kristus Jesus, hava ocks† vi
	satt v†r tro till Jesus Kristus, f”r att vi skola bliva
	r„ttf„rdiga av tro p† Kristus, och icke av lagg„rningar.  Ty av
	lagg„rningar bliver intet k”tt r„ttf„rdigt.
002:017 Men om nu j„mv„l vi, i det vi s”kte att bliva r„ttf„rdiga i
	Kristus, hava befunnits vara syndare, d† „r ju Kristus en
	syndatj„nare?  Bort det!
002:018 Om s† vore att jag byggde upp igen detta samma som jag redan har
	brutit ned, d† bevisade jag d„rmed, att jag var en ”vertr„dare.
002:019 Ty jag f”r min del har genom lagen d”tt bort ifr†n lagen, f”r
	att jag skall leva f”r Gud.  Jag „r korsf„st med Kristus,
002:020 och nu lever icke mer jag, utan Kristus lever i mig; och det liv
	som jag nu lever i k”ttet, det lever jag i tron p† Guds Son, som
	har „lskat mig och utgivit sig sj„lv f”r mig.
002:021 Jag f”rkastar icke Guds n†d.  Om r„ttf„rdighet kunde vinnas
	genom lagen, d† hade ju Kristus icke beh”vt lida d”den.
003:001 I of”rst†ndige galater!  Vem har s† d†rat eder, I som dock haven
	f†tt Jesus Kristus m†lad f”r edra ”gon s†som korsf„st?
003:002 Allenast det vill jag att I skolen svara mig p†: Kom det sig av
	lagg„rningar att I undfingen Anden, eller kom det sig d„rav att
	I lyssnaden i tro?
003:003 Žren I s† of”rst†ndiga?  I, som haven begynt i Anden, viljen I
	nu sluta i k”ttet?
003:004 Haven I d† upplevat s† mycket f”rg„ves -- om det nu verkligen
	har varit f”rg„ves?
003:005 Allts†, att han som f”rl„nade eder Anden och utf”rde
	kraftg„rningar bland eder gjorde detta, kom det sig av
	lagg„rningar eller d„rav att I lyssnaden i tro,
003:006 i enlighet med det ordet: ˝Abraham trodde Gud, och det r„knades
	honom till r„ttf„rdighet˝?

003:007 S† m†n I nu veta att de som l†ta det bero p† tro, de „ro
	Abrahams barn.
003:008 Och eftersom skriften f”ruts†g att det var av tro som
	hedningarna skulle bliva r„ttf„rdiggjorda av Gud, s† gav den i
	f”rv„g †t Abraham detta glada budskap: ˝I dig skola alla folk
	varda v„lsignade.˝
003:009 Allts† bliva de som l†ta det bero p† tro v„lsignade tillika med
	Abraham, honom som trodde.

003:010 Ty alla de som l†ta det bero p† lagg„rningar, de „ro under
	f”rbannelse.  Det „r n„mligen skrivet: ˝F”rbannad vare var och
	en som icke f”rbliver vid allt som „r skrivet i lagens bok, och
	icke g”r d„refter.˝
003:011 Och att ingen i kraft av lag bliver r„ttf„rdig inf”r Gud, det „r
	uppenbart, eftersom det heter: ˝Den r„ttf„rdige skall leva av
	tro.˝
003:012 Men i lagen beror det icke p† tro; tv„rtom heter det: ˝Den som
	g”r efter dessa stadgar skall leva genom dem.˝
003:013 Kristus frik”pte oss fr†n lagens f”rbannelse, n„r han blev en
	f”rbannelse f”r v†r skull.  Det „r ju skrivet: ˝F”rbannad „r var
	och en som „r upph„ngd p† tr„.˝
003:014 Vi frik”ptes, f”r att den v„lsignelse som hade givits †t Abraham
	skulle i Jesus Kristus komma ocks† hedningarna till del, s† att
	vi genom tron skulle undf† den utlovade Anden.

003:015 Mina br”der, jag vill taga ett exempel fr†n vad som g„ller bland
	m„nniskor.  Icke ens n„r fr†ga „r om en m„nniskas
	testamentsf”rordnande, kan n†gon upph„va det eller l„gga n†got
	d„rtill, sedan det en g†ng har vunnit g„llande kraft.
003:016 Nu g†vos l”ftena †t Abraham, s† ock †t hans ˝s„d˝.  Det heter
	icke: ˝och †t dem som komma av din s„d˝, s†som n„r det talas om
	m†nga; utan det heter, s†som n„r det talas om en enda: ˝och †t
	din s„d˝, vilken „r Kristus.
003:017 Vad jag allts† vill s„ga „r detta: Ett f”rordnande som Gud
	redan hade givit g„llande kraft kan icke genom en lag, som
	utgavs fyra hundra trettio †r d„refter, hava blivit ogiltigt, s†
	att l”ftet d„rmed har gjorts om intet.
003:018 Om det n„mligen vore p† grund av lag som arvet skulle undf†s, s†
	vore det icke p† grund av l”fte.  Men †t Abraham har Gud sk„nkt
	det genom ett l”fte.

003:019 Vartill tj„nade d† lagen?  Jo, p† det att ”vertr„delserna skulle
	komma i dagen, blev den efter†t given, f”r att g„lla till dess
	att ˝s„den˝ skulle komma, han †t vilken l”ftet hade blivit
	givet; och den utgavs genom „nglar och ”verl„mnades i en
	medlares hand.
003:020 Men den som „r medlare „r icke medlare f”r allenast en enda.
	Men Gud „r en.

003:021 Žr d† lagen emot Guds l”ften?  Bort det!  Om en lag hade blivit
	given, som kunde g”ra levande, d† skulle r„ttf„rdigheten
	verkligen komma av lagen.
003:022 Men nu har skriften inneslutit alltsammans under synd, f”r att
	det som var utlovat skulle, av tro p† Jesus Kristus, komma dem
	till del som tro.

003:023 Men f”rr„n tron kom, voro vi inneslutna under lagen och h”llos i
	f”rvar under den, i f”rbidan p† den tro som en g†ng skulle
	uppenbaras.
003:024 S† har lagen blivit v†r uppfostrare till Kristus, f”r att vi
	skola bliva r„ttf„rdiga av tro.
003:025 Men sedan tron har kommit, st† vi icke mer under uppfostrare.
003:026 Alla „ren I Guds barn genom tron, i Kristus Jesus;
003:027 ty I alla, som haven blivit d”pta till Kristus, haven ikl„tt
	eder Kristus.
003:028 H„r „r icke jude eller grek, h„r „r icke tr„l eller fri, h„r „r
	icke man och kvinna: alla „ren I ett i Kristus Jesus.
003:029 H”ren I nu Kristus till, s† „ren I d„rmed ock Abrahams s„d,
	arvingar enligt l”ftet.
004:001 Vad jag vill s„ga „r detta: S† l„nge arvingen „r barn, finnes
	ingen skillnad mellan honom och en tr„l, fast„n han „r herre
	”ver alla „godelarna;
004:002 ty han st†r under f”rmyndare och f”rvaltare, intill den tid som
	fadern har best„mt.
004:003 Sammalunda h”llos ock vi, n„r vi voro barn, i tr„ldom under
	v„rldens ˝makter˝.
004:004 Men n„r tiden var fullbordad, s„nde Gud sin Son, f”dd av kvinna
	och st„lld under lagen,
004:005 f”r att han skulle frik”pa dem som stodo under lagen, s† att vi
	skulle f† s”ners r„tt.
004:006 Och eftersom I nu „ren s”ner, har han s„nt i v†ra hj„rtan sin
	Sons Ande, som ropar: ˝Abba!  Fader!˝
004:007 S† „r du nu icke mer tr„l, utan son; och „r du son, s† „r du ock
	arvinge, insatt d„rtill av Gud.

004:008 F”rut, innan I „nnu k„nden Gud, voren I tr„lar under gudar som
	till sitt v„sende icke voro gudar.
004:009 Men nu, sedan I haven l„rt k„nna Gud och, vad mer „r, haven
	blivit k„nda av Gud, huru kunnen I nu v„nda tillbaka till de
	svaga och arma ˝makter˝, under vilka I †ter p† nytt viljen bliva
	tr„lar?
004:010 I akten ju p† dagar och p† m†nader och p† s„rskilda tider och
	†r.  --
004:011 Jag „r bekymrad f”r eder och fruktar att jag till „ventyrs har
	arbetat f”rg„ves f”r eder.

004:012 Jag beder eder, mina br”der: Bliven s†som jag „r, eftersom jag
	har blivit s†som I voren.  I haven icke gjort mig n†got f”r n„r.
004:013 I veten ju att det var p† grund av kroppslig svaghet som jag
	f”rsta g†ngen kom att f”rkunna evangelium f”r eder.
004:014 Och fast„n mitt kroppsliga tillst†nd d† v„l hade kunnat inneb„ra
	en frestelse f”r eder, s† s†gen I det „nd† icke med ringaktning
	eller leda, utan togen emot mig s†som en Guds „ngel, ja, s†som
	Kristus Jesus sj„lv.
004:015 N„r h”r man eder nu prisa eder saliga?  Det vittnesb”rdet kan
	jag n„mligen giva eder, att I d†, om s† hade varit m”jligt,
	skullen hava rivit ut edra ”gon och givit dem †t mig.
004:016 S† har jag d† blivit eder ov„n d„rigenom att jag s„ger eder
	sanningen!
004:017 Man s”ker med iver att vinna eder f”r sig, men icke med en god
	iver; nej, del vilja avsp„rra eder fr†n andra, f”r att I med s†
	mycket st”rre iver skolen h†lla eder till dem.
004:018 Och det „r nu gott att I bliven omfattade med ivrig omsorg, i en
	god sak, alltid, och icke allenast n„r jag „r tillst„des hos
	eder,
004:019 I mina barn, som jag nu †ter med v†nda m†ste f”da till livet,
	intill dess att Kristus har tagit gestalt i eder.
004:020 Jag skulle ”nska att jag just nu vore hos eder och kunde g”ra
	min r”st r„tt bevekande.  Ty jag vet mig knappt n†gon r†d med
	eder.

004:021 S„gen mig, I som viljen st† under lagen: haven I icke h”rt vad
	lagen s„ger?
004:022 Det „r ju skrivet att Abraham fick tv† s”ner, en med sin
	tj„nstekvinna, och en med sin fria hustru.
004:023 Men tj„nstekvinnans son „r f”dd efter k”ttet, d† d„remot den
	fria hustruns son „r f”dd i kraft av l”ftet.
004:024 Dessa ord hava en djupare mening; ty de b†da kvinnorna beteckna
	tv† f”rbund.  Av dessa kommer det ena fr†n berget Sina och f”der
	sina barn till tr„ldom, och detta har sin f”rebild i Agar.
004:025 Berget Sina kallas n„mligen i Arabien f”r Agar och svarar emot
	det nuvarande Jerusalem, ty detta lever med sina barn i tr„ldom.
004:026 Men det Jerusalem som „r d„rovan, det „r fritt, och det „r v†r
	moder.
004:027 S† „r ju skrivet:
	  ˝Jubla, du ofruktsamma,
	  du som icke f”der barn;
	  brist ut och ropa,
	  du som icke bliver moder,
	  Ty den ensamma skall hava m†nga barn,
	  flera „n den som har man.˝
004:028 Och I, mina br”der, „ren l”ftets barn, likasom Isak var.
004:029 Men likasom f”rr i tiden den son som var f”dd efter k”ttet
	f”rf”ljde den som var f”dd efter Anden, s† „r det ock nu.
004:030 Dock, vad s„ger skriften?  ˝Driv ut tj„nstekvinnan och hennes
	son; ty tj„nstekvinnans son skall f”rvisso icke „rva med den
	fria hustruns son.˝

004:031 Allts†, mina br”der, vi „ro icke barn av en tj„nstekvinna, utan
	av den fria hustrun.

005:001 F”r att vi skola vara fria, har Kristus frigjort oss.  St†n
	d„rf”r fasta, och l†ten icke n†got nytt tr„ldomsok l„ggas p†
	eder.

005:002 Se, jag s„ger eder, jag Paulus, att om I l†ten omsk„ra eder, s†
	bliver Kristus eder till intet gagn.
005:003 Och f”r var och en som l†ter omsk„ra sig betygar jag nu †ter att
	han „r pliktig att fullg”ra hela lagen.
005:004 I haven kommit bort ifr†n Kristus, I som viljen bliva
	r„ttf„rdiga i kraft av lagen; I haven fallit ur n†den.
005:005 Vi v„nta n„mligen genom ande, av tro, den r„ttf„rdighet som „r
	v†rt hopp.
005:006 Ty i Kristus Jesus betyder det intet huruvida n†gon „r omskuren
	eller oomskuren; allt beror p† huruvida han har en tro som „r
	verksam genom k„rlek.

005:007 I begynten edert lopp v„l.  Vem har nu lagt hinder i eder v„g,
	s† att I icke mer lyden sanningen?
005:008 Till s†dant kom ingen maning fr†n honom som har kallat eder.
005:009 Litet surdeg syrar hela degen.
005:010 F”r min del har jag i Herren den tillf”rsikten till eder, att I
	icke h„ri skolen t„nka p† annat s„tt; men den som v†llar
	f”rvirring bland eder, han skall b„ra sin dom, vem han „n m†
	vara.
005:011 Om s† vore, mina br”der, att jag sj„lv „nnu predikade
	omsk„relse, varf”r skulle jag d† „nnu alltj„mt lida f”rf”ljelse?
	D† vore ju korsets st”testen r”jd ur v„gen.  --
005:012 Jag skulle ”nska att de m„n som uppvigla eder l„te omsk„ra sig
	„nda till avstympning.

005:013 I „ren ju kallade till frihet, mina br”der; bruken dock icke
	friheten s†, att k”ttet f†r n†got tillf„lle.  Fastmer m†n I
	tj„na varandra genom k„rleken.
005:014 Ty hela lagens uppfyllelse ligger i ett enda budord, n„mligen
	detta: ˝Du skall „lska din n„sta s†som dig sj„lv.˝
005:015 Men om I bitens inb”rdes och „ten p† varandra, s† m†n I se till,
	att I icke bliven upp„tna av varandra.

005:016 Vad jag vill s„ga „r detta: Vandren i ande, s† skolen I
	f”rvisso icke g”ra vad k”ttet har beg„relse till.
005:017 Ty k”ttet har beg„relse mot Anden, och Anden mot k”ttet; de tv†
	ligga ju i strid med varandra, f”r att hindra eder att g”ra vad
	I viljen.
005:018 Men om I drivens av ande, s† st†n I icke under lagen.

005:019 Men k”ttets g„rningar „ro uppenbara: de „ro otukt, orenhet,
	l”saktighet,
005:020 avgudadyrkan, trolldom, ov„nskap, kiv, avund, vrede,
	genstridighet, tvedr„kt, partis”ndring,
005:021 missunnsamhet, mord, dryckenskap, vilt leverne och annat s†dant,
	varom jag s„ger eder i f”rv„g, s†som jag redan f”rut har sagt,
	att de som g”ra s†dant, de skola icke f† Guds rike till arvedel.

005:022 Andens frukt †ter „r k„rlek, gl„dje, frid, t†lamod, mildhet,
	godhet, trofasthet,
005:023 saktmod, †terh†llsamhet.  Mot s†dant „r icke lagen.
005:024 Och de som h”ra Kristus Jesus till hava korsf„st sitt k”tt
	tillika med dess lustar och beg„relser.

005:025 Om vi nu hava liv genom ande, s† l†tom oss ock vandra i ande.
005:026 L†tom oss icke s”ka f†f„nglig „ra, i det att vi utmana varandra
	och avundas varandra.
006:001 Mina br”der, om s† h„nder att n†gon ertappas med att beg† en
	f”rsyndelse, d† m†n I, som „ren andliga m„nniskor, uppr„tta
	honom i saktmods ande.  Och du m† hava akt p† dig sj„lv, att
	icke ocks† du bliver frestad.
006:002 B„ren varandras b”rdor; s† uppfyllen I Kristi lag.
006:003 Ty om n†gon tycker sig n†got vara, fast„n han intet „r, s†
	bedrager han sig sj„lv.
006:004 M† var och en pr”va sina egna g„rningar; han skall d† tillm„ta
	sig ber”mmelse allenast efter vad han sj„lv „r, och icke efter
	vad andra „ro.
006:005 Ty var och en har sin egen b”rda att b„ra.

006:006 Den som f†r undervisning i ordet, han l†te den som undervisar
	honom f† del med sig i allt gott.

006:007 Faren icke vilse.  Gud l†ter icke g„cka sig.  Ty vad m„nniskan
	s†r, det skall hon ock sk”rda.
006:008 Den som s†r i sitt k”tts †ker, han skall av k”ttet sk”rda
	f”rg„ngelse, men den som s†r i Andens †ker, han skall av Anden
	sk”rda evigt liv.
006:009 Och l†tom oss icke f”rtr”ttas att g”ra vad gott „r; ty om vi
	icke uppgivas, s† skola vi, n„r tiden „r inne, f† inb„rga v†r
	sk”rd.
006:010 M† vi allts†, medan vi hava tillf„lle, g”ra vad gott „r mot var
	man, och f”rst och fr„mst mot dem som „ro v†ra medbr”der i tron.

006:011 Sen h„r med vilka stora bokst„ver jag egenh„ndigt skriver till
	eder!

006:012 Alla de som efterstr„va ett gott anseende h„r i k”ttet, de vilja
	n”dga eder till omsk„relse, detta allenast f”r att de sj„lva
	skola undg† att bliva f”rf”ljda f”r Kristi kors' skull.
006:013 Ty icke ens dessa omskurna sj„lva h†lla lagen.  Nej, det „r f”r
	att kunna ber”mma sig av edert k”tt som de vilja att I skolen
	l†ta omsk„ra eder.
006:014 Men vad mig ang†r, s† vare det fj„rran ifr†n mig att ber”mma mig
	av n†got annat „n av v†r Herres, Jesu Kristi, kors, genom vilket
	v„rlden f”r mig „r korsf„st, och jag f”r v„rlden.
006:015 Ty det kommer icke an p† om n†gon „r omskuren eller oomskuren;
	allt beror p† huruvida han „r en ny skapelse.
006:016 Och ”ver alla dem som komma att vandra efter detta r„ttesn”re,
	”ver dem vare frid och barmh„rtighet, ja, ”ver Guds Israel.

006:017 M† nu ingen h„refter v†lla mig oro; ty jag b„r Jesu m„rken p†
	min kropp.

006:018 V†r Herres, Jesu Kristi, n†d vare med eder ande, mina br”der.
	Amen.



Book 49 Efesierna


001:001 Paulus, genom Guds vilja Kristi Jesu apostel, h„lsar de heliga
	som bo i Efesus, de i Kristus Jesus troende.
001:002 N†d vare med eder och frid ifr†n Gud, v†r Fader, och Herren
	Jesus Kristus.

001:003 V„lsignad vare v†r Herres, Jesu Kristi, Gud och Fader, som i
	Kristus har v„lsignat oss med all den himmelska v„rldens andliga
	v„lsignelse,
001:004 s†som han ju, f”rr„n v„rldens grund var lagd, har utvalt oss i
	honom till att vara heliga och ostraffliga inf”r sig.
001:005 Ty i sin k„rlek f”rutbest„mde han oss till barnaskap hos sig,
	genom Jesus Kristus, efter sin viljas behag,
001:006 den n†desh„rlighet till pris, varmed han har ben†dat oss i den
	„lskade.
001:007 I honom hava vi f”rlossning genom hans blod, f”rl†telse f”r v†ra
	synder, efter hans n†ds rikedom.
001:008 Och denna n†d har han i ”verfl”dande m†tt l†tit komma oss till
	del, med all vishet och allt f”rst†nd,
001:009 i det att han f”r oss har kungjort sin viljas hemlighet, enligt
	det beslut som han efter sitt behag hade fattat inom sig sj„lv,
001:010 om en ordning som i tidernas fullbordan skulle komma till st†nd,
	det beslutet att i Kristus sammanfatta allt som finnes i
	himmelen och p† jorden.
001:011 I honom hava vi ock undf†tt v†r arvslott, vi som f”rut voro
	best„mda d„rtill genom dens beslut, som verkar allting efter sin
	egen viljas r†d.
001:012 S† skulle vi, hans h„rlighet till pris, vara de som i Kristus
	redan i f”rv„g hava „gt ett hopp.
001:013 I honom haven j„mv„l I, sedan I haven f†tt h”ra sanningens ord,
	eder fr„lsnings evangelium, ja, i honom haven I, sedan I nu ock
	haven kommit till tron, s†som ett insegel undf†tt den utlovade
	helige Ande,
001:014 vilken „r en underpant p† v†rt arv, till f”rvissning om att hans
	egendomsfolk skall f”rlossas, hans h„rlighet till pris.

001:015 Sedan jag fick h”ra om eder tro i Herren Jesus och om eder
	k„rlek till alla de heliga,
001:016 har d„rf”r jag † min sida icke upph”rt att tacka Gud f”r eder,
	n„r jag t„nker p† eder i mina b”ner.
001:017 Och min b”n „r att v†r Herres, Jesu Kristi, Gud, h„rlighetens
	Fader, m† giva eder en visdomens och uppenbarelsens ande till
	kunskap om sig,
001:018 och att han m† upplysa edra hj„rtans ”gon, s† att I f”rst†n
	hurudant det hopp „r, vartill han har kallat eder, huru rikt p†
	h„rlighet hans arv „r bland de heliga,
001:019 och huru ”versvinnligt stor hans makt „r p† oss som tro -- allt
	i enlighet med den v„ldiga styrkas kraft,
001:020 varmed han har verkat i Kristus, i det att han uppv„ckte honom
	fr†n de d”da och satte honom p† sin h”gra sida i den himmelska
	v„rlden,
001:021 ”ver alla andev„rldens furstar och v„ldigheter och makter och
	herrar, ja, ”ver allt som kan n„mnas, icke allenast i denna
	tids†lder, utan ock i den tillkommande.
001:022 ˝Allt lade han under hans f”tter.˝

	Och honom gav han †t f”rsamlingen till att vara ett huvud ”ver
	allting --
001:023 †t f”rsamlingen, ty den „r hans kropp och „r uppfylld av honom
	som uppfyller allt i alla.

002:001 S† har han ock gjort eder levande, eder som voren d”da genom de
	”vertr„delser och synder
002:002 i vilka I f”rut vandraden, efter denna v„rlds och tids†lders
	s„tt, i det I f”ljden fursten ”ver luftens h„rsmakt, ”ver den
	andemakt som nu „r verksam i de oh”rsamma.
002:003 Bland dessa voro f”rut ocks† vi allasammans, d„r vi vandrade i
	v†rt k”tts beg„relser och gjorde vad k”ttet och sinnet ville;
	och vi voro genom v†r natur hemfallna †t vredesdomen, vi likasom
	de andra.
002:004 Men Gud, som „r rik p† barmh„rtighet, har, f”r den stora k„rleks
	skull, varmed han har „lskat oss,
002:005 gjort oss levande med Kristus, oss som voro d”da genom v†ra
	synder.  Av n†d „ren I fr„lsta!
002:006 Ja, han har uppv„ckt oss med honom och satt oss med honom i den
	himmelska v„rlden, i Kristus Jesus,
002:007 f”r att i de kommande tids†ldrarna bevisa sin n†ds ”versvinnliga
	rikedom, genom godhet mot oss i Kristus Jesus.
002:008 Ty av n†den „ren I fr„lsta genom tro -- och det icke av eder
	sj„lva, Guds g†va „r det --
002:009 icke av g„rningar, f”r att ingen skall ber”mma sig.
002:010 Ty hans verk „ro vi, skapade i Kristus Jesus till goda
	g„rningar, vilka Gud f”rut har berett, f”r att vi skola vandra i
	dem.

002:011 Kommen d„rf”r ih†g att I f”rut, I som voren hedningar i k”ttet
	och bleven kallade oomskurna av dem som kallas omskurna, efter
	den omsk„relse som med h„nder g”res p† k”ttet --
002:012 kommen ih†g att I p† den tiden, d† n„r I voren utan Kristus,
	voren utest„ngda fr†n medborgarskap i Israel och fr„mmande f”r
	l”ftets f”rbund, utan hopp och utan Gud i v„rlden.
002:013 Nu d„remot, d† I „ren i Kristus Jesus, haven I, som f”rut voren
	fj„rran, kommit n„ra, i och genom Kristi blod.
002:014 Ty han „r v†r frid, han som av de b†da har gjort ett och brutit
	ned den skiljemur som stod emellan oss, n„mligen ov„nskapen.
002:015 Ty i sitt k”tt gjorde han om intet budens stadgelag, f”r att han
	skulle av de tv† i sig skapa en enda ny m„nniska och s† bereda
	frid,
002:016 och f”r att han skulle †t dem b†da, f”renade i en enda kropp,
	skaffa f”rsoning med Gud, sedan han genom korset hade i sin
	person d”dat ov„nskapen.
002:017 Och han har kommit och har f”rkunnat det glada budskapet om frid
	f”r eder, I som voren fj„rran, och om frid f”r dem som voro
	n„ra.
002:018 Ty genom honom hava vi, de ena s†v„l som de andra, i en och
	samme Ande tilltr„de till Fadern.

002:019 Allts† „ren I nu icke mer fr„mlingar och g„ster, utan I haven
	medborgarskap med de heliga och „ren Guds husfolk,
002:020 uppbyggda p† apostlarnas och profeternas grundval, d„r
	h”rnstenen „r Kristus Jesus sj„lv,
002:021 i vilken allt det som uppbygges bliver sammanslutet och s† v„xer
	upp till ett heligt tempel i Herren.
002:022 I honom bliven ocks† I med de andra uppbyggda till en Guds
	boning, i Anden.

003:001 F”rdenskull b”jer jag mina kn„n, jag Paulus, som till gagn f”r
	eder, I hedningar, „r Kristi Jesu f†nge.
003:002 I haven v„l h”rt om det n†desuppdrag av Gud, som „r mig givet
	f”r eder r„kning,
003:003 huru genom uppenbarelse den hemlighet blev f”r mig kungjord,
	varom jag ovan har i korthet skrivit.
003:004 Och n„r I l„sen detta, kunnen I d„rav f”rst† vilken insikt jag
	har i Kristi hemlighet,
003:005 som under f”rg†ngna sl„ktens tider icke hade blivit kungjord f”r
	m„nniskors barn, s†som den nu genom andeingivelse har blivit
	uppenbarad f”r hans heliga apostlar och profeter.
003:006 Jag menar den hemligheten, att hedningarna i Kristus Jesus „ro
	v†ra medarvingar och j„mte oss lemmar i en och samma kropp och
	j„mte oss delaktiga i l”ftet -- detta genom evangelium,
003:007 vars tj„nare jag har blivit i f”ljd av den Guds n†ds g†va som
	blev mig given genom hans m„ktiga kraft.
003:008 Ja, †t mig, den ringaste bland alla heliga, blev den n†den given
	att f”r hedningarna f”rkunna evangelium om Kristi outrannsakliga
	rikedom,
003:009 och att l„gga i dagen huru det r†dslut har blivit utf”rt, som
	tids†ldrarna igenom hade s†som en hemlighet varit f”rdolt i Gud,
	alltings skapare.
003:010 Ty Gud ville att hans m†ngfaldiga visdom nu, i och genom
	f”rsamlingen, skulle bliva kunnig f”r furstarna och
	v„ldigheterna i den himmelska v„rlden.
003:011 S†dant hade hans beslut varit fr†n tids†ldrarnas begynnelse, det
	som han utf”rde i Kristus Jesus, v†r Herre.
003:012 Och i honom kunna vi med tillf”rsikt frimodigt tr„da fram, genom
	tron p† honom.
003:013 D„rf”r beder jag eder att icke f„lla modet vid mina lidanden f”r
	eder; de l„nda ju eder till „ra.

003:014 F”rdenskull b”jer jag mina kn„n f”r Fadern --
003:015 honom fr†n vilken allt vad fader heter i himmelen och p† jorden
	har sitt namn --
003:016 och beder att han ville efter sin h„rlighets rikedom f”rl„na
	eder, att I genom hans Ande v„xen till i kraft till eder
	inv„rtes m„nniska,
003:017 och att Kristus genom tron m† bo i edra hj„rtan, och att I m†n
	vara rotade och grundade i k„rleken,
003:018 s† att I, tillika med alla de heliga, till fullo f”rm†n fatta
	vad bredden och l„ngden och h”jden och djupet „r
003:019 och s† l„ra k„nna Kristi k„rlek, som ”verg†r all kunskap.  Ty s†
	skolen I bliva helt uppfyllda av all Guds fullhet.

003:020 Men honom, som f”rm†r g”ra mer, ja, l†ngt mer „n allt vad vi
	bedja eller t„nka, efter den kraft som „r verksam i oss,
003:021 honom tillh”r „ran i f”rsamlingen och i Kristus Jesus alla
	sl„kten igenom i evigheternas evighet, amen.
004:001 S† f”rmanar jag nu eder, jag som „r en f†nge i Herren, att f”ra
	en vandel som „r v„rdig den kallelse I haven undf†tt,
004:002 med all ”dmjukhet och allt saktmod, med t†lamod, s† att I haven
	f”rdrag med varandra i k„rlek
004:003 och vinnl„ggen eder om att bevara Andens enhet genom fridens
	band:
004:004 en kropp och en Ande, likasom I ock bleven kallade till
	att leva i ett och samma hopp, det som tillh”r eder kallelse --
004:005 en Herre, en tro, ett dop, en Gud, som „r allas Fader,
004:006 han som „r ”ver alla, genom alla och i alla.

004:007 Men †t var och en s„rskild av oss blev n†den given, alltefter
	som Kristus tillm„tte honom sin g†va.
004:008 D„rf”r heter det:

	  ˝Han for upp i h”jden,
	  han tog f†ngar,
	  han gav m„nniskorna g†vor.˝

004:009 Men detta ord ˝han for upp˝, vad inneb„r det, om icke att han
	f”rut hade farit hit ned till jordens l„gre rymder?
004:010 Den som for ned, han „r ock den som for upp ”ver alla himlar,
	f”r att han skulle uppfylla allt.
004:011 Och han gav oss somliga till apostlar, somliga till profeter,
	somliga till evangelister, somliga till herdar och l„rare.
004:012 Ty han ville g”ra de heliga skickliga till att utf”ra sitt
	tj„narv„rv, att uppbygga Kristi kropp,
004:013 till dess att vi allasammans komma fram till enheten i tron och
	i kunskapen om Guds Son, till manlig mognad, och s† bliva
	fullvuxna, intill Kristi fullhet.
004:014 S† skulle vi icke mer vara barn, icke s†som havets v†gor drivas
	omkring av vart vindkast i l„ran, vid m„nniskornas bedr„gliga
	spel, n„r de illfundigt s”ka fr„mja villfarelsens listiga
	anslag.
004:015 Nej, vi skulle d† h†lla oss till sanningen, och i alla stycken i
	k„rlek v„xa upp till honom som „r huvudet, Kristus.
004:016 Ty fr†n honom h„mtar hela kroppen sin tillv„xt, till att bliva
	uppbyggd i k„rlek, i det att den sammanslutes och f†r
	sammanh†llning genom det bist†nd var led giver, med en kraft som
	„r avm„tt efter var s„rskild dels uppgift.

004:017 Jag tills„ger eder allts† och uppmanar eder allvarligt i Herren,
	att icke mer vandra s†som hedningarna i sitt sinnes f†f„nglighet
	vandra,
004:018 hedningarna, vilka, i f”ljd av den okunnighet som r†der hos dem
	genom deras hj„rtans f”rstockelse, „ro f”rm”rkade till
	f”rst†ndet och bortkomna fr†n det liv som „r av Gud.
004:019 Ty i sin f”rsoffning hava de ”verl„mnat sig †t l”saktighet, s†
	att de i girighet bedriva alla slags orena g„rningar.
004:020 Men I haven icke f†tt en s†dan undervisning om Kristus,
004:021 om I eljest s† haven h”rt om honom och s† blivit l„rda i honom,
	som sanning „r i Jesus:
004:022 att I -- d† detta nu kr„vdes p† grund av eder f”rra vandel --
	haven avlagt den gamla m„nniskan, som f”rd„rvar sig genom att
	f”lja sina beg„relsers bedr„gliga lockelser,
004:023 och nu f”rnyens genom Anden som bor i edert sinne,
004:024 och att I haven ikl„tt eder den nya m„nniskan, som „r skapad
	till likhet med Gud i sanningens r„ttf„rdighet och helighet.

004:025 L„ggen d„rf”r bort l”gnen, och talen sanning med varandra,
	eftersom vi „ro varandras lemmar.
004:026 ˝Vredgens, men synden icke˝; l†ten icke solen g† ned ”ver eder
	vrede,
004:027 och given icke dj„vulen n†got tillf„lle.
004:028 Den som har stulit, han stj„le icke mer, utan arbete hellre, och
	utr„tte med sina h„nder vad gott „r, s† att han har n†got varav
	han kan dela med sig †t den som lider brist.
004:029 L†ten intet oh”viskt tal utg† ur eder mun, utan allenast det som
	„r gott, till uppbyggelse, d„r s†dan beh”ves, s† att det bliver
	till v„lsignelse f”r dem som h”ra det.
004:030 Och bedr”ven icke Guds helige Ande, vilken I haven undf†tt s†som
	ett insegel, f”r f”rlossningens dag.
004:031 All bitterhet och h„ftighet och vrede, allt skriande och
	sm„dande, ja, allt vad ondska heter vare fj„rran ifr†n eder.
004:032 Varen i st„llet goda och barmh„rtiga mot varandra, och f”rl†ten
	varandra, s†som Gud i Kristus har f”rl†tit eder.


004:001 Bliven allts† Guds efterf”ljare, s†som hans „lskade barn,
004:002 och vandren i k„rlek, s†som Kristus „lskade eder och utgav sig
	sj„lv f”r oss till en g†va och ett offer, ˝Gud till en
	v„lbehaglig lukt˝.

005:003 Men otukt och orenhet, av vad slag det vara m†, och girighet
	skolen I, s†som det anst†r heliga, icke ens l†ta n„mnas bland
	eder,
005:004 ej heller oh”viskt v„sende och d†raktigt tal och gyckel; s†dant
	„r otillb”rligt.  L†ten fastmer tacks„gelse h”ras.
005:005 Ty det b”ren I veta, och det insen I ocks† sj„lva, att ingen
	otuktig eller oren m„nniska har arvedel i Kristi och Guds rike,
	ej heller n†gon girig, ty en s†dan „r en avgudadyrkare.
005:006 L†ten ingen bedraga eder med tomma ord; ty f”r s†dana synder
	kommer Guds vrede ”ver de oh”rsamma.
005:007 Haven allts† ingen del i s†dant.
005:008 I voren ju f”rut m”rker, men nu „ren I ljus i Herren; vandren d†
	s†som ljusets barn.
005:009 Ty ljusets frukt best†r i allt vad godhet och r„ttf„rdighet och
	sanning „r.
005:010 Ja, vandren s†, i det att I pr”ven vad som „r v„lbehagligt f”r
	Herren.
005:011 Och haven ingen delaktighet i m”rkrets g„rningar, som icke giva
	n†gon frukt, utan avsl”jen dem fastmer.
005:012 Vad av s†dana m„nniskor i hemlighet f”r”vas, d„rom „r det
	skamligt till och med att tala;
005:013 men alltsammans bliver uppenbart, n„r det avsl”jas genom ljuset.
	Ty varhelst n†got bliver uppenbart, d„r „r ljus.
005:014 D„rf”r heter det:
	  ˝Vakna upp, du som sover,
	  och st† upp ifr†n de d”da,
	  s† skall Kristus lysa fram f”r dig.˝

005:015 Sen d„rf”r noga till, huru I vandren: att I vandren icke s†som
	ovisa m„nniskor, utan s†som visa;
005:016 och tagen v„l i akt vart l„gligt tillf„lle.  Ty tiden „r ond.
005:017 Varen allts† icke of”rst†ndiga, utan f”rst†n vad som „r Herrens
	vilja.

005:018 Och dricken eder icke druckna av vin; ty d„rav kommer ett
	oskickligt leverne.  L†ten eder fastmer uppfyllas av ande,
005:019 och talen till varandra i psalmer och lovs†nger och andliga
	visor, och sjungen och spelen till Herrens „ra i edra hj„rtan,
005:020 och tacken alltid Gud och Fadern f”r allt, i v†r Herres, Jesu
	Kristi, namn.

005:021 Underordnen eder varandra i Kristi fruktan.

005:022 I hustrur, underordnen eder edra m„n, s†som I underordnen eder
	Herren;
005:023 ty en man „r sin hustrus huvud, s†som Kristus „r f”rsamlingens
	huvud, han som ock „r denna sin kropps Fr„lsare.
005:024 Ja, s†som f”rsamlingen underordnar sig Kristus, s† skola ock
	hustrurna i allt underordna sig sina m„n.

005:025 I m„n, „lsken edra hustrur, s†som Kristus har „lskat
	f”rsamlingen och utgivit sig sj„lv f”r henne
005:026 till att helga henne, genom att rena henne medelst vattnets bad,
	i kraft av ordet.
005:027 Ty s† ville han sj„lv st„lla fram f”rsamlingen inf”r sig i
	h„rlighet, utan fl„ck och skrynka och annat s†dant; fastmer
	skulle hon vara helig och ostrafflig.
005:028 P† samma s„tt „ro m„nnen pliktiga att „lska sina hustrur, d†
	dessa ju „ro deras egna kroppar; den som „lskar sin hustru, han
	„lskar sig sj„lv.
005:029 Ingen har n†gonsin hatat sitt eget k”tt; i st„llet n„r och
	omhuldar man det, s†som Kristus g”r med f”rsamlingen,
005:030 eftersom vi „ro lemmar av hans kropp.
005:031 ˝F”rdenskull skall en man ”vergiva sin fader och sin moder och
	h†lla sig till sin hustru, och de tu skola varda ett k”tt.˝  --
005:032 Den hemlighet som ligger h„ri „r stor; jag s„ger detta med tanke
	p† Kristus och f”rsamlingen.
005:033 Dock g„ller ocks† om eder att var och en skall „lska sin hustru
	s†som sig sj„lv; men hustrun † sin sida skall visa sin man
	v”rdnad.
006:001 I barn, varen edra f”r„ldrar lydiga i Herren, ty detta „r r„tt
	och tillb”rligt.
006:002 ˝Hedra din fader och din moder.˝  Det „r ju f”rst detta bud som
	har ett l”fte med sig:
006:003 ˝f”r att det m† g† dig v„l och du m† l„nge leva p† jorden˝.

006:004 Och I f„der, reten icke edra barn till vrede, utan fostren dem i
	Herrens tukt och f”rmaning.

006:005 I tj„nare, varen edra jordiska herrar lydiga, med fruktan och
	b„van, av uppriktigt hj„rta, s†som g„llde det Kristus;
006:006 icke med ”gontj„nst, av beg„r att behaga m„nniskor, utan s†som
	Kristi tj„nare, som av hj„rtat g”ra Guds vilja;
006:007 och g”ren eder tj„nst med villighet, s†som tj„naden I Herren och
	icke m„nniskor.
006:008 I veten ju att vad gott var och en g”r, det skall han f† igen av
	Herren, vare sig han „r tr„l eller fri.

006:009 Och I herrar, handlen p† samma s„tt mot dem, och upph”ren att
	bruka h†rda ord; I veten ju att i himmelen finnes den som „r
	Herre ”ver b†de dem och eder, och att hos honom icke finnes
	anseende till personen.

006:010 F”r ”vrigt, bliven allt starkare i Herren och i hans v„ldiga
	kraft.
006:011 Ikl„den eder hela Guds vapenrustning, s† att I kunnen h†lla
	st†nd emot dj„vulens listiga angrepp.
006:012 Ty den kamp vi hava att utk„mpa „r en kamp icke mot k”tt och
	blod, utan mot furstar och v„ldigheter och v„rldsh„rskare, som
	r†da h„r i m”rkret, mot ondskans andemakter i himlarymderna.
006:013 Tagen allts† p† eder hela Guds vapenrustning, s† att I kunnen
	st† emot p† den onda dagen och, sedan I haven fullgjort allt,
	beh†lla f„ltet.
006:014 St†n d„rf”r omgjordade kring edra l„nder med sanningen, och
	˝varen ikl„dda r„ttf„rdighetens pansar˝,
006:015 och haven s†som skor p† edra f”tter den beredvillighet som
	fridens evangelium giver.
006:016 Och tagen alltid trons sk”ld, varmed I skolen kunna utsl„cka den
	ondes alla brinnande pilar.
006:017 Och l†ten giva eder ˝fr„lsningens hj„lm˝ och Andens sv„rd, som
	„r Guds ord.

006:018 G”ren detta under st„ndig †kallan och b”n, s† att I alltj„mt
	bedjen i Anden och f”rdenskull vaken, under st„ndig uth†llighet
	och st„ndig b”n f”r alla de heliga.
006:019 Bedjen ock f”r mig, att min mun m† uppl†tas, och att det jag
	skall tala m† bliva mig givet, s† att jag frimodigt kung”r
	evangelii hemlighet,
006:020 f”r vars skull jag „r ett s„ndebud i kedjor; ja, bedjen att jag
	m† frimodigt tala d„rom med de r„tta orden.

006:021 Men f”r att ock I skolen f† veta n†got om mig, huru det g†r mig,
	kommer Tykikus, min „lskade broder och trogne tj„nare i Herren,
	att underr„tta eder om allt.
006:022 Honom s„nder jag till eder, just f”r att I skolen f† veta huru
	det „r med oss, och f”r att han skall hugna edra hj„rtan.

006:023 Frid vare med br”derna och k„rlek tillika med tro, fr†n Gud,
	Fadern, och Herren Jesus Kristus.
006:024 N†d vare med alla som „lska v†r Herre Jesus Kristus -- n†d i
	of”rg„ngligt liv.



Book 50 Filipperna


001:001 Paulus och Timoteus, Kristi Jesu tj„nare, h„lsa alla de heliga i
	Kristus Jesus som bo i Filippi, tillika med
	f”rsamlingsf”rest†ndare och f”rsamlingstj„nare.
001:002 N†d vare med eder och frid ifr†n Gud, v†r Fader, och Herren
	Jesus Kristus.

001:003 Jag tackar min Gud, s† ofta jag t„nker p† eder,
001:004 i det jag alltid i alla mina b”ner med gl„dje beder f”r eder
	alla.
001:005 Jag tackar honom f”r att I, allt ifr†n f”rsta dagen intill nu,
	haven deltagit i arbetet f”r evangelium.
001:006 Och jag har den tillf”rsikten, att han som i eder har begynt ett
	gott verk, han skall ock fullborda det, intill Kristi Jesu dag.
001:007 Och det „r ju r„tt och tillb”rligt att jag t„nker s† om eder
	alla, eftersom jag, b†de n„r jag ligger i bojor, och n„r jag
	f”rsvarar och bef„ster evangelium, har eder i mitt hj„rta s†som
	alla med mig delaktiga i n†den.
001:008 Ty Gud „r mitt vittne, han vet huru jag l„ngtar efter eder alla
	med Kristi Jesu k„rlek.
001:009 Och d„rom beder jag, att eder k„rlek m† allt mer och mer
	”verfl”da av kunskap och f”rst†nd i allt,
001:010 s† att I kunnen d”ma om vad r„ttast „r, p† det att I m†n bliva
	rena och f”r ingen till st”testen, i v„ntan p† Kristi dag,
001:011 och bliva rika p† r„ttf„rdighetens frukt, vilken kommer genom
	Jesus Kristus, Gud till „ra och pris.

001:012 Jag vill att I, mina br”der, skolen veta att det som har
	vederfarits mig snarare har l„nt till evangelii framg†ng.
001:013 Det har n„mligen s† blivit uppenbart f”r alla i pretoriet och
	f”r alla andra, att det „r i Kristus som jag b„r mina bojor;
001:014 och de flesta av br”derna hava genom mina bojor blivit s†
	frimodiga i Herren, att de med allt st”rre dristighet v†ga
	of”rskr„ckt f”rkunna Guds ord.

001:015 Somliga finnas v„l ock, som av avund och tr„tlystnad predika
	Kristus, men det finnes ocks† andra som g”ra det av god vilja.
001:016 Dessa senare g”ra det av k„rlek, eftersom de veta att jag „r
	satt till att f”rsvara evangelium.
001:017 De f”rra †ter f”rkunna Kristus av genstridighet, icke med rent
	sinne, i tanke att de skola tillskynda mig ytterligare
	bedr”velse i mina bojor.
001:018 Vad mer?  Kristus bliver dock p† ena eller andra s„ttet
	f”rkunnad, det m† nu ske f”r syns skull eller i uppriktighet;
	och d„r”ver gl„der jag mig.  Ja, jag skall ock framgent f†
	gl„dja mig;
001:019 ty jag vet att detta skall l„nda mig till fr„lsning, genom eder
	f”rb”n och d„rigenom att Jesu Kristi Ande f”rl„nas mig.
001:020 Det „r n„mligen min tr„ngtan och mitt hopp att jag i intet skall
	komma p† skam, utan att Kristus, nu s†som alltid, skall av mig
	med all frimodighet bliva f”rh„rligad i min kropp, det m† ske
	genom liv eller genom d”d.
001:021 Ty att leva, det „r f”r mig Kristus, och att d”, det „r f”r mig
	en vinning.
001:022 Men om det att leva i k”ttet f”r mig „r att utf”ra ett arbete
	som b„r frukt, vilketdera skall jag d† v„lja?  Det kan jag icke
	s„ga.
001:023 Jag drages †t b†da h†llen.  Ty v„l †stundar jag att bryta upp
	och vara hos Kristus, vilket ju vore mycket b„ttre;
001:024 men att jag lever kvar i k”ttet „r f”r eder skull mer av n”den.
001:025 Och d† jag „r f”rvissad h„rom, vet jag att jag skall leva kvar
	och f”rbliva hos eder alla, eder till f”rkovran och gl„dje i
	tron,
001:026 f”r att eder ber”mmelse skall ”verfl”da i Kristus Jesus, i fr†ga
	om mig, d„rigenom att jag „nnu en g†ng kommer till eder.

001:027 F”ren allenast en s†dan vandel som „r v„rdig Kristi evangelium,
	s† att jag -- vare sig jag kommer och bes”ker eder, eller jag
	f”rbliver fr†nvarande -- f†r h”ra om eder att I st†n fasta i en
	och samme Ande och endr„ktigt k„mpen tillsammans f”r tron p†
	evangelium,
001:028 utan att i n†got stycke l†ta skr„mma eder av motst†ndarna.  Ty
	att I s† skicken eder „r f”r dem ett vittnesb”rd om att de
	sj„lva g† mot f”rd„rvet, men att I skolen bliva fr„lsta, och
	detta av Gud.
001:029 Źt eder har ju f”runnats icke allenast att tro p† Kristus, utan
	ock att lida f”r hans skull,
001:030 i det att I haven samma kamp som I f”rr s†gen mig hava och nu
	h”ren att jag har.
002:001 Om nu f”rmaning i Kristus, om uppmuntran i k„rlek, om gemenskap
	i Anden, om hj„rtlig godhet och barmh„rtighet betyda n†got,
002:002 g”ren d† min gl„dje fullkomlig, i det att I „ren ens till
	sinnes, uppfyllda av samma k„rlek, endr„ktiga, liksinnade,
002:003 fria ifr†n genstridighet och ifr†n beg„r efter f†f„nglig „ra.
	Fasthellre m† var och en i ”dmjukhet akta den andre f”rmer „n
	sig sj„lv.
002:004 Och sen icke var och en p† sitt eget b„sta, utan var och en
	ocks† p† andras.

002:005 Varen s† till sinnes som Kristus Jesus var,
002:006 han som var till i Guds-skepnad, men icke r„knade j„mlikheten
	med Gud s†som ett byte,
002:007 utan utblottade sig sj„lv, i det han antog tj„nare-skepnad, n„r
	han kom i m„nniskogestalt.  S† befanns han i utv„rtes m†tto vara
	s†som en m„nniska
002:008 och ”dmjukade sig och blev lydig intill d”den, ja, intill d”den
	p† korset.
002:009 D„rf”r har ock Gud upph”jt honom ”ver allting och givit honom
	det namn som „r ”ver alla namn
002:010 f”r att i Jesu namn alla kn„n skola b”ja sig, deras som „ro i
	himmelen, och deras som „ro p† jorden, och deras som „ro under
	jorden,
002:011 och f”r att alla tungor skola bek„nna, Gud, Fadern, till „ra,
	att Jesus Kristus „r Herre.

002:012 D„rf”r, mina „lskade, s†som I alltid f”rut haven varit lydiga,
	s† m†n I ocks† nu med fruktan och b„van arbeta p† eder
	fr„lsning, och det icke allenast s†som I gjorden, d† jag var
	n„rvarande, utan „nnu mycket mer nu, d† jag „r fr†nvarande.
002:013 Ty Gud „r den som verkar i eder b†de vilja och g„rning, f”r att
	hans goda vilja skall ske.
002:014 G”ren allt utan att knorra och tveka,
002:015 s† att I bliven otadliga och rena, Guds ostraffliga barn mitt
	ibland ˝ett vr†ngt och avogt sl„kte˝, inom vilket I lysen s†som
	himlaljus i v„rlden,
002:016 i det att I h†llen fast vid livets ord.  Bliven mig s† till
	ber”mmelse p† Kristi dag, till ett vittnesb”rd om att jag icke
	har str„vat f”rg„ves och icke f”rg„ves har arbetat.
002:017 Men om „n mitt blod bliver utgjutet s†som ett drickoffer, n„r
	jag f”rr„ttar min tempeltj„nst och d„rvid framb„r offret av eder
	tro, s† gl„der jag mig dock och deltager i allas eder gl„dje.
002:018 Sammalunda m†n ock I gl„djas och deltaga i min gl„dje.

002:019 Jag hoppas nu i Herren Jesus att snart kunna s„nda Timoteus till
	eder, s† att ock jag f†r k„nna hugnad genom det som jag d† h”r
	om eder.
002:020 Ty jag har ingen av samma sinne som han, ingen som av s†
	uppriktigt hj„rta kommer att hava omsorg om eder.
002:021 Allasammans s”ka de sitt eget, icke vad som h”r Kristus Jesus
	till.
002:022 Men hans bepr”vade trohet k„nnen I; I veten huru han med mig har
	verkat i evangelii tj„nst, s†som en son tj„nar sin fader.
002:023 Honom hoppas jag allts† kunna s„nda, s† snart jag har f†tt se
	huru det g†r med min sak.
002:024 Och i Herren „r jag viss om att jag ocks† sj„lv snart skall f†
	komma.

002:025 Emellertid har jag funnit det n”dv„ndigt att s„nda brodern
	Epafroditus, min medarbetare och medk„mpe, tillbaka till eder,
	honom som I haven skickat hit, f”r att † edra v„gnar ”verl„mna
	†t mig vad jag kunde beh”va.
002:026 Ty han l„ngtar efter eder alla och har ingen ro, d„rf”r att I
	haven h”rt honom vara sjuk.
002:027 Han har ocks† verkligen varit sjuk, ja, n„ra d”den, men Gud
	f”rbarmade sig ”ver honom; och icke allenast ”ver honom, utan
	ocks† ”ver mig, f”r att jag icke skulle f† bedr”velse p†
	bedr”velse.
002:028 D„rf”r „r jag s† mycket mer angel„gen att s„nda honom, b†de f”r
	att I skolen f† gl„djen att †terse honom, och f”r att jag sj„lv
	d„rigenom skall f† l„ttnad i min bedr”velse.
002:029 Tagen allts† emot honom i Herren, med all gl„dje, och h†llen
	s†dana m„n i „ra.
002:030 Ty f”r Kristi verks skull var han n„ra d”den, i det han satte
	sitt liv p† spel, f”r att giva mig ers„ttning f”r den tj„nst
	som jag m†ste sakna fr†n eder personligen.

003:001 F”r ”vrigt, mina br”der, gl„djen eder i Herren.  Att skriva till
	eder detsamma som f”rut, det r„knar jag icke f”r n†got besv„r,
	och det „r f”r eder tryggare.

003:002 Given akt p† de hundarna, given akt p† de onda arbetarna, given
	akt p† ˝de s”nderskurna˝.
003:003 Ty vi „ro ˝de omskurna˝, vi som genom Guds Ande tj„na Gud och
	ber”mma oss av Kristus Jesus och icke f”rtr”sta p† k”ttet --
003:004 fast„n jag f”r min del v„l ocks† kunde hava sk„l att f”rtr”sta
	p† k”ttet.  Ja, om n†gon menar sig kunna f”rtr”sta p† k”ttet, s†
	kan jag det „nnu mer,
003:005 jag som blev omskuren, n„r jag var †tta dagar gammal, jag som „r
	av Israels folk och av Benjamins stam, en hebr‚, f”dd av
	hebr‚er, jag som i fr†ga om lagen har varit en faris‚,
003:006 i fr†ga om nit„lskan varit en f”rsamlingens f”rf”ljare, i fr†ga
	om r„ttf„rdighet -- den som vinnes i kraft av lagen -- varit en
	ostrafflig man.
003:007 Men allt det som var mig en vinning, det har jag f”r Kristi
	skull r„knat s†som en f”rlust.
003:008 Ja, jag r„knar i sanning allt s†som f”rlust mot det som „r l†ngt
	mer v„rt: kunskapen om Kristus Jesus, min Herre.  Ty det „r f”r
	hans skull som jag har g†tt f”rlustig alltsammans och nu r„knar
	det s†som avskr„de, p† det att jag m† vinna Kristus
003:009 och bliva funnen i honom, icke med min egen r„ttf„rdighet, den
	som kommer av lag, utan med den r„ttf„rdighet som kommer genom
	tro p† Kristus, r„ttf„rdigheten av Gud, p† grund av tron.
003:010 Ty jag vill l„ra k„nna honom och hans uppst†ndelses kraft och f†
	k„nna delaktighet i hans lidanden, i det jag bliver honom lik
	genom en d”d s†dan som hans,
003:011 om jag s† skulle kunna n† fram till uppst†ndelsen fr†n de d”da.

003:012 Icke som om jag redan hade vunnit det eller redan hade blivit
	fullkomlig, men jag far efter att vinna det, eftersom jag sj„lv
	har blivit vunnen av Kristus Jesus.
003:013 Ja, mina br”der, jag h†ller icke f”re att jag „nnu har vunnit
	det, men ett g”r jag: jag f”rg„ter det som „r bakom mig och
	str„cker mig mot det som „r framf”r mig
003:014 och jagar mot m†let, f”r att f† den segerl”n som h†lles framf”r
	oss genom Guds kallelse ovanifr†n, i Kristus Jesus.

003:015 M† d„rf”r vi alla som „ro ˝fullkomliga˝ hava ett s†dant
	t„nkes„tt.  Men om s† „r, att I i n†got stycke haven andra
	tankar, s† skall Gud ocks† d„r”ver giva eder klarhet.
003:016 Dock, s†vitt vi redan hava hunnit n†got fram†t, s† l†tom oss
	vandra vidare p† samma v„g.

003:017 Mina br”der, varen ock I mina efterf”ljare, och sen p† dem som
	vandra p† samma s„tt som jag, eftersom I ju haven oss till
	f”red”me.
003:018 Ty det „r s†som jag ofta har sagt eder och nu †ter m†ste s„ga
	under t†rar: m†nga vandra s†som fiender till Kristi kors,
003:019 och deras „nde „r f”rd„rv; de hava buken till sin Gud och s”ka
	sin „ra i det som „r deras skam, och deras sinne „r v„nt till
	det som h”r jorden till.
003:020 Vi †ter hava v†rt medborgarskap i himmelen, och d„rifr†n v„nta
	vi ock Herren Jesus Kristus s†som Fr„lsare,
003:021 vilken skall s† f”rvandla v†r f”rnedringskropp, att den bliver
	lik hans h„rlighetskropp -- genom den kraft varmed han ock kan
	underl„gga sig allt.
004:001 D„rf”r, mina „lskade och efterl„ngtade br”der, min gl„dje och
	min krona, st†n fasta i Herren med detta sinne, I mina „lskade.

004:002 Evodia f”rmanar jag, och Syntyke f”rmanar jag att de skola vara
	ens till sinnes i Herren.
004:003 Ja, ocks† till dig, min Synsygus -- du som med r„tta b„r det
	namnet -- har jag en b”n: Var dessa kvinnor till hj„lp, ty
	j„mte mig hava de k„mpat i evangelii tj„nst, de s†v„l som
	Klemens och mina andra medarbetare, vilkas namn „ro skrivna i
	livets bok.

004:004 Gl„djen eder i Herren alltid.  Źter vill jag s„ga: Gl„djen eder.
004:005 L†ten edert saktmod bliva kunnigt f”r alla m„nniskor.  Herren
	„r n„ra!

004:006 G”ren eder intet bekymmer, utan l†ten i allting edra ”nskningar
	bliva kunniga inf”r Gud, genom †kallan och b”n, med tacks„gelse.
004:007 S† skall Guds frid, som ”verg†r allt f”rst†nd, bevara edra
	hj„rtan och edra tankar, i Kristus Jesus.

004:008 F”r ”vrigt, mina br”der, vad sant „r, vad v„rdigt, vad r„tt, vad
	rent „r, vad som „r „lskligt och v„rt att akta, ja, allt vad
	dygd heter, och allt som f”rtj„nar att prisas -- t„nken p† allt
	s†dant.
004:009 Detta, som I haven l„rt och inh„mtat och haven h”rt av mig och
	sett hos mig, det skolen I g”ra; och s† skall fridens Gud vara
	med eder.

004:010 Det har varit f”r mig en stor gl„dje i Herren att I nu omsider
	haven kommit i en s† god st„llning, att I haven kunnat t„nka p†
	mitt b„sta.  Dock, I t„nkten nog ocks† f”rut d„rp†, men I haden
	icke tillf„lle att g”ra n†got.
004:011 Icke som om jag h„rmed ville s„ga att n†got har fattats mig; ty
	jag har l„rt mig att vara n”jd med de omst„ndigheter i vilka jag
	„r.
004:012 Jag vet att finna mig i ringhet, jag vet ock att finna mig i
	”verfl”d.  Med vilken st„llning och vilka f”rh†llanden som helst
	„r jag f”rtrogen: jag kan vara m„tt, och jag kan vara hungrig;
	jag kan hava ”verfl”d, och jag kan lida brist.
004:013 Allt f”rm†r jag i honom som giver mig kraft.

004:014 Dock gjorden I v„l d„ri att I visaden mig deltagande i mitt
	betryck.
004:015 I veten ju ock sj„lva, I filipper, att under evangelii f”rsta
	tid, d† n„r jag hade dragit bort ifr†n Macedonien, ingen annan
	f”rsamling „n eder tr„dde i s†dan f”rbindelse med mig, att
	r„kning kunde f”ras ”ver ˝utgivet och mottaget˝.
004:016 Ty medan jag „nnu var i Tessalonika, s„nden I mig b†de en och
	tv† g†nger vad jag beh”vde.  --
004:017 Icke som om jag skulle †stunda sj„lva g†van; nej, vad jag
	†stundar „r en s†dan frukt d„rav, som rikligen kommer eder
	sj„lva till godo.
004:018 Jag har nu f†tt ut allt, och det i ”verfl”dande m†tt.  Jag har
	fullt upp, sedan jag av Epafroditus har mottagit eder g†va, ˝en
	v„lbehaglig lukt˝, ett offer som t„ckes Gud och behagar honom
	v„l.
004:019 S† skall ock min Gud, efter sin rikedom, i fullt m†tt och p†
	ett h„rligt s„tt i Kristus Jesus giva eder allt vad I beh”ven.
004:020 Men v†r Gud och Fader tillh”r „ran i evigheternas evigheter.
	Amen.

004:021 H„lsen var och en av de heliga i Kristus Jesus.  De br”der som
	„ro h„r hos mig h„lsa eder.
004:022 Alla de heliga h„lsa eder, f”rst och fr„mst de som h”ra till
	kejsarens hus.

004:023 Herrens, Jesu Kristi, n†d vare med eder ande.



Book 51 Kolosserna


001:001 Paulus, genom Guds vilja Kristi Jesu apostel, s† ock brodern
	Timoteus,
001:002 h„lsar de heliga som bo i Kolosse, de troende br”derna i
	Kristus.  N†d vare med eder och frid ifr†n Gud, v†r Fader.

001:003 Vi tacka Gud, v†r Herres, Jesu Kristi, Fader, alltid f”r eder i
	v†ra b”ner,
001:004 ty vi hava h”rt om eder tro i Kristus Jesus och om den k„rlek
	som I haven till alla de heliga;
001:005 vi tacka honom f”r det hopps skull, som „r f”rvarat †t eder i
	himmelen.  Om detta hopp haven I redan f”rut f†tt h”ra, genom
	sanningens ord i det evangelium
001:006 som har kommit till eder, likasom det ock „r att finna ”verallt
	i v„rlden och d„r b„r frukt och v„xer till, p† samma s„tt som
	det har gjort bland eder, allt ifr†n den dag, d† I h”rden det
	och l„rden i sanning k„nna Guds n†d.
001:007 Det var ju en s†dan undervisning I mottogen av Epafras, v†r
	„lskade medtj„nare, som i v†rt st„lle „r eder en trogen Kristi
	tj„nare;
001:008 det „r ocks† han som f”r oss har omtalat eder k„rlek i Anden.

001:009 Allt ifr†n den dag d† vi fingo h”ra h„rom, hava vi d„rf”r, † v†r
	sida, icke upph”rt att bedja f”r eder och b”nfalla om att I m†n
	bliva uppfyllda av kunskap om Guds vilja, i allt slags andlig
	vishet och andligt f”rst†nd.
001:010 S† skolen I kunna f”ra en vandel som „r v„rdig Herren, honom i
	allt till behag, och genom kunskapen om Gud b„ra frukt och v„xa
	till i allt gott verk.
001:011 Och genom hans h„rliga makt skolen I p† allt s„tt uppfyllas av
	kraft till att bevisa st†ndaktighet och t†lamod i allt;
001:012 och I skolen med gl„dje tacka Fadern, som har gjort eder
	skickliga till delaktighet i den arvslott som de heliga hava i
	ljuset.
001:013 Ty han har fr„lst oss fr†n m”rkrets v„lde och f”rsatt oss i sin
	„lskade Sons rike.

001:014 I honom hava vi f”rlossningen, f”rl†telsen f”r v†ra synder,
001:015 i honom som „r den osynlige Gudens avbild och f”rstf”dd f”re
	allt skapat.
001:016 Ty i honom skapades allt i himmelen och p† jorden, synligt s†v„l
	som osynligt, b†de tron„nglar och herrar och furstar och
	v„ldigheter i andev„rlden.  Alltsammans har blivit skapat genom
	honom och till honom.
001:017 Ja, han „r till f”re allt annat, och alltsammans „ger best†nd i
	honom.
001:018 Och han „r huvudet f”r kroppen, det „r f”rsamlingen, han som „r
	begynnelsen, den f”rstf”dde ifr†n de d”da.  S† skulle han i allt
	vara den fr„mste.

001:019 Ty det behagade Gud att l†ta all fullhet taga sin boning i honom
001:020 och att genom honom f”rsona allt med sig, sedan han genom blodet
	p† hans kors hade berett frid.  Ja, genom honom skulle s† ske
	med allt vad p† jorden och i himmelen „r.

001:021 Ocks† †t eder, som f”rut voren bortkomna fr†n honom och genom
	edert sinnelag hans fiender, i det att I gjorden vad ont var,
001:022 ocks† †t eder har han nu skaffat f”rsoning i hans jordiska
	kropp, genom hans d”d, f”r att kunna st„lla eder fram inf”r sig
	heliga och obefl„ckade och ostraffliga --
001:023 om I n„mligen f”rbliven i tron, v„l grundade och fasta, utan att
	l†ta rubba eder fr†n det hopp som tillbjudes oss i evangelium,
	det evangelium som I haven h”rt, och som blivit predikat bland
	allt skapat under himmelen, det vars tj„nare jag, Paulus, har
	blivit.

001:024 Nu gl„der jag mig mitt i mina lidanden f”r eder; och vad som
	fattas i det m†tt av Kristus-bedr”velser som jag i mitt k”tt
	m†ste utst†, det uppfyller jag nu f”r hans kropp, som „r
	f”rsamlingen.
001:025 Ty dennas tj„nare har jag blivit, i enlighet med det uppdrag av
	Gud, som har blivit mig givet, att jag n„mligen ”verallt skall
	f”r eder f”rkunna Guds ord,
001:026 den hemlighet som tids†ldrar och sl„kten igenom hade varit
	f”rdold, men som nu har blivit uppenbarad f”r hans heliga.
001:027 Ty f”r dem ville Gud kung”ra huru rik p† h„rlighet den „r bland
	hedningarna, denna hemlighet, vilken „r ˝Kristus i eder, v†rt
	h„rlighetshopp˝.
001:028 Och honom f”rkunna vi f”r v†r del, i det vi f”rmana var m„nniska
	och undervisa var m„nniska med all vishet, f”r att kunna st„lla
	fram var m„nniska s†som fullkomlig i Kristus.
001:029 Och f”r det m†let arbetar och k„mpar jag, i enlighet med hans
	kraft, som m„ktigt verkar i mig.
002:001 Jag vill n„mligen, att I skolen veta, vilken kamp jag har att
	utst† f”r eder och f”r f”rsamlingen i Laodicea och f”r alla de
	andra som icke personligen hava sett mitt ansikte.
002:002 Ty jag ”nskar, att deras hj„rtan skola f† hugnad, d„rigenom att
	de slutas tillsammans i k„rlek och komma till en full
	f”rst†ndsvisshets hela rikedom, till en r„tt kunskap om Guds
	hemlighet, vilken „r Kristus;
002:003 ty i honom finnas visdomens och kunskapens alla skatter
	f”rdolda.
002:004 Detta s„ger jag, f”r att ingen skall bedraga eder med skenfagert
	tal.
002:005 Ty om jag ock till kroppen „r fr†nvarande, s† „r jag dock i
	anden hos eder och gl„der mig, n„r jag ser den ordning, som
	r†der bland eder, och n„r jag ser fastheten i eder tro p†
	Kristus.

002:006 S†som I nu haven mottagit Kristus Jesus, Herren, s† vandren i
	honom
002:007 och varen rotade i honom och l†ten eder uppbyggas i honom och
	bef„stas i tron, i enlighet med den undervisning I haven f†tt,
	och ”verfl”den i tacks„gelse.
002:008 Sen till, att ingen f†r bortf”ra eder s†som ett segerbyte genom
	sin tomma och bedr„gliga ˝vishetsl„ra˝, i det att han †beropar
	f„derne„rvda m„nniskomeningar och h†ller sig till v„rldens
	˝makter˝ och icke till Kristus.
002:009 Ty i honom bor gudomens hela fullhet lekamligen,
002:010 och i honom haven I blivit delaktiga av den fullheten, i honom
	som „r huvudet f”r alla andev„rldens furstar och v„ldigheter.

002:011 I honom haven I ock blivit omskurna genom en omsk„relse, som
	icke skedde med h„nder, en som bestod d„ri att I bleven avkl„dda
	eder k”ttsliga kropp; jag menar omsk„relsen i Kristus.
002:012 I haven ju med honom blivit begravna i dopet; I haven ock i
	dopet blivit uppv„ckta med honom, genom tron p† Guds kraft, hans
	som uppv„ckte honom fr†n de d”da.
002:013 Ja, ocks† eder som voren d”da genom edra synder och genom edert
	k”tts oomskurenhet, ocks† eder har han gjort levande med honom;
	ty han har f”rl†tit oss alla v†ra synder.
002:014 Han har n„mligen utpl†nat den handskrift som genom sina stadgar
	anklagade oss och l†g oss i v„gen; den har han skaffat undan
	genom att nagla den fast vid korset.
002:015 Han har avv„pnat andev„rldens furstar och v„ldigheter och l†tit
	dem bliva till skam inf”r alla, i det att han i honom har
	triumferat ”ver dem.

002:016 L†ten d„rf”r ingen d”ma eder i fr†ga om mat och dryck eller
	ang†ende h”gtid eller nym†nad eller sabbat.
002:017 S†dant „r allenast en skuggbild av vad som skulla komma, men
	verkligheten sj„lv finnes hos Kristus.
002:018 L†ten icke segerl”nen tagas ifr†n eder av n†gon som har sin lust
	i ˝”dmjukhet˝ och „ngladyrkan och g”r sig stor med sina syner,
	n†gon som utan orsak „r uppbl†st genom sitt k”ttsliga sinne
002:019 och icke h†ller sig till honom som „r huvudet, honom fr†n vilken
	hela kroppen vinner sin tillv„xt i Gud, i det att den av sina
	ledg†ngar och senor f†r bist†nd och sammanh†llning.
002:020 Om I nu haven d”tt med Kristus och s† blivit frigjorda ifr†n
	v„rldens ˝makter˝, varf”r l†ten I d† allahanda stadgar l„ggas p†
	eder, likasom levden I „nnu i v„rlden:
002:021 ˝Det skall du icke taga i˝, ˝Det skall du icke smaka˝, ˝Det
	skall du icke komma vid˝,
002:022 och detta n„r det g„ller ting, som alla „ro best„mda till att g†
	under genom f”rbrukning -- allt till †tlydnad av m„nniskobud och
	m„nniskol„ror?
002:023 Visserligen har allt detta f†tt namn om sig att vara ˝vishet˝,
	eftersom d„ri ligger ett sj„lvvalt gudstj„nstv„sende och ett
	slags ˝”dmjukhet˝ och en kroppens sp„kning; men ingalunda ligger
	d„ri ˝en viss heder˝, det tj„nar allenast till att n„ra det
	k”ttsliga sinnet.

003:001 Om I allts† „ren uppst†ndna med Kristus, s† s”ken det som „r
	d„rovan, d„r varest Kristus „r och sitter p† Guds h”gra sida.
003:002 Ja, haven edert sinne v„nt till det som „r d„rovan, icke till
	det som „r p† jorden.
003:003 Ty I haven d”tt, och edert liv „r f”rdolt med Kristus i Gud.
003:004 N„r Kristus, han som „r v†rt liv, bliver uppenbarad, d† skolen
	ock I med honom bliva uppenbarade i h„rlighet.

003:005 S† d”den nu edra lemmar, som h”ra jorden till: otukt, orenhet,
	lusta, ond beg„relse, s† ock girigheten, som ju „r avgudadyrkan;
003:006 ty f”r s†dant kommer Guds vrede.
003:007 I de synderna vandraden ocks† I f”rut, d† I „nnu haden edert liv
	i dem.
003:008 Men nu skolen ocks† I l„gga bort alltsammans; vrede, h„ftighet,
	ondska, sm„delse och skamligt tal ur eder mun;
003:009 I skolen icke ljuga p† varandra.  I haven ju avkl„tt eder den
	gamla m„nniskan med hennes g„rningar
003:010 och ikl„tt eder den nya, den som f”rnyas till sann kunskap och
	s† bliver en avbild av honom som har skapat henne.
003:011 Och d„rvid kommer det icke an p† om n†gon „r grek eller jude,
	omskuren eller oomskuren, barbar eller skyt, tr„l eller fri;
	nej, Kristus „r allt och i alla.
003:012 S† kl„den eder nu s†som Guds utvalda, hans heliga och „lskade, i
	hj„rtlig barmh„rtighet, godhet, ”dmjukhet, saktmod, t†lamod.
003:013 Och haven f”rdrag med varandra och f”rl†ten varandra, om n†gon
	har n†got att f”rebr† en annan.  S†som Herren har f”rl†tit eder,
	s† skolen ock I f”rl†ta.
003:014 Men ”ver allt detta skolen I ikl„da eder k„rleken, ty den „r
	fullkomlighetens sammanh†llande band.
003:015 Och l†ten Kristi frid regera i edra hj„rtan; ty till att „ga den
	„ren I ock kallade s†som lemmar i en och samma kropp.  Och varen
	tacksamma.
003:016 L†ten Kristi ord rikligen bo ibland eder; undervisen och
	f”rmanen varandra i all vishet, med psalmer och lovs†nger och
	andliga visor, och sjungen med tacks„gelse till Guds „ra i edra
	hj„rtan.
003:017 Och allt, vadhelst I f”retagen eder i ord eller g„rning, g”ren
	det allt i Herren Jesu namn och tacken Gud, Fadern, genom honom.

003:018 I hustrur, underordnen eder edra m„n, s†som tillb”rligt „r i
	Herren.
003:019 I m„n, „lsken edra hustrur och varen icke bittra mot dem.
003:020 I barn, varen edra f”r„ldrar lydiga i allt, ty detta „r
	v„lbehagligt i Herren.
003:021 I f„der, reten icke edra barn, p† det att de icke m† bliva
	klenmodiga.
003:022 I tj„nare, varen i allt edra jordiska herrar lydiga, icke med
	”gontj„nst, av beg„r att behaga m„nniskor, utan av uppriktigt
	hj„rta, i Herrens fruktan.
003:023 Vadhelst I g”ren, g”ren det av hj„rtat, s†som tj„naden I Herren
	och icke m„nniskor.
003:024 I veten ju, att I till vederg„llning skolen av Herren f† eder
	arvedel; den herre I tj„nen „r Kristus.
003:025 Den som g”r or„tt, han skall f† igen den or„tt han har gjort,
	utan anseende till personen.

004:001 I herrar, given edra tj„nare, vad r„tt och billigt „r; I veten
	ju, att ocks† I haven en herre i himmelen.
004:002 Varen uth†lliga i b”nen och vaken i den under tacks„gelse.
004:003 Och bedjen j„mv„l f”r oss, att Gud m† †t oss ”ppna en d”rr f”r
	ordet, s† att vi f† f”rkunna Kristi hemlighet, den hemlighet,
	f”r vars skull jag ocks† „r en f†nge;
004:004 ja, bedjen, att jag m† uppenbara den med de r„tta orden.
004:005 Skicken eder visligt mot dem som st† utanf”r och tagen v„l i akt
	vart l„gligt tillf„lle.
004:006 Edert tal vare alltid v„lbehagligt, kryddat med salt; I b”ren
	f”rst†, huru I skolen svara var och en.

004:007 Om allt vad mig ang†r skall min „lskade broder Tykikus, min
	trogne tj„nare och min medtj„nare i Herren, underr„tta eder.
004:008 Honom s„nder jag till eder, just f”r att I skolen f† veta, huru
	det „r med oss, och f”r att han skall hugna edra hj„rtan.
004:009 Tillika s„nder jag Onesimus, min trogne och „lskade broder, eder
	landsman.  De skola underr„tta eder om allting h„r.

004:010 Aristarkus, min medf†nge, h„lsar eder; s† g”r ock Markus,
	Barnabas syskonbarn.  Ang†ende honom haven I redan f†tt
	f”reskrifter; och om han kommer till eder, s† tagen v„nligt emot
	honom.
004:011 Ocks† Jesus, som kallas Justus, h„lsar eder.  Av de omskurna „ro
	dessa mina enda medarbetare f”r Guds rike, och de hava varit mig
	till hugnad.
004:012 Epafras, eder landsman, h„lsar eder, en Kristi Jesu tj„nare, som
	i sina b”ner alltid k„mpar f”r eder, f”r att I skolen st† fasta
	och vara fullkomliga och fullt vissa i allt som „r Guds vilja.
004:013 Ty jag giver honom det vittnesb”rdet, att han har stor m”da f”r
	eder likasom ock f”r dem som bo i Laodicea och i Hierapolis.
004:014 Lukas, l„karen, den „lskade brodern, h„lsar eder; s† g”r ock
	Demas.
004:015 H„lsen br”derna i Laodicea, s† ock Nymfas tillika med den
	f”rsamling som kommer tillhopa i hans hus.
004:016 Sedan detta brev har blivit uppl„st hos eder, s† s”rjen f”r att
	det ock bliver uppl„st i laodic‚ernas f”rsamling och att j„mv„l
	I f†n l„sa det brev, som kommer fr†n Laodicea.
004:017 S„gen ock detta till Arkippus: ˝Hav akt p† det „mbete, som du
	har undf†tt i Herren, s† att du fullg”r, vad d„rtill h”r.˝
004:018 H„r skriver jag, Paulus, min h„lsning med egen hand.  T„nken p†
	mina bojor.  N†d vare med eder.



Book 52 F”rsta Tessalonikerna (1 Tess.)


001:001 Paulus och Silvanus och Timoteus h„lsa tessalonikernas
	f”rsamling i Gud, Fadern, och Herren Jesus Kristus.  N†d och
	frid vare med eder.

001:002 Vi tacka Gud alltid f”r eder alla, n„r vi t„nka p† eder i v†ra
	b”ner.
001:003 Ty oavl†tligen ih†gkomma vi inf”r v†r Gud och Fader edra
	g„rningar i tron och edert arbete i k„rleken och eder
	st†ndaktighet i hoppet, i v†r Herre Jesus Kristus.
001:004 Vi veta ju, k„re br”der, i Guds „lskade, huru det var, n„r I
	bleven utvalda:
001:005 v†rt evangelium kom till eder icke med ord allenast, utan i
	kraft och helig ande och med full visshet.  I veten ock p† vad
	s„tt vi upptr„dde bland eder, till edert b„sta.
001:006 Och I † eder sida bleven v†ra efterf”ljare och d„rmed Herrens, i
	det att I, mitt under stort betryck, togen emot ordet med gl„dje
	i helig ande.
001:007 S† bleven I sj„lva ett f”red”me f”r alla de troende i Macedonien
	och Akaja.
001:008 Ty fr†n eder har genljudet av Herrens ord g†tt vidare ut; icke
	allenast i Macedonien och Akaja, utan allest„des har eder tro p†
	Gud blivit k„nd, s† att vi f”r v†r del icke beh”va tala n†got
	d„rom.
001:009 Ty sj„lva f”rkunna de om oss, med vilken framg†ng vi begynte
	v†rt arbete hos eder, och huru I fr†n avgudarna omv„nden eder
	till Gud, till att tj„na den levande och sanne Guden,
001:010 och till att v„nta hans Son fr†n himmelen, honom som han har
	uppv„ckt fr†n de d”da, Jesus, som fr„lsar oss undan den kommande
	vredesdomen.

002:001 I veten ju sj„lva, k„re br”der, att det icke var utan kraft vi
	begynte v†rt arbete hos eder.
002:002 Nej, fast„n vi, s†som i veten, i Filippi f”rut hade f†tt utst†
	lidande och misshandling, hade vi dock frimodighet i v†r Gud
	till att f”rkunna f”r eder Guds evangelium, under mycken kamp.
002:003 Ty vad vi tala till tr”st och f”rmaning, det har icke sin grund i
	villfarelse eller i orent upps†t, ej heller sker det med svek;
002:004 utan d„rf”r att vi av Gud hava pr”vats v„rdiga att f† evangelium
	oss betrott, tala vi i enlighet d„rmed, icke f”r att vara
	m„nniskor till behag, utan f”r att vara Gud till behag, honom
	som pr”var v†ra hj„rtan.
002:005 Aldrig n†gonsin hava vi upptr„tt med smickrets ord, det veten I,
	ej heller s†, att vi skulle f† en f”rev„ndning att bereda oss
	vinning -- Gud „r v†rt vittne.
002:006 Ej heller hava vi s”kt pris av m„nniskor, vare sig av eder eller
	av andra,
002:007 fast„n vi s†som Kristi apostlar v„l hade kunnat upptr„da med
	myndighet.  Tv„rtom hava vi visat oss milda bland eder, s†som n„r
	en moder omhuldar sina sp„da barn.
002:008 I s†dan ”mhet om eder ville vi g„rna icke allenast g”ra ocks†
	eder delaktiga av Guds evangelium, utan till och med offra v†ra
	liv f”r eder, ty I haden blivit oss k„ra.
002:009 I kommen ju ih†g, k„re br”der, v†rt arbete och v†r m”da, huru
	vi, under det att vi predikade f”r eder Guds evangelium,
	str„vade natt och dag, f”r att icke bliva n†gon av eder till
	tunga.
002:010 I sj„lva „ren v†ra vittnen, och Gud „r v†rt vittne, I veten, och
	han vet huru heligt och r„ttf„rdigt och ostraffligt vi f”rh”llo
	oss mot eder, I som tron.
002:011 Likaledes veten I huru vi f”rmanade och uppmuntrade var och en
	av eder, s†som en fader sina barn,
002:012 och huru vi uppfordrade eder att f”ra en vandel som vore v„rdig
	Gud, honom som kallar eder till sitt rike och sin h„rlighet.

002:013 D„rf”r tacka vi ock oavl†tligen Gud f”r att I, n„r I undfingen
	det Guds ord som vi predikade, icke mottogen det s†som
	m„nniskoord, utan s†som Guds ord, vilket det f”rvisso „r, ett
	ord som ock „r verksamt i eder som tron.
002:014 I, k„re br”der, haven ju blivit efterf”ljare till de Guds
	f”rsamlingar i Kristus Jesus som „ro i Judeen.  Ty I haven av
	edra egna landsm„n f†tt lida detsamma som de hava lidit av
	judarna --
002:015 av dem som d”dade b†de Herren Jesus och profeterna och f”rjagade
	oss, och som „ro misshagliga f”r Gud och fiender till alla
	m„nniskor,
002:016 i det att de s”ka hindra oss att tala till hedningarna, s† att
	dessa kunna bliva fr„lsta.  S† uppfylla de alltj„mt sina synders
	m†tt.  Dock, vredesdomen har kommit ”ver dem i all sin str„nghet.

002:017 Men d† vi nu hava m†st vara skilda fr†n eder, k„re br”der --
	visserligen allenast f”r en kort tid och i utv„rtes m†tto, icke
	till hj„rtat -- hava vi blivit s† mycket mer angel„gna att f† se
	edra ansikten och k„nt stor †stundan d„refter.
002:018 Ty vi hava varit redo att komma till eder -- jag, Paulus, f”r
	min del b†de en och tv† g†nger -- men Satan har hindrat oss.
002:019 Ty vem „r v†rt hopp och v†r gl„dje och v†r ber”mmelses krona
	inf”r v†r Herre Jesus vid hans tillkommelse, vem, om icke just
	I?
002:020 Ja, I „ren v†r „ra och v†r gl„dje.
003:001 D„rf”r, n„r vi icke mer kunde uth„rda, besl”to vi att stanna
	ensamma kvar i Aten,
003:002 och s„nde †stad Timoteus, v†r broder och Guds tj„nare vid
	f”rkunnandet av evangelium om Kristus, f”r att han skulle styrka
	och uppmuntra eder i eder tro,
003:003 s† att ingen bleve vacklande under dessa lidanden.  Ty I veten
	sj„lva att s†dana „ro oss f”relagda.
003:004 Redan n„r vi voro hos eder, sade vi ju eder f”rut att vi skulle
	komma att utst† lidanden.  S† har nu ock skett, det veten I.
003:005 Det var ocks† d„rf”r som jag s„nde honom †stad, n„r jag icke mer
	kunde uth„rda; ty jag ville veta n†got om eder tro, eftersom jag
	fruktade att frestaren till „ventyrs hade s† frestat eder, att
	v†rt arbete skulle bliva utan frukt.
003:006 Men nu, d† Timoteus har kommit till oss fr†n eder och f”rkunnat
	f”r oss det glada budskapet om eder tro och k„rlek, och sagt oss
	att I alltj„mt haven oss i god h†gkomst, och att I l„ngten efter
	att se oss, likasom vi l„ngta efter eder,
003:007 nu hava vi i fr†ga om eder, k„re br”der, genom eder tro f†tt
	hugnad i all v†r n”d och allt v†rt lidande.
003:008 Ty nu leva vi, eftersom I st†n fasta i Herren.
003:009 Ja, huru skola vi nog kunna tacka Gud f”r eder, till geng„ld f”r
	all den gl„dje som vi genom eder hava inf”r v†r Gud?
003:010 Natt och dag „r det v†r innerligaste b”n, att vi m† f† se edra
	ansikten och avhj„lpa vad som kan brista i eder tro.

003:011 Men v†r Gud och Fader sj„lv och v†r Herre Jesus m† f”r oss j„mna
	v„gen till eder.
003:012 Och eder m† Herren giva en allt st”rre och mer ”verfl”dande
	k„rlek till varandra, ja, till alla m„nniskor, en s†dan k„rlek
	som vi hava till eder,
003:013 s† att edra hj„rtan styrkas till att vara ostraffliga i helighet
	inf”r v†r Gud och Fader vid v†r Herre Jesu tillkommelse, n„r han
	kommer med alla sina heliga.
004:001 Ytterligare, k„re br”der, bedja vi nu och f”rmana eder i Herren
	Jesus att allt mer f”rkovra eder i en s†dan vandel som I haven
	f†tt l„ra av oss att I skolen f”ra, Gud till behag -- en s†dan
	vandel som I redan f”ren.
004:002 I veten ju vilka bud vi hava givit eder genom Herren Jesus.
004:003 Ty detta „r Guds vilja, detta som h”r till eder helgelse, att I
	avh†llen eder fr†n otukt,
004:004 och att var och en av eder vet att hava sin egen maka i helgelse
	och „ra,
004:005 icke i beg„relses lusta s†som hedningarna -- vilka icke k„nna
	Gud --
004:006 och att ingen i sitt f”rh†llande till sin broder kr„nker honom
	eller g”r honom n†got f”rf†ng, ty Herren „r en h„mnare ”ver allt
	detta, s†som vi redan f”rut hava sagt och betygat f”r eder.
004:007 Gud har ju icke kallat oss till orenhet, utan till att leva i
	helgelse.
004:008 Den som icke vill veta av detta, han f”rkastar allts† icke en
	m„nniska, utan Gud, honom som giver sin helige Ande till att bo i
	eder.

004:009 Om broderlig k„rlek „r det icke beh”vligt att skriva till eder,
	ty I haven sj„lva f†tt l„ra av Gud att „lska varandra;
004:010 s† handlen I ju ock mot alla br”derna i hela Macedonien.  Men vi
	f”rmana eder, k„re br”der, att allt mer f”rkovra eder h„ri
004:011 och att s„tta eder „ra i att leva i stillhet och sk”ta vad eder
	†ligger och arbeta med edra h„nder, enligt vad vi hava bjudit
	eder,
004:012 s† att I skicken eder h”viskt mot dem som st† utanf”r och icke
	beh”ven anlita n†gons hj„lp.

004:013 Vi vilja icke l„mna eder, k„re br”der, i okunnighet om huru det
	f”rh†ller sig med dem som avsomna, f”r att I icke skolen s”rja
	s†som de andra, de som icke hava n†got hopp.
004:014 Ty lika visst som Jesus, s†som vi tro, har d”tt och har
	uppst†tt, lika visst skall ock Gud genom Jesus f”ra dem som „ro
	avsomnade fram j„mte honom.
004:015 S†som ett ord fr†n Herren s„ga vi eder n„mligen detta, att vi
	som leva och l„mnas kvar till Herrens tillkommelse ingalunda
	skola komma f”re dem som „ro avsomnade.
004:016 Ty Herren skall sj„lv stiga ned fr†n himmelen, och ett maktbud
	skall ljuda, en ”ver„ngels r”st och en Guds basun.  Och f”rst
	skola de i Kristus d”da uppst†;
004:017 sedan skola vi som d† „nnu leva och hava l„mnats kvar bliva
	j„mte dem bortryckta p† skyar upp i luften, Herren till m”tes;
	och s† skola vi alltid f† vara hos Herren.
004:018 S† tr”sten nu varandra med dessa ord.
005:001 Vad †ter ang†r tid och stund h„rf”r, s† „r det icke beh”vligt
	att d„rom skriva till eder, k„re br”der.
005:002 Ty I veten sj„lva nogsamt att Herrens dag kommer s†som en tjuv
	om natten.
005:003 B„st de s„ga: ˝Allt st†r v„l till, och ingen fara „r p† f„rde˝,
	d† kommer pl”tsligt f”rd„rv ”ver dem, s†som f”dslov†ndan ”ver en
	havande kvinna, och de skola f”rvisso icke kunna fly undan.
005:004 Men I, k„re br”der, I leven icke m”rker, s† att den dagen kan
	komma ”ver eder s†som en tjuv;
005:005 I „ren ju alla ljusets barn och dagens barn.  Ja, vi h”ra icke
	natten eller m”rkret till;
005:006 l†tom oss allts† icke sova s†som de andra, utan l†tom oss vaka
	och vara nyktra.
005:007 De som sova, de sova om natten, och de som dricka sig druckna,
	de „ro druckna om natten;
005:008 men vi som h”ra dagen till, vi m† vara nyktra, ikl„dda trons och
	k„rlekens pansar, med fr„lsningens hopp s†som hj„lm.
005:009 Ty Gud har icke best„mt oss till att drabbas av vrede, utan till
	att vinna fr„lsning genom v†r Herre, Jesus Kristus,
005:010 som har d”tt f”r oss, p† det att vi m† leva tillika med honom,
	vare sig vi „nnu „ro vakna eller vi „ro avsomnade.
005:011 Tr”sten d„rf”r varandra, och uppbyggen varandra inb”rdes, s†som
	I ock redan g”ren.

005:012 Vi bedja eder, k„re br”der, att r„tt uppskatta de m„n som arbeta
	bland eder, och som „ro edra f”rest†ndare i Herren och f”rmana
	eder.
005:013 L†ten dem vara eder ”verm†ttan k„ra, f”r det verks skull som de
	utf”ra.

	H†llen frid inb”rdes.

005:014 Vi bjuda eder, k„re br”der: F”rmanen de oordentliga, uppmuntren
	de klenmodiga, tagen eder an de svaga, visen t†lamod mot var
	man.
005:015 Sen till, att ingen vederg„ller n†gon med ont f”r ont; faren
	fastmer alltid efter att g”ra vad gott „r mot varandra och mot
	var man.
005:016 Varen alltid glada.
005:017 Bedjen oavl†tligen.
005:018 Tacken Gud i alla livets f”rh†llanden.  Ty att I s† g”ren „r Guds
	vilja i Kristus Jesus.
005:019 Utsl„cken icke Anden,
005:020 f”rakten icke profetisk tal,
005:021 men pr”ven allt, beh†llen vad gott „r,
005:022 avh†llen eder fr†n allt ont, av vad slag det vara m†.

005:023 Men fridens Gud sj„lv helge eder till hela eder varelse, s† att
	hela eder ande och eder sj„l och eder kropp finnas bevarade
	ostraffliga vid v†r Herres, Jesu Kristi, tillkommelse.
005:024 Trofast „r han som kallar eder; han skall ock utf”ra sitt verk.

005:025 K„re br”der, bedjen f”r oss.
005:026 H„lsen alla br”derna med en helig kyss.
005:027 Jag besv„r eder vid Herren att l†ta uppl„sa detta brev f”r alla
	br”derna.
005:028 V†r Herres, Jesu Kristi, n†d vare med eder.



Book 53 Andra Tessalonikerna (2 Tess.)


001:001 Paulus och Silvanus och Timoteus h„lsa tessalonikernas
	f”rsamling i Gud, v†r Fader, och Herren Jesus Kristus.
001:002 N†d vare med eder och frid ifr†n Gud, Fadern, och Herren Jesus
	Kristus.

001:003 Vi „ro pliktiga att alltid tacka Gud f”r eder, k„re br”der,
	s†som tillb”rligt „r, d„rf”r att eder tro s† m„ktigt tillv„xer,
	och den k„rlek I haven till varandra mer och mer f”r”kas hos
	eder alla och hos envar av eder.
001:004 D„rf”r kunna vi sj„lva i Guds f”rsamlingar ber”mma oss av eder,
	i fr†ga om eder st†ndaktighet och eder tro under alla edra
	f”rf”ljelser, och under de lidanden I m†sten uth„rda.
001:005 S†dant „r ett vittnesb”rd om att Guds dom bliver r„ttvis.  S†
	skolen I aktas v„rdiga Guds rike; f”r dess skull „r det ock som
	I liden.
001:006 Guds r„ttf„rdighet kr„ver ju att de som v†lla eder lidande f†
	lidande till vederg„llning,
001:007 men att I som utst†n lidanden f†n hugnad tillsammans med oss,
	n„r Herren Jesus uppenbarar sig fr†n himmelen med sin makts
	„nglar,
001:008 ˝i l†gande eld˝, och l†ter straffet drabba dem som icke k„nna
	Gud, och dem som icke „ro v†r Herre Jesu evangelium lydiga.
001:009 Dessa skola d† bliva straffade med evigt f”rd„rv, bort undan
	Herrens ansikte och hans ”verv„ldigande h„rlighet,
001:010 n„r han kommer f”r att f”rh„rligas i sina heliga och visa sig
	underbar i alla dem som hava kommit till att tro; ty det
	vittnesb”rd vi hava framburit till eder haven I trott.  S† skall
	ske p† den dagen.

001:011 F”rdenskull bedja vi ock alltid f”r eder, att v†r Gud m† akta
	eder v„rdiga sin kallelse, och att han m† med kraft fullborda i
	eder allt vad en god vilja kan †stunda, och vad tro kan verka,
001:012 s† att v†r Herre Jesu namn bliver f”rh„rligat i eder, och I i
	honom, efter v†r Guds och Herrens, Jesu Kristi, n†d.
002:001 I fr†ga om v†r Herres, Jesu Kristi, tillkommelse, och huru vi
	skola f”rsamlas till honom, bedja vi eder, k„re br”der,
002:002 att I icke -- vare sig genom n†gon ˝andeingivelse˝ eller p†
	grund av n†got ord eller n†got brev, som f”rmenas komma fr†n oss
	-- s† hastigt l†ten eder bringas ur fattningen och f”rloren
	besinningen, som om Herrens dag redan stode f”r d”rren.
002:003 L†ten ingen bedraga eder om vad s„tt det vara m†.  Ty f”rst m†ste
	avfallet hava skett och ˝Lagl”shetens m„nniska˝, f”rd„rvets man,
	hava tr„tt fram,
002:004 vedersakaren, som upph„ver sig ”ver allt vad gud heter, och allt
	som kallas heligt, s† att han tager sitt s„te i Guds tempel och
	f”regiver sig vara Gud.
002:005 Kommen I icke ih†g att jag sade eder detta, medan jag „nnu var
	hos eder?
002:006 Och I veten vad det „r som nu h†ller honom tillbaka, s† att han
	f”rst n„r hans tid „r inne kan tr„da fram.
002:007 Redan „r ju lagl”shetens hemlighet verksam; allenast m†ste den
	som „nnu h†ller tillbaka f”rst skaffas ur v„gen.
002:008 Sedan skall ˝den Lagl”se˝ tr„da fram, och honom skall d† Herren
	Jesus d”da med sin muns anda och tillintetg”ra genom sin
	tillkommelses uppenbarelse --
002:009 honom som efter Satans tillskyndelse kommer med l”gnens alla
	kraftg„rningar och tecken och under
002:010 och med or„ttf„rdighetens alla bedr„gliga konster, f”r att
	bedraga dem som g† f”rlorade, till straff d„rf”r att de icke
	g†vo k„rleken till sanningen rum, s† att de kunde bliva fr„lsta.
002:011 D„rf”r s„nder ock Gud ”ver dem villfarelsens makt, s† att de
	s„tta tro till l”gnen,
002:012 f”r att de skola bliva d”mda, alla dessa som icke hava satt tro
	till sanningen, utan funnit behag i or„ttf„rdigheten.
002:013 Men vi f”r v†r del „ro pliktiga att alltid tacka Gud f”r eder
	k„re br”der, I Herrens „lskade, d„rf”r att Gud fr†n begynnelsen
	har utvalt eder till fr„lsning, i helgelse i Anden och i tro p†
	sanningen.
002:014 H„rtill har han ock genom v†rt evangelium kallat eder, f”r att I
	skolen bliva delaktiga av v†r Herres, Jesu Kristi, h„rlighet.
002:015 St†n allts† fasta, k„re br”der, och h†llen eder vid de l„rdomar
	som I haven mottagit av oss, vare sig muntligen eller genom
	brev.

002:016 Och v†r Herre Jesus Kristus sj„lv och Gud, v†r Fader, som har
	„lskat oss och i n†d berett oss en evig hugnad och givit oss ett
	gott hopp,
002:017 han hugne edra hj„rtan, och styrke eder till allt vad gott „r,
	b†de i g„rning och i ord.
003:001 F”r ”vrigt, k„re br”der, bedjen f”r oss, att Herrens ord m† hava
	framg†ng och komma till „ra hos andra likasom hos eder,
003:002 s† ock att vi m† bliva fr„lsta ifr†n vanartiga och onda
	m„nniskor.  Ty tron „r icke var mans.
003:003 Men Herren „r trofast, och han skall styrka eder och bevara eder
	fr†n det onda.
003:004 Och vi hava den tillf”rsikten till eder i Herren, att I b†de nu
	g”ren och framgent skolen g”ra vad vi bjuda eder.
003:005 Ja, Herren styre edra hj„rtan till Guds k„rlek och Kristi
	st†ndaktighet.

003:006 Men vi bjuda eder, k„re br”der, i v†r Herres, Jesu Kristi, namn,
	att I dragen eder ifr†n var broder som f”r en oordentlig vandel
	och icke lever efter de l„rdomar han har mottagit av oss.
003:007 I veten ju sj„lva huru man b”r efterf”lja oss.  Ty vi f”rh”llo
	oss icke oordentligt bland eder,
003:008 ej heller †to vi n†gons br”d f”r intet; tv„rtom †to vi v†rt br”d
	under arbete och m”da, och vi str„vade natt och dag, f”r att
	icke bliva n†gon av eder till tunga.
003:009 Icke som om vi ej hade haft r„tt d„rtill, men vi ville l†ta eder
	i oss f† ett f”red”me, f”r att I skullen efterf”lja oss.
003:010 Redan n„r vi voro hos eder, g†vo vi ju eder det budet: om n†gon
	icke vill arbeta, s† skall han icke heller „ta.
003:011 Vi h”ra n„mligen att somliga bland eder f”ra en oordentlig vandel
	och icke arbeta, utan allenast syssla med s†dant som icke kommer
	dem vid.
003:012 S†dana m„nniskor bjuda och f”rmana vi i Herren Jesus Kristus,
	att de arbeta i stillhet, s† att de kunna „ta sitt eget br”d.
003:013 Och I, k„re br”der, m†n icke f”rtr”ttas att g”ra vad gott „r.
003:014 Men om n†gon icke lyder vad vi hava sagt i detta brev, s† m„rken
	ut f”r eder den mannen, och haven intet umg„nge med honom, p†
	det att han m† blygas.
003:015 H†llen honom dock icke f”r en ov„n, utan f”rmanen honom s†som en
	broder.

003:016 Men fridens Herre sj„lv give eder sin frid alltid och p† allt
	s„tt.  Herren vare med eder alla.

003:017 H„r skriver jag, Paulus, min h„lsning med egen hand.  Detta „r
	ett k„nnetecken i alla mina brev; s† skriver jag.
003:018 V†r Herres, Jesu Kristi, n†d vare med eder alla.



Book 54 F”rsta Timoteus (1 Tim.)


001:001 Paulus, Kristi Jesu apostel, f”rordnad av Gud, v†r Fr„lsare, och
	Kristus Jesus, v†rt hopp,
001:002 h„lsar Timoteus, sin sannskyldige son i tron.  N†d,
	barmh„rtighet och frid ifr†n Gud, Fadern, och Kristus Jesus, v†r
	Herre!

001:003 Jag bjuder dig, nu s†som n„r jag for †stad till Macedonien, att
	stanna kvar i Efesus och d„r f”rmana somliga att icke f”rkunna
	fr„mmande l„ror
001:004 eller akta p† fabler och sl„ktledningshistorier utan „nde, som
	ju snarare v†lla ordstrider „n fr„mja den Guds ordning som
	kommer till fullbordan i tron.
001:005 Och f”rmaningens „ndam†l „r k„rlek av ett rent hj„rta och av ett
	gott samvete och av en oskrymtad tro.
001:006 Fr†n dessa stycken hava somliga farit vilse och v„nt sin h†g
	till f†f„ngligt tal --
001:007 m„nniskor som vilja vara l„rare i lagen, fast„n de icke f”rst†
	ens vad de sj„lva tala, eller vad de ting „ro, som de med s†dan
	s„kerhet orda om.

001:008 Men vi veta att lagen „r god, om man n„mligen brukar den s†som
	lagen b”r brukas,
001:009 och om man f”rst†r detta, att lagen „r till icke f”r r„ttf„rdiga
	m„nniskor, utan f”r dem som trotsa lag och myndighet, f”r
	ogudaktiga och syndare, oheliga och oandliga m„nniskor,
	faderm”rdare och moderm”rdare, f”r mandr†pare,
001:010 f”r dem som ”va otukt och onaturlig v„llustsynd, f”r dem som „ro
	m„nniskos„ljare, l”gnare, menedare eller n†got annat som strider
	mot den sunda l„ran --
001:011 detta i enlighet med det evangelium om den salige Gudens
	h„rlighet, varmed jag har blivit betrodd.

001:012 V†r Herre Kristus Jesus, som har givit mig kraft, tackar jag f”r
	att han har tagit mig i sin tj„nst och funnit mig vara
	f”rtroende v„rd,
001:013 mig som f”rut var en h„dare och f”rf”ljare och v†ldsverkare.  Men
	barmh„rtighet vederfors mig, eftersom jag icke b„ttre visste,
	n„r jag i min otro handlade s†.
001:014 Och v†r Herres n†d blev s† mycket mer ”verfl”dande, med tron och
	k„rleken i Kristus Jesus.
001:015 Det „r ett fast ord och i allo v„rt att mottagas, att Kristus
	Jesus har kommit i v„rlden f”r att fr„lsa syndare, bland vilka
	jag „r den fr„mste.
001:016 Men att barmh„rtighet vederfors mig, det skedde just f”r att
	Kristus Jesus skulle fr„mst p† mig bevisa all sin l†ngmodighet,
	och l†ta mig bliva en f”rstlingsbild av dem som skulle komma att
	tro p† honom och s† vinna evigt liv.
001:017 Men evigheternas konung, den of”rg„nglige, osynlige, ende Guden,
	vare „ra och pris i evigheternas evigheter!  Amen.

001:018 Att s† f”rmana dem, det †l„gger jag dig, min son Timoteus, i
	enlighet med de profetord som en g†ng uttalades ”ver dig.  M† du
	i kraft av dem strida den goda striden,
001:019 rustad med tro och med ett gott samvete.  Detta hava nu
	visserligen somliga skjutit † sido, men de hava d„rigenom lidit
	skeppsbrott i tron.
001:020 Till dem h”ra Hymeneus och Alexander, vilka jag har ”verl„mnat
	†t Satan, f”r att de skola bliva s† tuktade, att de icke vidare
	sm„da.
002:001 S† uppmanar jag nu framf”r allt d„rtill att man m† bedja,
	†kalla, anropa och tacka Gud f”r alla m„nniskor,
002:002 f”r konungar och all ”verhet, s† att vi kunna f”ra ett lugnt och
	stilla liv, p† ett i allo fromt och v„rdigt s„tt.
002:003 S†dant „r gott och v„lbehagligt inf”r Gud, v†r Fr„lsare,
002:004 som vill att alla m„nniskor skola bliva fr„lsta och komma till
	kunskap om sanningen.
002:005 Ty en enda „r Gud, och en enda „r medlare emellan Gud och
	m„nniskor: en m„nniska, Kristus Jesus,
002:006 han som gav sig sj„lv till l”sen f”r alla, varom ock
	vittnesb”rdet skulle framb„ras, n„r tiden var inne.
002:007 Och sj„lv har jag blivit satt till att vara dess f”rkunnare och
	apostel -- det s„ger jag med sanning, jag ljuger icke -- ja,
	till att i tro och sanning vara en l„rare f”r hedningar.

002:008 Jag vill allts† att m„nnen allest„des skola f”rr„tta b”n, i det
	att de, fria ifr†n vrede och disputerande, upplyfta heliga
	h„nder.
002:009 Likaledes vill jag att kvinnorna skola upptr„da i h”visk dr„kt,
	att de blygsamt och tuktigt pryda sig, icke med h†rfl„tningar
	och guld eller p„rlor eller dyrbara kl„der,
002:010 utan med goda g„rningar, s†som det h”ves kvinnor som vilja
	r„knas f”r gudfruktiga.
002:011 Kvinnan b”r i stillhet l†ta sig undervisas och d„rvid helt
	underordna sig.
002:012 D„remot kan jag icke tillst„dja en kvinna att sj„lv upptr„da
	s†som l„rare, ej heller att r†da ”ver sin man; fastmer m† hon
	leva i stillhet.
002:013 Adam blev ju f”rst skapad och sedan Eva.
002:014 Och Adam blev icke bedragen, men kvinnan blev sv†rt bedragen och
	f”rleddes till ”vertr„delse.
002:015 Dock skall kvinnan, under det hon f”der sina barn, vinna
	fr„lsning, om hon f”rbliver i tro och k„rlek och helgelse, med
	ett tuktigt v„sende.
003:001 Det „r ett visst ord, att om n†gons h†g st†r till en
	f”rsamlingsf”rest†ndares „mbete, s† „r det en god verksamhet han
	†stundar.
003:002 En f”rsamlingsf”rest†ndare b”r d„rf”r vara of”rvitlig; han b”r
	vara en enda kvinnas man, nykter och tuktig, h”visk i sitt
	skick, g„stv„nlig, v„l skickad att undervisa,
003:003 icke begiven p† vin, icke v†ldsam, utan foglig, icke
	stridslysten, fri ifr†n penningbeg„r.
003:004 Han b”r v„l f”rest† sitt eget hus och h†lla sina barn i lydnad,
	med all v„rdighet;
003:005 ty huru skulle dem som icke vet att f”rest† sitt eget hus kunna
	sk”ta Guds f”rsamling?
003:006 Han b”r icke vara nyomv„nd, f”r att han icke skall f”rblindas av
	h”gmod och s† hemfalla under dj„vulens dom.
003:007 Han b”r ock hava gott vittnesb”rd om sig av dem som st† utanf”r,
	s† att han icke uts„ttes f”r sm„lek och faller i dj„vulens
	snara.

003:008 F”rsamlingstj„narna b”ra likaledes skicka sig v„rdigt, icke vara
	tvetaliga, icke ben„gna f”r mycket vindrickande, icke snikna
	efter slem vinning;
003:009 de b”ra „ga trons hemlighet i ett rent samvete.
003:010 Men ocks† dessa skola f”rst pr”vas; d„refter m† de, om de
	befinnas of”rvitliga, f† tj„na f”rsamlingen.
003:011 Žr det kvinnor, s† b”ra dessa likaledes skicka sig v„rdigt, icke
	g† omkring med f”rtal, men vara nyktra och trogna i allt.
003:012 En f”rsamlingstj„nare skall vara en enda kvinnas man; han skall
	h†lla god ordning p† sina barn och v„l f”rest† sitt hus.
003:013 Ty de som hava v„l sk”tt en f”rsamlingstj„nares syssla, de vinna
	en aktad st„llning och kunna i tron, den tro de hava i Kristus
	Jesus, upptr„da med mycken frimodighet.

003:014 Detta skriver jag till dig, fast„n jag hoppas att snart f† komma
	till dig.
003:015 Jag vill n„mligen, om jag likv„l skulle dr”ja, att du skall veta
	huru man b”r f”rh†lla sig i Guds hus, som ju „r den levande
	Gudens f”rsamling, sanningens st”djepelare och grundf„ste.
003:016 Och erk„nt stor „r gudaktighetens hemlighet:
	  ˝Han som blev uppenbarad i k”ttet,
	  r„ttf„rdigad i anden, sedd av „nglar,
	  predikad bland hedningarna,
	  trodd i v„rlden,
	  upptagen i h„rligheten.˝
004:001 Men Anden s„ger uttryckligen, att i kommande tider somliga skola
	avfalla fr†n tron och h†lla sig till villoandar och till onda
	andars l„ror.
004:002 S† skall ske genom l”gnpredikanters skrymteri, m„nniskors som i
	sina egna samveten „ro br„nnm„rkta s†som brottslingar,
004:003 och som f”rbjuda „ktenskap och vilja att man skall avh†lla sig
	fr†n allahanda mat, som Gud har skapat till att med tacks„gelse
	mottagas av dem som tro och hava l„rt k„nna sanningen.
004:004 Ty allt vad Gud har skapat „r gott, och intet „r f”rkastligt,
	n„r det mottages med tacks„gelse:
004:005 det bliver n„mligen helgat genom Guds ord och genom b”n.

004:006 Om du framl„gger detta f”r br”derna, s† bevisar du dig s†som en
	god Kristi Jesu tj„nare, d† du ju h„mtar din n„ring av trons och
	den goda l„rans ord, den l„ras som du troget har efterf”ljt.
004:007 Men de oandliga k„ringfablerna m† du visa ifr†n dig.  ™va dig i
	st„llet sj„lv i gudsfruktan.
004:008 Ty lekamlig ”vning gagnar till litet, men gudsfruktan gagnar
	till allt; den har med sig l”fte om liv, b†de f”r denna tiden
	och f”r den tillkommande.
004:009 Detta „r ett fast ord och i allo v„rt att mottagas.
004:010 Ja, d„rf”r arbeta och k„mpa vi, d† vi nu hava satt v†rt hopp
	till den levande Guden, honom som „r alla m„nniskors Fr„lsare,
	f”rst och fr„mst deras som tro.
004:011 S† skall du bjuda och undervisa.

004:012 L†t ingen f”rakta dig f”r din ungdoms skull; fastmer m† du f”r
	dem som tro bliva ett f”red”me i tal och i vandel, i k„rlek, i
	tro och i renhet.
004:013 Var nitisk i att f”rel„sa skriften och i att f”rmana och
	undervisa, till dess jag kommer.
004:014 F”rsumma icke att v†rda den n†deg†va som finnes i dig, och som
	gavs dig i kraft av profetord, under handp†l„ggning av de
	„ldste.
004:015 T„nk p† detta, lev i detta, s† att din f”rkovran bliver uppenbar
	f”r alla.
004:016 Hav akt p† dig sj„lv och p† din undervisning, och h†ll stadigt
	ut d„rmed; ty om du s† g”r, fr„lsar du b†de dig sj„lv och dem
	som h”ra dig.
005:001 En „ldre man m† du icke tillr„ttavisa med h†rda ord; du b”r tala
	till honom s†som till en fader.  Till yngre m„n m† du tala s†som
	till br”der,
005:002 till „ldre kvinnor s†som till m”drar, till yngre kvinnor s†som
	till systrar, i all renhet.

005:003 Žnkor m† du bevisa „ra, om de „ro r„tta, v„rnl”sa „nkor.
005:004 Men om en „nka har barn eller barnbarn, d† m† i f”rsta rummet
	dessa l„ra sig att med tillb”rlig v”rdnad taga sig an sina
	n„rmaste och s† †terg„lda sina f”r„ldrar vad de „ro dem
	skyldiga; ty s†dant „r v„lbehagligt inf”r Gud.
005:005 En r„tt, v„rnl”s „nka, som sitter ensam, hon har sitt hopp i Gud
	och h†ller ut i b”n och †kallan natt och dag.
005:006 Men en s†dan som allenast g”r sig goda dagar, hon „r d”d, fast„n
	hon lever.  --
005:007 F”reh†ll dem ocks† detta, s† att man icke f†r n†got att f”revita
	dem.
005:008 Men om n†gon icke drager f”rsorg om sina egna, f”rst och fr„mst
	om sina n„rmaste, s† har denne f”rnekat sin tro och „r v„rre „n
	en otrogen.

005:009 S†som ˝f”rsamlings„nka˝ m† ingen annan uppf”ras „n den som „r
	minst sextio †r gammal, och som har varit allenast en mans
	hustru,
005:010 en som har det vittnesb”rdet om sig, att hon har ”vat goda
	g„rningar, uppfostrat barn, givit h„rb„rge †t husvilla, tvagit
	heligas f”tter, underst”tt n”dlidande, korteligen, beflitat sig
	om allt gott verk.
005:011 Unga „nkor skall du d„remot icke antaga.  Ty n„r de hava njutit
	nog av Kristus, vilja de †ter gifta sig;
005:012 och de „ro d† hemfallna †t dom, eftersom de hava brutit sin
	f”rsta tro.
005:013 D„rtill l„ra de sig ock att vara l„ttjefulla, i det att de l”pa
	omkring i husen; ja, icke allenast att vara l„ttjefulla, utan
	ock att vara skvalleraktiga och att syssla med s†dant som icke
	kommer dem vid, allt medan de tala vad otillb”rligt „r.
005:014 D„rf”r vill jag att unga „nkor gifta sig, f”da barn, f”rest† var
	och en sitt hus och icke giva n†gon motst†ndare anledning att
	sm„da.
005:015 Redan hava ju n†gra vikit av och f”ljt efter Satan.
005:016 Om n†gon troende, vare sig man eller kvinna, har „nkor att s”rja
	f”r, d† m† han underst”dja dem utan att f”rsamlingen betungas,
	f”r att denna s† m† kunna underst”dja r„tta, v„rnl”sa „nkor.

005:017 S†dana „ldste som „ro goda f”rsamlingsf”rest†ndare m† aktas
	dubbel heder v„rda, f”rst och fr„mst de som arbeta med
	predikande och undervisning.
005:018 Skriften s„ger ju: ˝Du skall icke binda munnen till p† oxen som
	tr”skar˝, s† ock: ˝Arbetaren „r v„rd sin l”n.˝  --
005:019 Upptag intet klagom†l mot n†gon av de „ldste, om det icke
	styrkes av tv† eller tre vittnen.
005:020 Men beg†r n†gon en synd, s† skall du inf”r alla f”reh†lla honom
	den, s† att ocks† de andra k„nna fruktan.

005:021 Jag uppmanar dig allvarligt inf”r Gud och Kristus Jesus och de
	utvalda „nglarna att iakttaga detta, utan n†gon f”rutfattad
	mening och utan att i n†got stycke f”rfara partiskt.
005:022 F”rhasta dig icke med handp†l„ggning, och g”r dig icke delaktig
	i en annans synder.  Bevara dig sj„lv ren.

005:023 Drick nu icke l„ngre allenast vatten, utan bruka n†got litet vin
	f”r din mages skull, eftersom du s† ofta lider av svaghet.

005:024 Somliga m„nniskors synder ligga i ”ppen dag och komma i f”rv„g
	fram till dom; andras †ter komma f”rst efter†t fram.
005:025 Sammalunda pl„ga ock goda g„rningar ligga i ”ppen dag; och n„r
	s† icke „r, kunna de „nd† icke bliva f”rdolda.
006:001 De som „ro tr„lar och tj„na under andra m† akta sina herrar all
	heder v„rda, s† att Guds namn och l„ran icke bliva sm„dade.
006:002 Men de som hava troende herrar m† icke, d„rf”r att de „ro deras
	br”der, akta dem mindre; fastmer m† de tj„na dem s† mycket
	villigare, just d„rf”r att de „ro troende och k„ra br”der, dessa
	som vinnl„gga sig om att g”ra vad gott „r.  S† skall du
	undervisa och f”rmana.

006:003 Om n†gon f”rkunnar fr„mmande l„ror och icke h†ller sig till
	sunda ord -- v†r Herres, Jesu Kristi, ord -- och till den l„ra
	som h”r gudsfruktan till,
006:004 d† „r han f”rblindad av h”gmod, och detta fast„n han intet
	f”rst†r, utan „r s†som fr†n vettet i sitt beg„r efter
	disputerande och ordstrider, vilka v†lla avund, kiv, sm„delser,
	ondskefulla misstankar
006:005 och st„ndiga tvister mellan m„nniskor som „ro f”rd„rvade i sitt
	sinne och hava tappat bort sanningen, m„nniskor som mena att
	gudsfruktan „r ett medel till vinning.
006:006 Ja, gudsfruktan i f”rening med f”rn”jsamhet „r verkligen en stor
	vinning.
006:007 Vi hava ju icke f”rt n†got med oss till v„rlden, just d„rf”r att
	vi icke kunna f”ra n†got med oss ut d„rifr†n.
006:008 Hava vi f”da och kl„der, s† m† vi l†ta oss n”ja d„rmed.
006:009 Men de som vilja bliva rika, de r†ka in i frestelser och snaror
	och hemfalla †t m†nga d†raktiga och skadliga beg„relser, som
	s„nka m„nniskorna ned i f”rd„rv och underg†ng.
006:010 Ty penningbeg„ret „r en rot till allt ont; och somliga hava
	l†tit sig s† drivas d„rav, att de hava villats bort ifr†n tron
	och d„rigenom tillskyndat sig sj„lva m†nga kval.

006:011 Men fly s†dant, du gudsm„nniska, och far efter r„ttf„rdighet,
	gudsfruktan, tro, k„rlek, st†ndaktighet, saktmod.
006:012 K„mpa trons goda kamp, s”k att vinna det eviga livet, vartill du
	har blivit kallad, du som ock inf”r m†nga vittnen har avlagt den
	goda bek„nnelsen.
006:013 Inf”r Gud, som giver liv †t allt, och inf”r Kristus Jesus, som
	under Pontius Pilatus vittnade med den goda bek„nnelsen, manar
	jag dig
006:014 att, sj„lv utan fl„ck och tadel, h†lla vad jag har bjudit,
	intill v†r Herres, Jesu Kristi, uppenbarelse,
006:015 vilken den salige, ende h„rskaren skall l†ta oss se, n„r tiden
	„r inne, han som „r konungarnas konung och herrarnas herre,
006:016 han som allena har od”dlighet och bor i ett ljus dit ingen kan
	komma, han som ingen m„nniska har sett eller kan se.  Honom vare
	„ra och evigt v„lde!  Amen.

006:017 Bjud dem som „ro rika i den tids†lder som nu „r att icke
	h”gmodas, och att icke s„tta sitt hopp till ovissa rikedomar,
	utan till Gud, som rikligen giver oss allt till att njuta d„rav;
006:018 bjud dem att g”ra gott, att vara rika p† goda g„rningar, att
	vara givmilda och g„rna dela med sig.
006:019 M† de s† l„gga av †t sig skatter som kunna bliva en god grundval
	f”r det tillkommande, s† att de vinna det verkliga livet.

006:020 O Timoteus, bevara vad som har blivit dig betrott; och v„nd dig
	bort ifr†n de oandliga, tomma ord och gens„gelser som komma fr†n
	den falskeligen s† kallade ˝kunskapen˝,
006:021 vilken n†gra f”regiva sig „ga, varf”r de ock hava farit vilse i
	fr†ga om tron.  N†d vare med eder.



Book 55 Andra Timoteus (2 Tim.)


001:001 Paulus, genom Guds vilja Kristi Jesu apostel -- s„nd enligt det
	l”fte som gavs oss om liv, livet i Kristus Jesus --
001:002 h„lsar Timoteus, sin „lskade son.  N†d, barmh„rtighet och frid
	ifr†n Gud, Fadern, och Kristus Jesus, v†r Herre!

001:003 Jag tackar Gud, som jag i likhet med mina f”rf„der tj„nar, och
	det med rent samvete, s†som jag ock oavl†tligen har dig i †tanke
	i mina b”ner, b†de natt och dag.
001:004 Och n„r jag kommer ih†g dina t†rar, l„ngtar jag efter att se
	dig, f”r att s† bliva uppfylld av gl„dje,
001:005 d† jag erinras om din oskrymtade tro, samma tro som f”rut bodde
	i din mormoder Lois och din moder Eunice, och som nu -- d„rom „r
	jag f”rvissad -- j„mv„l bor i dig.

001:006 F”rdenskull p†minner jag dig att du m† uppliva den n†deg†va fr†n
	Gud, som i f”ljd av min handp†l„ggning finnes i dig.
001:007 Ty Gud har icke givit oss en f”rsagdbetens ande, utan en
	kraftens och k„rlekens och tuktighetens ande.
001:008 Blygs d„rf”r icke f”r vittnesb”rdet om v†r Herre, ej heller f”r
	mig, hans f†nge, utan b„r ocks† du ditt lidande f”r evangelium,
	genom den kraft som Gud giver,
001:009 han som har fr„lst oss och kallat oss med en helig kallelse,
	icke p† grund av v†ra g„rningar, utan efter sitt eget r†dslut
	och sin n†d, den n†d som redan f”r ev„rdliga tider sedan gavs
	oss i Kristus Jesus,
001:010 men som nu har blivit uppenbar genom v†r Fr„lsares, Kristi Jesu,
	uppenbarelse.  Ty han har gjort d”dens makt om intet och f”rt liv
	och of”rg„nglighet fram i ljuset genom evangelium,
001:011 till vars f”rkunnare och apostel och l„rare jag har blivit satt.
001:012 F”rdenskull lider jag ocks† detta, men jag blyges dock icke
	d„rf”r.  Ty jag vet p† vem jag tror, och jag „r viss om att han
	„r m„ktig att f”r ˝den dagen˝ bevara vad som har blivit mig
	betrott.
001:013 S†som f”rebild i fr†ga om sunda ord m† du, i tron och k„rleken i
	Kristus Jesus, hava de ord som du har h”rt av mig.
001:014 Bevara genom den helige Ande, vilken bor i oss, det goda som har
	blivit dig betrott.

001:015 Det vet du, att alla i provinsen Asien hava v„nt sig ifr†n mig,
	bland dem ocks† Fygelus och Hermogenes.
001:016 M† Herren visa barmh„rtighet mot Onesiforus' hus, eftersom han
	ofta var mig till vederkvickelse och icke blygdes f”r mina
	kedjor;
001:017 fastmer, n„r han kom till Rom, s”kte han efter mig med all iver,
	till dess han fann mig.
001:018 Ja, Herren give att han m† finna barmh„rtighet hos Herren p†
	˝den dagen˝.  Till huru stor tj„nst han var i Efesus, det vet du
	sj„lv b„st.

002:001 S† bliv nu du, min son, allt starkare i den n†d som „r i Kristus
	Jesus.
002:002 Och vad du har h”rt av mig och f†tt betygat av m†nga vittnen,
	det m† du betro †t m„n som „ro f”rtroende v„rda, och som kunna
	bliva skickliga att i sin ordning undervisa andra.

002:003 B„r ock du ditt lidande s†som en god Kristi Jesu stridsman.
002:004 Ingen som tj„nar i krig l†ter sig insn„rjas i n„ringsomsorger,
	ty han vill vara den till behag, som har tagit honom i sin sold.
002:005 Likas†, om n†gon deltager i en t„vlingskamp, s† vinner han icke
	segerkransen, ifall han icke k„mpar efter stadgad ordning.
002:006 Źkermannen, han som g”r arbetet, b”r fr„mst av alla f† njuta av
	frukten.
002:007 Fatta r„tt vad jag s„ger; Herren skall giva dig f”rst†nd i allt.
002:008 T„nk p† Jesus Kristus, som „r uppst†nden fr†n de d”da, av Davids
	s„d, enligt det evangelium som jag f”rkunnar,
002:009 och i vars tj„nst jag j„mv„l utst†r lidande, ja, till och med
	m†ste b„ra bojor s†som en og„rningsman.  Men Guds ord b„r icke
	bojor.
002:010 D„rf”r uth„rdar jag st†ndaktigt allting f”r de utvaldas skull,
	p† det att ocks† de m† vinna fr„lsningen i Kristus Jesus och
	d„rmed evig h„rlighet.
002:011 Detta „r ett fast ord; ty hava vi d”tt med honom, s† skola vi
	ock leva med honom;
002:012 „ro vi st†ndaktiga, s† skola vi ock f† regera med honom Men
	f”rneka vi honom, s† skall ock han f”rneka oss;
002:013 „ro vi trol”sa, s† st†r han troget fast vid sitt ord Ty han kan
	icke f”rneka sig sj„lv.

002:014 P†minn dem om detta, och uppmana dem allvarligt inf”r Gud att
	icke befatta sig med ordstrider; ty s†dana gagna till intet,
	utan „ro allenast till f”rd„rv f”r dem som h”ra d„rp†.
002:015 Str„va med all flit efter att sj„lv kunna tr„da fram inf”r Gud
	s†som en som h†ller provet, en arbetare som icke beh”ver blygas,
	utan r„tt f”rvaltar sanningens ord.
002:016 Men undfly oandligt och tomt prat.  Ty de som befatta sig med
	s†dant komma att g† allt l„ngre i ogudaktighet,
002:017 och deras tal skall fr„ta omkring sig s†som ett kr„fts†r.  Av det
	slaget „ro Hymeneus och Filetus;
002:018 ty n„r dessa s„ga att uppst†ndelsen redan har skett, hava de
	farit vilse fr†n sanningen, och de f”rv„nda s† tron hos somliga.
002:019 Dock, Guds fasta grundval f”rbliver best†ndande och har ett
	insegel med dessa ord: ˝Herren k„nner de sina˝, och: ˝Var och en
	som †kallar Herrens namn, han v„nde sig bort ifr†n
	or„ttf„rdighet.˝

002:020 Men i ett stort hus finnas k„rl icke allenast av guld och
	silver, utan ock av tr„ och lera; och somliga „ro till hedersamt
	bruk, andra till mindre hedersamt.
002:021 Om nu n†gon h†ller sig ren och obesmittad av s†dant folk, d†
	bliver han ett k„rl till hedersamt bruk, helgat, gagneligt f”r
	sin herre, tj„nligt till allt vad gott „r.

002:022 Fly ungdomens onda beg„relser, och far efter r„ttf„rdighet, tro
	och k„rlek, och frid med dem som av rent hj„rta †kalla Herren.
002:023 Men undvik d†raktiga och barnsliga tvistefr†gor; du vet ju att
	de f”da av sig strider.
002:024 Och en Herrens tj„nare b”r icke strida, utan vara mild mot alla,
	v„l skickad att undervisa, t†lig n„r han f†r lida.
002:025 Han b”r med saktmod tillr„ttavisa de motsp„nstiga, i hopp att
	Gud till „ventyrs skall f”rl„na dem b„ttring, s† att de komma
	till kunskap om sanningen,
002:026 och i hopp att de s† skola bliva nyktra och d„rigenom befrias ur
	dj„vulens snara; ty av honom „ro de f†ngade, s† att de g”ra hans
	vilja
003:001 Men det m† du veta, att i de yttersta dagarna sv†ra tider skola
	komma.
003:002 Ty m„nniskorna skola d† vara sj„lviska, penningk„ra, stortaliga,
	”vermodiga, sm„delystna, olydiga mot sina f”r„ldrar, otacksamma,
	gudl”sa,
003:003 k„rleksl”sa mot sina n„rmaste, trol”sa, begivna p† f”rtal,
	om†ttliga, tygell”sa, fientliga mot det goda,
003:004 f”rr„diska, besinningsl”sa, f”rblindade av h”gmod; de skola
	„lska v„llust mer „n Gud,
003:005 de skola hava ett sken av gudsfruktan, men skola icke vilja veta
	av dess kraft.

	V„nd dig bort ifr†n s†dana.
003:006 Ty till dem h”ra de m„n som inn„stla sig i husen och f†nga svaga
	kvinnor, som „ro tyngda av synder och drivas av allahanda
	beg„relser,
003:007 kvinnor som alltj„mt h†lla p† med att l„ra, men aldrig kunna
	komma till kunskap om sanningen.
003:008 Och s†som Jannes och Jambres stodo emot Moses, s† st† dessa m„n
	emot sanningen; de „ro m„nniskor som „ro f”rd„rvade i sitt sinne
	och icke h†lla provet i fr†ga om tron.
003:009 Men de skola icke tillst„djas att g† l„ngre, ty deras galenskap
	skall bliva uppenbar f”r alla, s†som det skedde med de m„nnens.

003:010 Du †ter har blivit min efterf”ljare l„ra, i vandel, i
	str„vanden, i tro, t†lamod, i k„rlek, i st†ndaktighet,
003:011 under f”rf”ljelser och lidanden, s†dana som drabbade mig i
	Antiokia, Ikonium och Lystra.  Ja, s†dana f”rf”ljelser har jag
	f†tt utst†, men ur alla har Herren fr„lst mig.
003:012 S† skola ock alla de, som vilja leva gudfruktigt i Kristus
	Jesus, f† lida f”rf”ljelse.
003:013 Men onda m„nniskor och bedragare skola g† allt l„ngre i ondska;
	de skola f”rvilla andra och sj„lva bliva f”rvillade.

003:014 Men f”rbliv du vid det som du har l„rt, och som du har f†tt
	visshet om.  Du vet ju av vilka du har l„rt det,
003:015 och du k„nner fr†n barndomen de heliga skrifter som kunna giva
	dig vishet, s† att du bliver fr„lst genom den tro du har i
	Kristus Jesus.
003:016 All skrift som „r ingiven av Gud „r ock nyttig till
	undervisning, till bestraffning, till uppr„ttelse, till fostran
	i r„ttf„rdighet,
003:017 s† att en gudsm„nniska kan bliva fullt f„rdig, v„l skickad till
	allt gott verk.
004:001 Jag uppmanar dig allvarligt inf”r Gud och Kristus Jesus, inf”r
	honom som skall d”ma levande och d”da, jag uppmanar dig vid hans
	tillkommelse och hans rike:
004:002 Predika ordet, tr„d upp i tid och otid, bestraffa tillr„ttavisa,
	f”rmana med allt t†lamod och med undervisning i alla stycken.
004:003 Ty den tid kommer, d† de icke l„ngre skola f”rdraga den sunda
	l„ran, utan efter sina egna beg„relser skola samla †t sig l„rare
	hoptals, alltefter som det kliar dem i ”ronen,
004:004 en tid d† de skola v„nda sina ”ron fr†n sanningen, och i st„llet
	v„nda sig till fabler.

004:005 Men du, var nykter i allting, b„r ditt lidande, utf”r en
	evangelists verk, fullg”r i allo vad som tillh”r ditt „mbete.
004:006 Ty sj„lv „r jag nu p† v„g att offras, och tiden „r inne, d† jag
	skall bryta upp.
004:007 Jag har k„mpat den goda kampen, jag har fullbordat mitt lopp,
	jag har bevarat tron.
004:008 Nu ligger r„ttf„rdighetens segerkrans tillreds †t mig, och
	Herren, den r„ttf„rdige domaren, skall giva den †t mig p† ˝den
	dagen˝, och icke †t mig allenast, utan †t alla som hava
	„lskat hans tillkommelse.

004:009 L†t dig angel„get vara att snart komma till mig.
004:010 Ty av k„rlek till denna tids†lders v„sende har Demas ”vergivit
	mig och har begivit sig till Tessalonika; Krescens har begivit
	sig till Galatien och Titus till Dalmatien.
004:011 Lukas „r den ende som „r kvar hos mig.

	Tag Markus med dig hit; ty han kan i mycket vara mig till gagn
	och tj„na mig.
004:012 Tykikus har jag s„nt till Efesus.

004:013 N„r du kommer, s† hav med dig den mantel som jag l„mnade kvar
	hos Karpus i Troas, s† ock b”ckerna, f”rst och fr„mst
	pergamentskrifterna.

004:014 Alexander, smeden, har gjort mig mycket ont; Herren kommer att
	vederg„lla honom efter hans g„rningar.
004:015 Ocks† du m† taga dig till vara f”r honom, ty han har h„ftigt
	tr„tt upp emot det som vi hava talat.

004:016 Vid mitt f”rsta f”rsvar inf”r r„tta kom ingen mig till hj„lp,
	utan alla ”verg†vo mig; m† det icke bliva dem tillr„knat.
004:017 Men Herren stod mig bi och gav mig kraft, f”r att genom mig
	ordet ”verallt skulle bliva predikat, s† att alla hedningar
	finge h”ra det; och s† blev jag r„ddad ur lejonets gap.
004:018 Ja, Herren skall r„dda mig fr†n alla ondskans tilltag och fr„lsa
	mig till sitt himmelska rike.  Honom tillh”r „ran i evigheternas
	evigheter.  Amen.

004:019 H„lsa Priska och Akvila, s† ock Onesiforus' hus.
004:020 Erastus stannade kvar i Korint, men Trofimus l„mnade jag sjuk
	efter mig i Miletus.

004:021 L†t dig angel„get vara att komma hit f”re vintern.

	Eubulus och Pudens och Linus och Klaudia och alla br”derna h„lsa
	dig.

004:022 Herren vare med din ande.  N†d vare med eder.



Book 56 Titus


001:001 Paulus, Guds tj„nare och Jesu Kristi apostel, s„nd att verka f”r
	Guds utvaldas tro och f”r kunskapen om den sanning som h”r
	gudsfruktan till,
001:002 s„nd, d„rf”r att det finnes ett hopp om evigt liv -- ty evigt
	liv har Gud, som icke kan ljuga, f”r ev„rdliga tider sedan
	utlovat,
001:003 och n„r tiden var inne, uppenbarade han sitt ord i den predikan
	varmed jag genom Guds, v†r Fr„lsares, befallning blev betrodd --
001:004 jag, Paulus, h„lsar Titus, min sannskyldige son p† grund av
	gemensam tro.  N†d och frid ifr†n Gud, Fadern, och Kristus Jesus,
	v†r Fr„lsare!

001:005 N„r jag l„mnade dig kvar p† Kreta, var det f”r att du skulle
	ordna vad som „nnu †terstod att ordna, och f”r att du, p† det
	s„tt som jag har †lagt dig, skulle i var s„rskild stad tills„tta
	„ldste,
001:006 varhelst n†gon of”rvitlig man funnes, en enda kvinnas man, en
	som hade troende barn, vilka icke vore i vanrykte f”r oskickligt
	leverne eller vore uppstudsiga.
001:007 Ty en f”rsamlingsf”rest†ndare b”r vara of”rvitlig, s†som det
	h”ves en Guds f”rvaltare, icke sj„lvgod, icke snar till vrede,
	icke begiven p† vin, icke v†ldsam, icke sniken efter slem
	vinning.
001:008 Han b”r fastmer vara g„stv„nlig, nit„lska f”r vad gott „r, leva
	tuktigt, r„ttf„rdigt, heligt och †terh†llsamt;
001:009 han b”r h†lla sig stadigt vid det fasta ordet, s†som han har
	f†tt l„ra det, s† att han „r m„ktig b†de att f”rmana medelst den
	sunda l„ran och att vederl„gga dem som s„ga emot.

001:010 Ty m†nga finnas som icke vilja veta av n†gon myndighet, m†nga
	som f”ra f†f„ngligt tal och bedraga m„nniskors sinnen; s† g”ra i
	synnerhet de omskurna.
001:011 P† s†dana b”r man tysta munnen, ty de f”rvilla hela hus genom
	att f”r slem vinnings skull f”rkunna otillb”rliga l„ror.
001:012 En av dem, en profet av deras eget folk, har sagt: ˝Kreterna,
	l”gnare j„mt, „ro odjur, glupska och lata.˝
001:013 Och det vittnesb”rdet „r sant.  Du skall d„rf”r str„ngt
	tillr„ttavisa dem, s† att de bliva sunda i tron
001:014 och icke akta p† judiska fabler och vad som p†bjudes av
	m„nniskor som v„nda sig fr†n sanningen.
001:015 Allt „r rent f”r dem som „ro rena; men f”r de orena och otrogna
	„r intet rent, utan hos dem „ro b†de f”rst†nd och samvete
	orenade.
001:016 De s„ga sig k„nna Gud, men med sina g„rningar f”rneka de det; ty
	de „ro vederstyggliga och oh”rsamma m„nniskor, odugliga till
	allt gott verk.
002:001 Du †ter m† tala vad som „r den sunda l„ran v„rdigt.
002:002 F”rmana de „ldre m„nnen att vara nyktra, att skicka sig v„rdigt
	och tuktigt, att vara sunda i tro, i k„rlek, i st†ndaktighet.
002:003 F”rmana likaledes de „ldre kvinnorna att skicka sig s†som det
	h”ves heliga kvinnor, att icke g† omkring med f”rtal, icke vara
	tr„lar under beg„ret efter vin, utan l„ra andra vad gott „r, f”r
	att fostra dem till tuktighet.
002:004 F”rmana de yngre kvinnorna att „lska sina m„n och sina barn,
002:005 att f”ra en tuktig och ren vandel, att vara goda husm”drar och
	att underordna sig sina m„n, s† att Guds ord icke bliver sm„dat.
002:006 F”rmana likaledes de yngre m„nnen att skicka sig tuktigt.
002:007 Bliv dem i allo ett f”red”me i goda g„rningar, och l†t dem i din
	undervisning finna of”rfalskad renhet och v„rdighet,
002:008 med sunt, ostraffligt tal, s† att den som st†r oss emot m†ste
	blygas, d† han nu icke har n†got ont att s„ga om oss.
002:009 F”rmana tj„narna att i allt underordna sig sina herrar, att
	skicka sig dem till behag och icke vara gensvariga,
002:010 att icke beg† n†gon o„rlighet, utan p† allt s„tt visa dem redbar
	trohet, s† att de i alla stycken bliva en prydnad f”r Guds, v†r
	Fr„lsares, l„ra.

002:011 Ty Guds n†d har uppenbarats till fr„lsning f”r alla m„nniskor;
002:012 den fostrar oss till att avs„ga oss all ogudaktighet och alla
	v„rldsliga beg„relser, och till att leva tuktigt och r„ttf„rdigt
	och gudfruktigt i den tids†lder som nu „r,
002:013 medan vi v„nta p† v†rt saliga hopps fullbordan och p† den store
	Gudens och v†r Fr„lsares, Kristi Jesu, h„rlighets uppenbarelse
	--
002:014 hans som har utgivit sig sj„lv f”r oss, till att f”rlossa oss
	fr†n all or„ttf„rdighet, och till att rena †t sig ett
	egendomsfolk, som beflitar sig om att g”ra vad gott „r.
002:015 S† skall du tala; och du skall f”rmana och tillr„ttavisa dem med
	all myndighet.  L†t ingen f”rakta dig.
003:001 L„gg dem p† minnet att de b”ra vara underd†niga ”verheten, dem
	som hava myndighet, att de b”ra visa lydnad och vara redo till
	allt gott verk,
003:002 att de icke m† sm„da n†gon, icke vara stridslystna, utan vara
	fogliga, och att de i allt skola visa sig saktmodiga mot alla
	m„nniskor.
003:003 Vi voro ju sj„lva f”rut of”rst†ndiga, oh”rsamma och
	vilsefarande, vi voro tr„lar under allahanda beg„relser och
	lustar, vi levde i ondska och avund, vi voro v„rda att avskys,
	och vi hatade varandra.
003:004 Men n„r Guds, v†r Fr„lsares, godhet och k„rlek till m„nniskorna
	uppenbarades,
003:005 d† fr„lste han oss, icke p† grund av r„ttf„rdighetsg„rningar som
	vi hade gjort, utan efter sin barmh„rtighet, genom ett bad till
	ny f”delse och f”rnyelse i helig ande,
003:006 som han rikligen utg”t ”ver oss genom Jesus Kristus, v†r
	Fr„lsare,
003:007 f”r att vi, r„ttf„rdiggjorda genom hans n†d, skulle, s†som v†rt
	hopp „r, f† evigt liv till arvedel.

003:008 Detta „r ett fast ord, och jag vill att du med kraft vittnar
	h„rom, f”r att de som s„tta tro till Gud m† beflita sig om att
	r„tt ut”va goda g„rningar.  S†dant „r gott och gagneligt f”r
	m„nniskorna.
003:009 Men d†raktiga tvistefr†gor och sl„ktledningshistorier m† du
	undfly, s† ock tr„tor och strider om lagen; ty s†dant „r
	gagnl”st och f†f„ngligt.
003:010 En man som kommer partis”ndring †stad m† du visa ifr†n dig,
	sedan du en eller tv† g†nger har f”rmanat honom;
003:011 ty du vet att en s†dan „r f”rv„nd och beg†r synd, ja, han har
	sj„lv f„llt domen ”ver sig.

003:012 N„r jag framdeles s„nder Artemas eller Tykikus till dig, l†t dig
	d† angel„get vara att komma till mig i Nikopolis, ty jag har
	beslutit att stanna d„r ”ver vintern.
003:013 Senas, den lagkloke, och Apollos m† du med all omsorg utrusta
	f”r deras resa, s† att intet fattas dem.
003:014 Och m† j„mv„l v†ra br”der, f”r att icke bliva utan frukt, l„ra
	sig att r„tt ut”va goda g„rningar, d„r hj„lp „r av n”den.
003:015 Alla som „ro h„r hos mig h„lsa dig.  H„lsa dem som „lska oss i
	tron.  N†d vare med eder alla.



Book 57 Filemon


001:001 Paulus, Kristi Jesu f†nge, och brodern Timoteus h„lsa Filemon,
	v†r „lskade broder och medarbetare,
001:002 och Appfia, v†r syster, och Arkippus, v†r medk„mpe, och den
	f”rsamling som kommer tillhopa i ditt hus.
001:003 N†d vare med eder och frid ifr†n Gud, v†r Fader, och Herren
	Jesus Kristus.

001:004 Jag tackar min Gud alltid, n„r jag t„nker p† dig i mina b”ner,
001:005 ty jag har h”rt om den k„rlek och den tro som du har till Herren
	Jesus, och som du bevisar mot alla de heliga.
001:006 Och min b”n „r att den tro du har gemensam med oss m† visa sig
	verksam, i det att du fullt inser huru mycket gott vi hava i
	Kristus.
001:007 Ty jag har f†tt mycken gl„dje och hugnad av den k„rlek varmed
	du, min broder, har vederkvickt de heligas hj„rtan.

001:008 D„rf”r, fast„n jag med mycken frimodighet i Kristus kunde
	befalla dig att g”ra vad du nu b”r g”ra,
001:009 beder jag dig dock hellre d„rom f”r k„rlekens skull -- jag,
	s†dan jag nu „r, den gamle Paulus, han som d„rtill nu „r en
	Kristi Jesu f†nge;
001:010 ja, jag beder dig f”r min son, den som jag har f”tt i min
	f†ngenskap, f”r Onesimus,
001:011 som f”rut var ingalunda var dig till ˝till gagn˝, men som nu „r
	b†de dig och mig till stort gagn.

001:012 Denne s„nder jag h„r tillbaka till dig; och n„r jag s† g”r, „r
	det s†som s„nde jag †stad mitt eget hj„rta.
001:013 Jag hade v„l sj„lv velat beh†lla honom hos mig, s† att han †
	dina v„gnar kunde hava betj„nat mig i den f†ngenskap som jag
	utst†r f”r evangelii skull.
001:014 Men utan ditt samtycke ville jag intet g”ra, ty det goda du
	gjorde skulle ju icke ske s†som av tv†ng, utan g”ras av fri
	vilja.
001:015 N„r han f”r en liten tid blev skild fr†n dig, skedde detta till
	„ventyrs just f”r att du skulle f† honom igen f”r alltid,
001:016 nu icke l„ngre s†som en tr„l, utan s†som n†got vida mer „n en
	tr„l: s†som en „lskad broder.  Detta „r han redan f”r mig i
	h”gsta m†tto; huru mycket mer d† f”r dig, han, din broder b†de
	efter k”ttet och i Herren!

001:017 Om du allts† h†ller mig f”r din medbroder, s† tag emot honom
	s†som du skulle taga emot mig sj„lv.
001:018 Har han gjort dig n†gon or„tt, eller „r han dig n†got skyldig,
	s† f”r upp det p† min r„kning.
001:019 Jag, Paulus, skriver h„r med egen hand: ˝Jag skall sj„lv betala
	det.˝  Jag skulle ocks† kunna s„ga: ˝F”r upp det p† din r„kning.˝
	Ty du har ju en „nnu st”rre skuld till mig, n„mligen -- dig
	sj„lv.

001:020 Ja, min broder, m†tte jag ˝f† gagn˝ av dig i Herren!  Vederkvick
	mitt hj„rta i Kristus.

001:021 Det „r d„rf”r att jag „r viss om din lydaktighet som jag har
	skrivit detta till dig.  Och jag vet att du kommer att g”ra „nnu
	mer „n jag beg„r.

001:022 Och s† till„gger jag: bered dig p† att giva mig h„rb„rge.  Jag
	hoppas n„mligen att jag genom edra b”ner skall bliva sk„nkt †t
	eder.

001:023 Epafras, min medf†nge i Kristus Jesus, h„lsar dig;
001:024 s† g”ra ock Markus, Aristarkus, Demas och Lukas, mina
	medarbetare.

001:025 Herrens, Jesu Kristi, n†d vare med eder ande.



Book 58 Hebr‚erna


001:001 Sedan Gud fordom m†nga g†nger och p† m†nga s„tt hade talat till
	f„derna genom profeterna,
001:002 har han nu, p† det yttersta av denna tid, talat till oss genom
	sin Son, som han har insatt till arvinge av allt, genom vilken
	han ock har skapat v„rlden.
001:003 Och eftersom denne „r hans h„rlighets †tersken och hans v„sens
	avbild och genom sin makts ord b„r allt, har han -- sedan han
	hade utf”rt en rening fr†n synderna -- satt sig p† Majest„tets
	h”gra sida i h”jden.
001:004 Och han har blivit s† mycket st”rre „n „nglarna som det namn han
	har „rvt „r f”rmer „n deras.
001:005 Ty till vilken av „nglarna har han n†gonsin sagt: ˝Du „r min
	Son, jag har i dag f”tt dig˝?  eller: ˝Jag skall vara hans
	Fader, och han skall vara min Son˝?
001:006 Likas† s„ger han, med tanke p† den tid d† han †ter skall l†ta
	den f”rstf”dde intr„da i v„rlden: ˝Och alla Guds „nglar skola
	tillbedja honom.˝
001:007 Och medan han om „nglarna s„ger: ˝Han g”r sina „nglar till
	vindar och sina tj„nare till eldsl†gor˝,
001:008 s„ger han om Sonen: ˝Gud, din tron f”rbliver alltid och
	evinnerligen, och r„ttvisans spira „r ditt rikes spira.
001:009 Du har „lskat r„ttf„rdighet och hatat or„ttf„rdighet; d„rf”r, o
	Gud, har din Gud smort dig med gl„djens olja mer „n dina
	medbr”der˝;
001:010 s† ock: ˝Du, Herre, lade i begynnelsen jordens grund, och
	himlarna „ro dina h„nders verk;
001:011 de skola f”rg†s, men du f”rbliver; de skola alla n”tas ut s†som
	en kl„dnad,
001:012 och s†som en mantel skall du hoprulla dem; s†som en kl„dnad
	skola de ock bytas om.  Men du „r densamme, och dina †r skola
	icke hava n†gon „nde.˝
001:013 Och till vilken av „nglarna har han n†gonsin sagt: ˝S„tt dig p†
	min h”gra sida, till dess jag har lagt dina fiender dig till en
	fotapall˝?
001:014 Žro de icke allasammans tj„nsteandar, som s„ndas ut till tj„nst
	f”r deras skull som skola f† fr„lsning till arvedel?
002:001 D„rf”r b”ra vi s† mycket mer akta p† det som vi hava h”rt, s†
	att vi icke g† f”rlorade.
002:002 Ty om det ord som talades genom „nglar blev best†ndande, och all
	”vertr„delse och olydnad fick sin r„ttvisa l”n,
002:003 huru skola d† vi kunna undkomma, om vi icke taga vara p† en
	s†dan fr„lsning?  -- en fr„lsning som ju f”rst f”rkunnades genom
	Herren och sedan bekr„ftades f”r oss av dem som hade h”rt honom,
002:004 varj„mte Gud sj„lv ytterligare gav sitt vittnesb”rd genom tecken
	och under och allahanda kraftg„rningar, och genom att utdela
	helig ande, allt efter sin vilja.
002:005 Ty det var icke under „nglars v„lde som han lade den
	tillkommande v„rlden, den som vi tala om.
002:006 D„remot har n†gon n†gonst„des betygat och sagt: ˝Vad „r en
	m„nniska, att du t„nker p† henne, eller en m„nniskoson, att du
	l†ter dig v†rda om honom?
002:007 En liten tid l„t du honom vara ringare „n „nglarna, men kr”nte
	honom sedan med h„rlighet och „ra och satte honom till herre
	”ver dina h„nders verk;
002:008 allt lade du under hans f”tter.˝  N„r han underlade honom
	allting, undantog han n„mligen intet fr†n att bliva honom
	underlagt -- om vi ock „nnu icke se allting vara honom
	underlagt.
002:009 Men honom som en liten tid hade blivit gjord ˝ringare „n
	„nglarna˝, honom, Jesus, se vi f”r sitt d”dslidandes skull hava
	blivit kr”nt med h„rlighet och „ra, f”r att det genom Guds n†d
	skulle komma alla till godo att han smakade d”den.
002:010 Ty den f”r vilkens skull allting „r, och genom vilken allting
	„r, honom h”vdes det, att n„r han ville f”ra m†nga sina barn
	till h„rlighet, genom lidanden fullkomna deras fr„lsnings
	h”vding.
002:011 Han som helgar och de som bliva helgade hava n„mligen alla en
	och samme Fader.  F”rdenskull blyges han icke f”r att kalla dem
	br”der;
002:012 han s„ger ju: ˝Jag skall f”rkunna ditt namn f”r mina br”der,
	mitt i f”rsamlingen skall jag prisa dig˝;
002:013 s† ock: ˝Jag vill s„tta min f”rtr”stan till honom˝; s† ock: ˝Se
	h„r „ro jag och barnen som Gud har givit mig.˝
002:014 D† nu barnen hade blivit delaktiga av k”tt och blod, blev ock
	han p† ett liknande s„tt delaktig d„rav, f”r att han genom sin
	d”d skulle g”ra dens makt om intet, som hade d”den i sitt v†ld,
	det „r dj„vulen,
002:015 och g”ra alla dem fria, som av fruktan f”r d”den hela sitt liv
	igenom hade varit hemfallna till tr„ldom.
002:016 Ty det „r ju icke „nglar som han tager sig an; det „r Abrahams
	s„d som han tager sig an.
002:017 D„rf”r m†ste han i allt bliva lik sina br”der, f”r att han
	skulle bliva barmh„rtig och en trogen ”verstepr„st i sin tj„nst
	inf”r Gud, till att f”rsona folkets synder.
002:018 Ty d„rigenom att han har lidit, i det han sj„lv blev frestad,
	kan han hj„lpa dem som frestas.
003:001 D„rf”r, I helige br”der, I som haven blivit delaktiga av en
	himmelsk kallelse, skolen I akta p† v†r bek„nnelses apostel och
	”verstepr„st, Jesus,
003:002 huru han var trogen mot den som hade insatt honom, likasom Moses
	var ˝trogen i hela hans hus˝.
003:003 Ty han har blivit aktad v„rdig s† mycket st”rre h„rlighet „n
	Moses, som uppbyggaren av ett hus †tnjuter st”rre „ra „n sj„lva
	huset.
003:004 Vart och ett hus bygges ju av n†gon, men Gud „r den som har
	byggt allt.
003:005 Och v„l var Moses ˝trogen i hela hans hus˝, s†som ˝tj„nare˝,
	till ett vittnesb”rd om vad som framdeles skulle f”rkunnas;
003:006 men Kristus var trogen s†som ˝son˝, en son satt ”ver hans
	hus.  Och hans hus „ro vi, s†framt vi intill „nden h†lla fast v†r
	frimodighet och v†r ber”mmelse i hoppet.
003:007 S† s„ger den helige Ande: ˝I dag, om I f†n h”ra hans r”st,
003:008 m†n I icke f”rh„rda edra hj„rtan, s†som n„r de f”rbittrade mig
	p† frestelsens dag i ”knen,
003:009 d„r edra f„der frestade mig och pr”vade mig, fast„n de hade sett
	mina verk i fyrtio †r.
003:010 D„rf”r blev jag f”rt”rnad p† det sl„ktet och sade: 'Alltid fara
	de vilse med sina hj„rtan.'  Men de ville icke veta av mina
	v„gar.
003:011 S† svor jag d† i min vrede: De skola icke komma in i min vila.˝
003:012 Sen d„rf”r till, mina br”der, att icke hos n†gon bland eder
	finnes ett ont otroshj„rta, s† att han avfaller fr†n den levande
	Guden,
003:013 utan f”rmanen varandra alla dagar, s† l„nge det heter ˝i dag˝,
	p† det att ingen av eder m† bliva f”rh„rdad genom syndens makt
	att bedraga.
003:014 Ty vi hava blivit delaktiga av Kristus, s†framt vi eljest intill
	„nden h†lla fast v†r f”rsta tillf”rsikt.
003:015 N„r det nu s„ges: ˝I dag, om I f†n h”ra hans r”st, m†n I icke
	f”rh„rda edra hj„rtan, s†som n„r de f”rbittrade mig˝,
003:016 vilka voro d† de som f”rbittrade honom, fast„n de hade h”rt hans
	ord?  Var det icke alla de som under Moses hade dragit ut ur
	Egypten?
003:017 Och vilka voro de som han var f”rt”rnad p† i fyrtio †r?  Var det
	icke de som hade syndat, de ˝vilkas kroppar f”llo i ”knen˝?
003:018 Och vilka g„llde den ed som han svor, att de ˝icke skulle komma
	in i hans vila˝, vilka, om icke dem som hade varit oh”rsamma?
003:019 S† se vi d† att det var f”r otros skull som de icke kunde komma
	ditin.
004:001 Eftersom nu ett l”fte att f† komma in i hans vila „nnu st†r
	kvar, m† vi allts† med fruktan se till, att icke n†gon bland
	eder en g†ng befinnes hava blivit efter p† v„gen.
004:002 Ty det glada budskapet hava vi mottagit s†v„l som de; men f”r
	dem blev det l”ftesord de fingo h”ra till intet gagn, eftersom
	det icke genom tron hade blivit upptaget i dem som h”rde det.
004:003 Vi som hava kommit till tro, vi f† ju komma in i vilan.  Det
	heter ocks†: ˝S† svor jag d† i min vrede: De skola icke komma in
	i min vila˝, och detta fast„n hans verk stodo d„r f„rdiga allt
	ifr†n den tid d† v„rlden var skapad.
004:004 Ty om den sjunde dagen heter det n†gonst„des s†: ˝Och Gud vilade
	p† sjunde dagen fr†n alla sina verk˝;
004:005 h„r †ter heter det: ˝De skola icke komma in i min vila.˝
004:006 Eftersom det allts† st†r kvar att n†gra skola f† komma in i den,
	och eftersom de som f”rst mottogo det glada budskapet f”r sin
	oh”rsamhets skull icke kommo ditin,
004:007 s† best„mmer han genom ordet ˝i dag˝ †ter en viss dag, nu d† han
	s† l†ng tid d„refter s„ger hos David, s†som f”rut „r n„mnt: ˝I
	dag, om I f†n h”ra hans r”st, m†n I icke f”rh„rda edra hj„rtan.˝
004:008 Ty om Josua hade f”rt dem in i vilan, s† skulle Gud icke hava
	talat om en annan, senare dag.
004:009 Allts† st†r en sabbatsvila „nnu †ter f”r Guds folk.
004:010 Ty den som har kommit in i hans vila, han har funnit vila fr†n
	sina verk, likasom Gud fr†n sina.
004:011 S† l†tom oss nu med all flit str„va efter att f† komma in i den
	vilan, f”r att ingen m†, s†som de, falla och bliva ett varnande
	exempel p† oh”rsamhet.
004:012 Ty Guds ord „r levande och kraftigt och skarpare „n n†got
	tveeggat sv„rd, och tr„nger igenom, s† att det †tskiljer sj„l
	och ande, m„rg och ben; och det „r en domare ”ver hj„rtats
	upps†t och tankar.
004:013 Intet skapat „r f”rdolt f”r honom, utan allt ligger blottat och
	uppenbart f”r hans ”gon; och inf”r honom skola vi g”ra
	r„kenskap.
004:014 Eftersom vi nu hava en stor ”verstepr„st, som har farit upp
	genom himlarna, n„mligen Jesus, Guds Son, s† l†tom oss h†lla
	fast vid bek„nnelsen.
004:015 Ty vi hava icke en s†dan ”verstepr„st som ej kan hava medlidande
	med v†ra svagheter, utan en som har varit frestad i allting,
	likasom vi, dock utan synd.
004:016 L†tom oss d„rf”r med frimodighet g† fram till n†dens tron, f”r
	att vi m† undf† barmh„rtighet och finna n†d, till hj„lp i r„tt
	tid.
005:001 Ty var och en som skall bliva ”verstepr„st uttages bland
	m„nniskor och tills„ttes f”r att till m„nniskors b„sta g”ra
	tj„nst inf”r Gud, genom att framb„ra g†vor och offer f”r synder.
005:002 Och han kan hava undseende med de okunniga och vilsefarande,
	just d„rf”r att han sj„lv „r beh„ftad med svaghet
005:003 och, f”r denna sin svaghets skull, m†ste offra f”r sina egna
	synder likav„l som f”r folkets.
005:004 Och ingen tager sig sj„lv denna v„rdighet, utan han m†ste, s†som
	Aron, kallas d„rtill av Gud.
005:005 S† tog sig icke heller Kristus sj„lv „ran att bliva
	”verstepr„st, utan den „ran tillf”ll honom genom den som sade
	till honom: ˝Du „r min Son, jag har i dag f”tt dig˝,
005:006 likasom han ock p† ett annat st„lle s„ger: ˝Du „r en pr„st till
	evig tid, efter Melkisedeks s„tt.˝
005:007 Och med starkt rop och t†rar frambar han, under sitt k”tts
	dagar, b”ner och †kallan till den som kunde fr„lsa honom fr†n
	d”den; och han blev b”nh”rd och tagen ur sin †ngest.
005:008 S† l„rde han, fast„n han var ˝Son˝, lydnad genom sitt lidande;
005:009 och n„r han hade blivit fullkomnad, blev han, f”r alla dem som
	„ro honom lydiga, upphovet till evig fr„lsning
005:010 och h„lsades av Gud s†som ”verstepr„st ˝efter Melkisedeks s„tt˝.
005:011 H„rom hava vi mycket att s„ga, mycket som „r sv†rt att g”ra
	tydligt i ord, eftersom I haven blivit s† tr”ga till att h”ra.
005:012 Ty fast„n det kunde vara p† tiden att I sj„lva voren l„rare,
	beh”ves det snarare att man nu †ter undervisar eder i de allra
	f”rsta grunderna av Guds ord; det har kommit d„rh„n med eder,
	att I beh”ven mj”lk i st„llet f”r stadig mat.
005:013 Men om n†gon „r s†dan att han „nnu m†ste leva av mj”lk, d† „r
	han oskicklig att f”rst† en undervisning om r„ttf„rdighet; han
	„r ju „nnu ett barn.
005:014 Ty den stadiga maten tillh”r de fullmogna, dem som genom vanan
	hava sina sinnen ”vade till att skilja mellan gott och ont.
006:001 L†tom oss d„rf”r l„mna bakom oss de f”rsta grunderna av l„ran om
	Kristus och g† fram†t mot det som h”r till fullkomningen; l†tom
	oss icke †ter l„gga grunden med b„ttring fr†n d”da g„rningar och
	med tro p† Gud,
006:002 med undervisning om dop och handp†l„ggning, om de d”das
	uppst†ndelse och en evig dom.
006:003 Ja, detta vilja vi g”ra, s†framt Gud eljest tillst„djer det.
006:004 Ty dem till vilka ljuset en g†ng har kommit, och som hava smakat
	den himmelska g†van och blivit delaktiga av helig ande,
006:005 och som hava f†tt smaka det goda gudsordet och den tillkommande
	tids†lderns krafter,
006:006 men som „nd† hava avfallit -- dem „r det om”jligt att †terf”ra
	till ny b„ttring, eftersom de p† nytt korsf„sta Guds Son †t sig
	och uts„tta honom f”r bespottelse.
006:007 Det „r ju s†, att den jord som indricker regnet, n„r det titt
	och ofta str”mmar ned d„r”ver, och som framalstrar v„xter, dem
	till gagn f”r vilkas r„kning den brukas, den jorden f†r
	v„lsignelse fr†n Gud.
006:008 Den †ter som b„r t”rne och tistel, den „r ingenting v„rd och „r
	f”rbannelsen n„ra, och slutet bliver att den avbr„nnes med eld.
006:009 Men i fr†ga om eder, I „lskade, „ro vi vissa om vad b„ttre „r,
	och vad som l„nder till fr„lsning, om vi ock nu tala p† detta
	s„tt.
006:010 Ty Gud „r icke or„ttvis, s† att han f”rg„ter vad I haven verkat,
	och vilken k„rlek I bevisaden mot hans namn, d† I tj„naden de
	heliga, s†som I „nnu g”ren.
006:011 Men v†r †stundan „r att var och en av eder visar samma nit att
	intill „nden bevara full visshet i sitt hopp,
006:012 s† att I icke bliven tr”ga, utan bliven efterf”ljare †t dem som
	genom tro och t†lamod f† till arvedel vad utlovat „r.
006:013 Ty n„r Gud gav l”ftet †t Abraham, svor han vid sig sj„lv --
	eftersom han icke hade n†gon h”gre att sv„rja vid --
006:014 och sade: ˝Sannerligen, jag skall rikligen v„lsigna dig och
	storligen f”r”ka dig.˝
006:015 Och n„r denne t†ligt f”rbidade, fick han s† vad utlovat var.
006:016 M„nniskor sv„rja ju vid den som „r h”gre „n de, och eden tj„nar
	dem till bekr„ftelse och g”r en „nde p† all tvist.
006:017 D„rf”r, n„r Gud ville f”r dem som skulle f† till arvedel vad
	l”ftet innebar „nnu kraftigare bevisa oryggligheten av sitt
	r†dslut, lade han d„rtill en ed.
006:018 S† skulle vi genom tv† oryggliga utsagor, i vilka Gud om”jligen
	kunde ljuga, undf† en kraftig uppmuntran, vi som hava s”kt v†r
	r„ddning i att h†lla fast vid det hopp som ligger framf”r oss.
006:019 I det hoppet hava vi ett s„kert och fast sj„lens ankare, som n†r
	innanf”r f”rl†ten,
006:020 dit Jesus, s†som v†r f”rel”pare, har g†tt in f”r oss, i det han
	blev en ”verstepr„st ˝efter Melkisedeks s„tt, till evig tid˝.
007:001 Denne Melkisedek, som var konung i Salem och pr„st †t Gud den
	H”gste -- han som gick Abraham till m”tes, n„r denne var stadd
	p† †terv„gen, sedan han hade slagit konungarna, och som
	v„lsignade honom,
007:002 varvid Abraham † sin sida gav honom tionde av allt; denne, som
	n„r man uttyder vad han kallas, „r f”rst och fr„mst
	˝r„ttf„rdighetens konung˝, men d„rj„mte ock ˝Salems konung˝, det
	„r ˝fridens konung˝,
007:003 denne som st†r d„r utan fader, utan moder och utan sl„ktledning,
	utan begynnelse p† sina dagar och utan „nde p† sitt liv och
	likst„lles med Guds Son -- denne f”rbliver en pr„st f”r
	best„ndigt.
007:004 Och sen nu huru stor han „r, denne †t vilken v†r stamfader
	Abraham gav tionde av det f”rn„msta bytet.
007:005 Medan de av Levi s”ner, som undf† pr„st„mbetet, hava befallning
	att enligt lagen taga tionde av folket, det „r av sina br”der,
	fast„n dessa hava utg†tt fr†n Abrahams l„nd,
007:006 tog denne, som icke var av deras sl„kt, tionde av Abraham och
	v„lsignade honom, densamme som hade f†tt l”ftena.
007:007 Nu l„r ingen kunna neka att det pl„gar vara den ringare som
	mottager v„lsignelse av den som st†r h”gre.
007:008 Och medan det h„r „r d”dliga m„nniskor som taga tionde, „r det
	d„r en som f†r det vittnesb”rdet att han f”rbliver levande.
007:009 Genom Abraham har p† visst s„tt ocks† Levi, som tager tionde,
	f†tt giva tionde;
007:010 ty han var „nnu i sin stamfaders l„nd, n„r Melkisedek gick denne
	till m”tes.
007:011 Vore det nu s†, att fullkomning kunde vinnas genom det levitiska
	pr„stad”met -- och p† detta var ju folkets lagstiftning byggd --
	varf”r hade det d† beh”vts att en pr„st av annat slag, ˝efter
	Melkisedeks s„tt˝, skulle uppst†, en som icke n„mnes ˝efter
	Arons s„tt˝?
007:012 (Om pr„stad”met f”r„ndras, m†ste ju med n”dv„ndighet ocks† lagen
	f”r„ndras.)
007:013 Den som detta s„ges om h”rde n„mligen till en annan stam, en
	stam fr†n vilken ingen har utg†tt, som har gjort tj„nst vid
	altaret.
007:014 Ty det „r en k„nd sak att han som „r v†r Herre har tr„tt fram ur
	Juda stam; och med avseende p† den har Moses icke talat n†got om
	pr„ster.
007:015 Och „nnu mycket tydligare blir detta, d† nu en pr„st av annat
	slag uppst†r, lik Melkisedek d„ri,
007:016 att han har blivit pr„st icke p† grund av en lag som stadgar
	h„rstamning efter k”ttet, utan p† grund av en kraft som kommer
	av of”rg„ngligt liv.
007:017 Han f†r n„mligen det vittnesb”rdet: ˝Du „r en pr„st till evig
	tid, efter Melkisedeks s„tt.˝
007:018 S† upph„ves nu visserligen en f”reg†ende stadga, d„rf”r att den
	var svag och gagnl”s --
007:019 eftersom lagen icke kunde †stadkomma n†got fullkomligt -- men
	ett b„ttre hopp s„ttes i st„llet, ett hopp genom vilket vi f†
	nalkas Gud.
007:020 Och i s† m†tto som detta icke har kommit till st†nd utan edlig
	bekr„ftelse -- det „r n„mligen s†, att medan de andra hava
	blivit pr„ster utan edlig bekr„ftelse,
007:021 har denne blivit det med s†dan bekr„ftelse, genom den som sade
	till honom: ˝Herren har svurit och skall icke †ngra sig: 'Du „r
	en pr„st till evig tid'˝ --
007:022 i s† m†tto „r ocks† det f”rbund b„ttre, som har Jesus till
	l”ftesman.
007:023 Och medan de f”rra pr„sterna hava m†st bliva flera, d„rf”r att
	de genom d”den hindrades fr†n att f”rbliva i sin tj„nst,
007:024 har d„remot denne ett of”rg„ngligt pr„stad”me, eftersom han
	f”rbliver ˝till evig tid˝.
007:025 D„rf”r kan han ock till fullo fr„lsa dem som genom honom komma
	till Gud, ty han lever alltid f”r att mana gott f”r dem.
007:026 En s†dan ”verstepr„st h”vdes oss ocks† att hava, en som vore
	helig, oskyldig, obesmittad, skild fr†n syndare och upph”jd ”ver
	himmelen,
007:027 en som icke var dag beh”vde framb„ra offer, s†som de andra
	”verstepr„sterna, f”rst f”r sina egna synder och sedan f”r
	folkets; detta gjorde han n„mligen en g†ng f”r alla, n„r han
	offrade sig sj„lv.
007:028 Ty lagen ins„tter till ”verstepr„ster m„nniskor som „ro
	beh„ftade med svaghet, men det l”ftesord, som efter lagens
	utgivande gavs under edlig bekr„ftelse, ins„tter en ˝Son˝ som „r
	fullkomnad ˝till evig tid˝.
008:001 Men en huvudpunkt i vad vi vilja s„ga „r detta: Vi hava en
	”verstepr„st som sitter p† h”gra sidan om Majest„tets tron i
	himmelen,
008:002 f”r att g”ra tj„nst i det allraheligaste, i det sannskyldiga
	tabernaklet, vilket Herren har uppr„ttat, och icke n†gon
	m„nniska.
008:003 Ty var och en som bliver ”verstepr„st tills„ttes f”r att
	framb„ra g†vor och offer; d„rf”r m†ste ocks† denne hava n†got
	att framb„ra.
008:004 Om han nu vore p† jorden, s† vore han icke ens pr„st, d† andra
	d„r finnas, som efter lagens bud hava att framb„ra g†vorna,
008:005 i det att de tj„na i den helgedom som „r en avbild och en skugga
	av den himmelska.  Om en s†dan fick ock Moses befallning genom en
	uppenbarelse, n„r han skulle f”rf„rdiga tabernaklet.  ˝Se till˝,
	heter det, ˝att du g”r allt efter den m”nsterbild som har blivit
	dig visad p† berget.˝
008:006 Men nu har denne f†tt ett s† mycket f”rn„mligare „mbete, som han
	„r medlare f”r ett b„ttre f”rbund, vars ordning vilar p† b„ttre
	l”ften.
008:007 Ty om det f”rra f”rbundet hade varit utan brist, s† skulle v„l
	plats icke hava s”kts f”r ett annat.
008:008 Men nu f”rebr†r Gud dem och s„ger: ˝Se, dagar skola komma, s„ger
	Herren, d† jag skall sluta ett nytt f”rbund med Israels hus och
	med Juda hus;
008:009 icke ett s†dant f”rbund som det jag gjorde med deras f„der, p†
	den dag d† jag tog dem vid handen till att f”ra dem ut ur
	Egyptens land.  Ty de f”rblevo icke i mitt f”rbund, och d„rf”r
	fr†gade icke heller jag efter dem, s„ger Herren.
008:010 Nej, detta „r det f”rbund som jag skall sluta med Israels hus i
	kommande dagar, s„ger Herren: Jag skall l„gga mina lagar i deras
	sinnen, och i deras hj„rtan skall jag skriva dem, och jag skall
	vara deras Gud, och de skola vara mitt folk.
008:011 D† skall den ene medborgaren aldrig beh”va undervisa den andre,
	icke den ene brodern den andre och s„ga: 'L„r k„nna Herren'; ty
	de skola alla k„nna mig, fr†n den minste bland dem till den
	st”rste.
008:012 Ty jag skall i n†d f”rl†ta deras missg„rningar, och deras synder
	skall jag aldrig mer komma ih†g.˝
008:013 N„r han s„ger ˝ett nytt f”rbund˝, har han d„rmed givit till
	k„nna att det f”rra „r f”r†ldrat; men det som f”r†ldras och
	bliver gammalt, det „r n„ra att f”rsvinna.
009:001 Nu hade visserligen ocks† det f”rra f”rbundet sina
	gudstj„nststadgar och sin jordiska helgedom.
009:002 Ty i tabernaklet inr„ttades ett fr„mre rum, vari stodo
	ljusstaken och bordet med sk†debr”den; och detta rum kallas ˝det
	heliga˝.
009:003 Men bakom den andra f”rl†ten var ett annat rum i tabernaklet,
	ett som kallas ˝det allraheligaste˝,
009:004 med ett gyllene r”kelsealtare och f”rbundets ark, p† alla sidor
	”verdragen med guld.  I denna f”rvarades ett gyllene „mbar med
	mannat, s† ock Arons stav, som hade gr”nskat, och d„rtill
	f”rbundets tavlor.
009:005 D„rovanp† stodo h„rlighetskeruber, som ”verskyggde
	n†dastolen.  Men om vart s„rskilt av dessa f”rem†l „r nu icke
	tillf„lle att tala.
009:006 S† blev detta inr„ttat.  Och i det fr„mre tabernakelrummet g†
	pr„sterna st„ndigt in och f”rr„tta vad som h”r till
	gudstj„nsten,
009:007 men i det andra g†r allenast ”verstepr„sten in en g†ng om †ret,
	och d† aldrig utan blod; och han framb„r blodet f”r sig sj„lv
	och f”r folkets oupps†tliga synder.
009:008 D„rmed giver den helige Ande till k„nna att v„gen till det
	allraheligaste „nnu icke har blivit uppenbarad, s† l„nge det
	fr„mre tabernakelrummet fortfarande „ger best†nd.
009:009 Ty detta „r en sinnebild som avser den nuvarande tiden, och i
	enlighet h„rmed framb„ras g†vor och offer, vilka dock icke kunna
	fullkomna, efter samvetets krav, den som f”rr„ttar sin
	gudstj„nst,
009:010 utan allenast „ro utv„rtes stadgar -- de s†v„l som
	f”reskrifterna om mat och dryck och allahanda tvagningar --
	stadgar p†lagda intill dess tiden vore inne f”r en b„ttre
	ordning.
009:011 Men Kristus kom s†som ”verstepr„st f”r det tillkommande goda;
	och genom det st”rre och fullkomligare tabernakel som icke „r
	gjort med h„nder, det „r, som icke tillh”r den skapelse som nu
	„r,
009:012 gick han, icke med bockars och kalvars blod, utan med sitt eget
	blod, en g†ng f”r alla in i det allraheligaste och vann en evig
	f”rlossning.
009:013 Ty om redan blod av bockar och tjurar och aska av en ko, st„nkt
	p† dem som hava blivit orenade, helgar till utv„rtes renhet,
009:014 huru mycket mer skall icke Kristi blod -- d† han nu genom evig
	ande har framburit sig sj„lv s†som ett felfritt offer †t Gud --
	rena v†ra samveten fr†n d”da g„rningar till att tj„na den
	levande Guden!
009:015 S† „r han medlare f”r ett nytt f”rbund, p† det att de som voro
	kallade skulle f† det utlovade eviga arvet, d„rigenom att en led
	d”den till f”rlossning ifr†n ”vertr„delserna under det f”rra
	f”rbundet.
009:016 Ty d„r ett testamente finnes, d„r m†ste det styrkas att den som
	har gjort testamentet „r d”d.
009:017 F”rst genom d”den bliver ju ett testamente giltigt, varemot det
	icke „ger g„llande kraft, s† l„nge den som har gjort det „nnu
	lever.
009:018 D„rf”r har icke heller det f”rra f”rbundet blivit invigt utan
	blod.
009:019 Ty sedan alla buden, s†som de lyda i lagen, hade blivit av Moses
	kungjorda f”r allt folket, tog han blod av kalvar och bockar,
	tillika med vatten och r”d ull och isop, och best„nkte s†v„l
	sj„lva boken som allt folket
009:020 och sade: ˝Detta „r f”rbundets blod, det f”rbunds som Gud har
	stadgat f”r eder.˝
009:021 Likaledes st„nkte han ock blod p† tabernaklet och p† alla de
	ting som h”rde till gudstj„nsten.
009:022 S† renas enligt lagen n„stan allting med blod, och utan att blod
	utgjutes gives ingen f”rl†telse.
009:023 Allts† var det n”dv„ndigt att avbilderna av de himmelska tingen
	renades genom s†dana medel; men de himmelska tingen sj„lva m†ste
	renas genom b„ttre offer „n dessa.
009:024 Ty Kristus har icke g†tt in i ett allraheligaste som „r gjort
	med h„nder, och som allenast „r en efterbildning av det
	sannskyldiga, utan han har g†tt in i sj„lva himmelen, f”r att nu
	tr„da fram inf”r Guds ansikte, oss till godo.
009:025 Ej heller har han g†tt ditin, f”r att m†nga g†nger offra sig
	sj„lv, s†som ”verstepr„sten †r efter †r g†r in i det
	allraheligaste, med blod som icke „r hans eget.
009:026 Han hade annars m†st lida m†nga g†nger allt ifr†n v„rldens
	begynnelse.  I st„llet har han uppenbarats en enda g†ng, nu vid
	tidernas „nde, f”r att genom offret av sig sj„lv utpl†na synden.
009:027 Och s†som det „r m„nniskorna f”relagt att en g†ng d” och sedan
	d”mas,
009:028 s† skall Kristus, sedan han en g†ng har blivit offrad f”r att
	b„ra m†ngas synder, f”r andra g†ngen, utan synd, l†ta sig ses av
	dem som bida efter honom, till fr„lsning.

010:001 Ty lagen inneh†ller en skugga av det tillkommande goda, men
	framst„ller icke tingen i deras verkliga gestalt; d„rf”r kan den
	aldrig genom de offer som st„ndigt framb„ras, †r efter †r p†
	samma s„tt, fullkomna dem som framtr„da med s†dana.
010:002 Annars skulle man v„l hava upph”rt att offra, d† ju de som s†
	f”rr„ttade sin gudstj„nst icke mer kunde veta med sig n†gon
	synd, sedan de en g†ng hade blivit renade.
010:003 Men just i offren ligger en †rlig p†minnelse om synd.
010:004 Ty om”jligt „r att tjurars och bockars blod skulle kunna
	borttaga synder.
010:005 D„rf”r s„ger han vid sitt intr„de i v„rlden: ˝Slaktoffer och
	spisoffer beg„rde du icke, men en kropp beredde du †t mig;
010:006 i br„nnoffer och syndoffer fann du icke behag.
010:007 D† sade jag: 'Se, jag kommer -- i bokrullen „r skrivet om mig --
	f”r att g”ra din vilja, o Gud.'˝
010:008 Sedan han f”rst har sagt: ˝Slaktoffer och spisoffer, br„nnoffer
	och syndoffer beg„rde du icke, och i s†dana fann du icke behag˝
	-- och dock framb„ras de efter lagen --
010:009 s„ger han vidare: ˝Se, jag kommer f”r att g”ra din vilja.˝  S†
	tager han bort det f”rra, f”r att s„tta det andra i st„llet.
010:010 Och i kraft av denna ˝vilja˝ hava vi blivit helgade, d„rigenom
	att Jesu Kristi ˝kropp˝ en g†ng f”r alla har blivit offrad.
010:011 Och alla andra pr„ster st† dag efter dag i sin tj„nst och
	framb„ra g†ng p† g†ng enahanda offer, som dock aldrig kunna
	borttaga synder;
010:012 men sedan denne har framburit ett enda offer f”r synderna,
	sitter han f”r best„ndigt p† Guds h”gra sida
010:013 och v„ntar nu allenast p† att ˝hans fiender skola bliva lagda
	honom till en fotapall˝.
010:014 Ty med ett enda offer har han f”r best„ndigt fullkomnat dem som
	bliva helgade.
010:015 H„rom vittnar j„mv„l den helige Ande f”r oss.  Ty sedan Herren
	hade sagt:
010:016 ˝Detta „r det f”rbund som jag skall sluta med dem i kommande
	dagar˝, s„ger han: ˝Jag skall l„gga mina lagar i deras hj„rtan,
	och i deras sinnen skall jag skriva dem˝;
010:017 och vidare: ˝Deras synder och deras or„ttf„rdiga g„rningar skall
	jag aldrig mer komma ih†g.˝
010:018 Men d„r f”rl†telse f”r dessa „r given, d„r beh”ves icke mer
	n†got offer f”r synd.
010:019 Eftersom vi nu, mina br”der, hava en fast tillf”rsikt att f† g†
	in i det allraheligaste i och genom Jesu blod,
010:020 i det att han †t oss har invigt en ny och levande v„g ditin
	genom f”rl†ten -- det „r genom sitt k”tt --
010:021 och eftersom vi hava en stor ”verstepr„st ”ver Guds hus,
010:022 s† l†tom oss med uppriktiga hj„rtan g† fram i full trosvisshet,
	best„nkta till v†ra hj„rtan och d„rigenom renade fr†n ett ont
	samvete, och till kroppen tvagna med rent vatten.
010:023 L†tom oss oryggligt h†lla fast vid hoppets bek„nnelse, ty den
	som har givit oss l”ftet, han „r trofast.
010:024 Och l†tom oss akta p† varandra f”r att uppliva varandra till
	k„rlek och goda g„rningar;
010:025 l†tom oss icke ”vergiva v†r f”rsamlingsgemenskap, s†som somliga
	hava f”r sed, utan m† vi f”rmana varandra -- detta s† mycket mer
	som I sen huru ˝dagen˝ nalkas.
010:026 Ty om vi med ber†tt mod synda, sedan vi hava undf†tt kunskapen
	om sanningen, s† †terst†r icke mer n†got offer f”r v†ra synder,
010:027 utan allenast en f”rskr„cklig v„ntan p† dom och gl”den av en eld
	som skall f”rt„ra motst†ndarna.
010:028 Den som f”raktar Moses' lag, han skall ˝efter tv† eller tre
	vittnens utsago˝ d”das utan barmh„rtighet;
010:029 huru mycket sv†rare straff tron I icke d† att den skall anses
	v„rd, som f”rtrampar Guds Son och aktar f”rbundets blod f”r
	orent -- det i vilket han har blivit helgad -- och som sm„dar
	n†dens Ande!
010:030 Vi veta ju vem han „r som sade: ˝Min „r h„mnden; jag skall
	vederg„lla det˝, och †ter: ˝Herren skall d”ma sitt folk.˝
010:031 Det „r f”rskr„ckligt att falla i den levande Gudens h„nder.
010:032 Men kommen ih†g den f”rg†ngna tiden, d† I, sedan ljuset hade
	kommit till eder, st†ndaktigt uth„rdaden m†ngen lidandets kamp
010:033 och dels sj„lva genom sm„lek och misshandling bleven gjorda till
	ett sk†despel f”r v„rlden, dels leden med andra som fingo
	genomg† s†dant.
010:034 Ty I haven delat de f†ngnas lidanden och med gl„dje underkastat
	eder att bliva ber”vade edra „godelar.  I vissten n„mligen att I
	haven en egendom som „r b„ttre och bliver best†ndande.
010:035 S† kasten nu icke bort eder frimodighet, som ju har med sig stor
	l”n.
010:036 I beh”ven n„mligen st†ndaktighet f”r att kunna g”ra Guds vilja
	och f† vad utlovat „r.
010:037 Ty ˝„nnu en helt liten tid, s† kommer den som skall komma, och
	han skall icke dr”ja;
010:038 och min r„ttf„rdige skall leva av tro.  Men om n†gon drager sig
	undan, s† finner min sj„l icke behag i honom˝.
010:039 Dock, vi h”ra icke till dem som draga sig undan, sig sj„lva till
	f”rd„rv; vi h”ra till dem som tro och s† vinna sina sj„lar.
011:001 Men tron „r en fast tillf”rsikt om det som man hoppas, en
	”vertygelse om ting som man icke ser.
011:002 P† grund av den fingo ju de gamle sitt vittnesb”rd.
011:003 Genom tron f”rst† vi att v„rlden har blivit fullbordad genom ett
	ord av Gud, s† att det man ser icke har blivit till av n†got
	synligt.
011:004 Genom tron frambar Abel †t Gud ett b„ttre offer „n Kain, och
	genom den fick han det vittnesb”rdet att han var r„ttf„rdig, i
	det Gud sj„lv gav vittnesb”rd om hans offerg†vor; och genom tron
	talar han „nnu, fast„n han „r d”d.
011:005 Genom tron togs Enok bort, f”r att han icke skulle se d”den; och
	˝man s†g honom icke mer, ty Gud tog honom bort˝.  F”rr„n han togs
	bort, fick han n„mligen det vittnesb”rdet att han hade t„ckts
	Gud;
011:006 men utan tro „r det om”jligt att t„ckas Gud.  Ty den som vill
	komma till Gud m†ste tro att han „r till, och att han l”nar dem
	som s”ka honom.
011:007 Genom tron var det som Noa, sedan han hade f†tt uppenbarelse om
	n†got som man „nnu icke s†g, i from f”rtr”stan byggde en ark f”r
	att r„dda sitt hus; och genom den blev han v„rlden till dom och
	fick till arvedel den r„ttf„rdighet som h”r tron till.
011:008 Genom tron var Abraham lydig, n„r han blev kallad, och han drog
	s† ut till det land som han skulle f† till arvedel; han drog ut,
	fast„n han icke visste vart han skulle komma.
011:009 Genom tron bosatte han sig s†som fr„mling i det utlovade landet,
	likasom i ett fr„mmande land, och bodde i t„lt med Isak och
	Jakob, som voro hans medarvingar till samma l”fte.
011:010 Ty han v„ntade p† ˝staden med de fasta grundvalarna˝, vars
	byggm„stare och skapare „r Gud.
011:011 Genom tron fick j„mv„l Sara, fast„n ”ver†rig, kraft att bliva
	stammoder f”r en avkomma, i det hon h”ll den f”r trov„rdig, som
	hade givit l”ftet.
011:012 D„rf”r f”ddes ock av en och samme man, en som var s† gott som
	d”d, avkomlingar ˝s† talrika som stj„rnorna p† himmelen och som
	sanden p† havets strand, som man icke kan r„kna˝.
011:013 I tron dogo alla dessa, innan de „nnu hade f†tt vad utlovat var;
	de hade allenast sett det i fj„rran och hade h„lsat det och
	bek„nt sig vara ˝g„ster och fr„mlingar˝ p† jorden.
011:014 De som s† tala giva ju d„rmed till k„nna att de s”ka efter ett
	f„dernesland.
011:015 Och om de hade menat det land som de hade g†tt ut ifr†n, s† hade
	de haft tillf„lle att v„nda tillbaka dit.
011:016 Men nu stod deras h†g till ett b„ttre, n„mligen det
	himmelska.  D„rf”r blyges icke Gud f”r att kallas deras Gud; ty
	han har berett †t dem en stad.
011:017 Genom tron var det som Abraham frambar Isak s†som offer, n„r han
	blev satt p† prov; ja, sin ende son frambar han s†som offer, han
	som hade mottagit l”ftena,
011:018 han till vilken det hade blivit sagt: ˝Genom Isak „r det som s„d
	skall uppkallas efter dig.˝
011:019 Ty han t„nkte p† att Gud var m„ktig att till och med uppv„cka
	fr†n de d”da; fr†n de d”da fick han honom ock tillbaka,
	liknelsevis talat.
011:020 Genom tron gav j„mv„l Isak sin v„lsignelse †t Jakob och Esau f”r
	kommande tider.
011:021 Genom tron v„lsignade den d”ende Jakob Josefs b†da s”ner och
	tillbad, lutad mot „ndan av sin stav.
011:022 Genom tron talade Josef, n„r han l†g f”r d”den, om Israels barns
	utt†g och gav befallning om vad som skulle g”ras med hans ben.
011:023 Genom tron blev Moses vid sin f”delse dold av sina f”r„ldrar och
	h”lls av dem g”md i tre m†nader, eftersom de s†go att ˝det var
	ett vackert barn˝; och de l„to icke f”rskr„cka sig av konungens
	p†bud.
011:024 Genom tron f”rsm†dde Moses, sedan han hade blivit stor, att
	kallas Faraos dotterson.
011:025 Han ville hellre utst† lidande med Guds folk „n f”r en kort tid
	leva i syndig njutning;
011:026 han h”ll n„mligen Kristi sm„lek f”r en st”rre rikedom „n
	Egyptens skatter, ty han hade sin blick riktad p† l”nen.
011:027 Genom tron ”vergav han Egypten, utan att l†ta f”rskr„cka sig av
	konungens vrede; ty d„rigenom att han likasom s†g den Osynlige
	kunde han h„rda ut.
011:028 Genom tron har han ock f”rordnat om p†sken och
	blodbestrykningen, p† det att ˝F”rd„rvaren˝, som f”rgjorde allt
	f”rstf”tt, icke skulle komma vid dem.
011:029 Genom tron drogo de fram genom R”da havet likasom p† torra
	landet; men n„r egyptierna f”rs”kte g† samma v„g, dr„nktes de.
011:030 Genom tron f”llo Jerikos murar, sedan man i sju dagar hade g†tt
	runt omkring dem.
011:031 Genom tron undgick sk”kan Rahab att f”rg†s tillsammans med de
	oh”rsamma, eftersom hon hade tagit emot spejarna s†som v„nner.
011:032 Och vad skall jag nu vidare s„ga?  Tiden bleve mig ju f”r kort,
	ifall jag skulle f”rt„lja om Gideon, Barak, Simson och Jefta, om
	David och Samuel och profeterna,
011:033 om dessa som genom tron besegrade konungariken, ”vade
	r„ttf„rdighet, fingo l”ften uppfyllda, tillstoppade lejons gap,
011:034 d„mpade eldens kraft, undkommo sv„rdets egg, blevo starka fr†n
	att hava varit svaga, blevo v„ldiga i krig och drevo fr„mmande
	h„rar p† flykten.
011:035 Kvinnor funnos som fingo igen sina d”da genom deras
	uppst†ndelse.  Andra l„to sig l„ggas p† str„ckb„nk och ville icke
	taga emot n†gon befrielse, i hopp om en s† mycket b„ttre
	uppst†ndelse.
011:036 Andra †ter underkastade sig begabberi och gisselslag, d„rtill
	ock bojor och f„ngelse;
011:037 de blevo stenade, marterade, s”nders†gade, d”dade med sv„rd.  De
	gingo omkring h”ljda i f†rskinn och gethudar, n”dst„llda,
	misshandlade, pl†gade,
011:038 dessa m„nniskor som v„rlden icke var v„rdig att hysa; de irrade
	omkring i ”knar och bergstrakter och levde i h†lor och
	jordkulor.
011:039 Och fast„n alla dessa genom tron hava f†tt sitt vittnesb”rd,
	undfingo de „nd† icke vad utlovat var;
011:040 ty Gud hade †t oss utsett n†got b„ttre, p† det att de icke oss
	f”rutan skulle bliva fullkomnade.
012:001 Allts†, d† vi nu hava omkring oss en s† stor hop av vittnen, m†
	ock vi l„gga av allt som „r oss till hinder, och s„rskilt
	synden, som s† h†rt omsn„rjer oss, och med uth†llighet l”pa
	fram†t i den t„vlingskamp som „r oss f”relagd.
012:002 Och m† vi d„rvid se p† Jesus, trons h”vding och fullkomnare, p†
	honom, som i st„llet f”r att taga den gl„dje som l†g framf”r
	honom, utstod korsets lidande och aktade sm„leken f”r intet, och
	som nu sitter p† h”gra sidan om Guds tron.
012:003 Ja, p† honom, som har utst†tt s† mycken gens„gelse av syndare,
	p† honom m†n I t„nka, s† att I icke tr”ttnen och uppgivens i
	edra sj„lar.
012:004 Žnnu haven I icke st†tt emot „nda till blods, i eder kamp mot
	synden.
012:005 Och I haven alldeles f”rg„tit den f”rmaningens r”st som talar
	med eder, s†som man talar med s”ner: ˝Min son, f”rkasta icke
	Herrens aga, och giv dig icke ”ver, n„r du tuktas av honom.
012:006 Ty den Herren „lskar, den agar han, och han straffar med riset
	var son som han har k„r.˝
012:007 Det „r till eder fostran som I f†n utst† lidande; Gud handlar
	med eder s†som med s”ner.  Ty var finnes den son som icke bliver
	agad av sin fader?
012:008 Om I l„mnadens utan aga, medan alla andra finge sin del d„rav,
	s† voren I o„kta s”ner och icke „kta.
012:009 Vidare: vi hava haft k”ttsliga f„der, som agade oss, och vi
	visade f”rsyn f”r dem; skola vi d† icke mycket mer vara
	underd†niga andarnas Fader, s† att vi f† leva?
012:010 De f”rra agade oss ju f”r en kort tid, s†som det syntes dem
	gott, men denne agar oss f”r v†rt verkliga gagn, f”r att vi
	skola f† del av hans helighet.
012:011 V„l synes alla aga f”r tillf„llet vara icke till gl„dje, utan
	till sorg; men efter†t b„r den, f”r dem som hava blivit fostrade
	d„rmed, en fridsfrukt som „r r„ttf„rdighet.
012:012 Allts†: ˝st„rken maktl”sa h„nder och vacklande kn„n˝,
012:013 och ˝g”ren r„ta stigar f”r edra f”tter˝, s† att den fot som
	haltar icke vrides ur led, utan fastmer bliver botad.
012:014 Faren efter frid med alla och efter helgelse; ty utan helgelse
	f†r ingen se Herren.
012:015 Och sen till, att ingen g†r miste om Guds n†d, och att ingen
	giftig rot skjuter skott och bliver till f”rd„rv, s† att
	menigheten d„rigenom bliver besmittad;
012:016 sen till, att ingen „r en otuktig m„nniska eller ohelig s†som
	Esau, han som f”r en enda matr„tt s†lde sin f”rstf”dslor„tt.
012:017 I veten ju att han ock sedermera blev avvisad, n„r han p† grund
	av arvsr„tt ville f† v„lsignelsen; han kunde n„mligen icke vinna
	n†gon „ndring, fast„n han med t†rar s”kte d„refter.
012:018 Ty I haven icke kommit till ett berg som man kan taga p†, ett
	som ˝brann i eld˝, icke till ˝t”cken och m”rker˝ och storm,
012:019 icke till ˝basunljud˝ och till en ˝r”st˝ som talade s†, att de
	som h”rde den b†do att intet ytterligare skulle talas till dem.
012:020 Ty de kunde icke h„rda ut med det p†bud som gavs dem: ˝Ocks† om
	det „r ett djur som kommer vid berget, skall det stenas.˝
012:021 Och s† f”rskr„cklig var den syn man s†g, att Moses sade: ˝Jag „r
	f”rskr„ckt och b„var.˝
012:022 Nej, I haven kommit till Sions berg och den levande Gudens stad,
	det himmelska Jerusalem, och till „nglar i m†ngtusental,
012:023 till en h”gtidsskara och f”rsamling av f”rstf”dda s”ner som „ro
	uppskrivna i himmelen, och till en domare som „r allas Gud, och
	till fullkomnade r„ttf„rdigas andar,
012:024 och till ett nytt f”rbunds medlare, Jesus, och till ett
	st„nkelseblod som talar b„ttre „n Abels blod.
012:025 Sen till, att I icke visen ifr†n eder honom som talar.  Ty om
	dessa icke kunde undfly, n„r de visade ifr†n sig honom som h„r
	p† jorden kungjorde Guds vilja, huru mycket mindre skola d† vi
	kunna det, om vi v„nda oss ifr†n honom som kung”r sin vilja fr†n
	himmelen?
012:026 Hans r”st kom d† jorden att b„va; men nu har han lovat och sagt:
	˝Žnnu en g†ng skall jag komma icke allenast jorden, utan ock
	himmelen att b„va.˝
012:027 Dessa ord ˝„nnu en g†ng˝ giva till k„nna att de ting, som kunna
	b„va, skola, eftersom de „ro skapade, bliva f”rvandlade, f”r att
	de ting, som icke kunna b„va, skola bliva best†ndande.
012:028 D„rf”r, d† vi nu skola undf† ett rike som icke kan b„va, s†
	l†tom oss vara tacksamma.  P† det s„ttet tj„na vi Gud, honom till
	behag, med helig fruktan och r„ddh†ga.
012:029 Ty ˝v†r Gud „r en f”rt„rande eld˝.
013:001 F”rbliven fasta i broderlig k„rlek.
013:002 F”rg„ten icke att bevisa g„stv„nlighet; ty genom g„stv„nlighet
	hava n†gra, utan att veta det, f†tt „nglar till g„ster.
013:003 T„nken p† dem som „ro f†ngna, likasom voren I deras medf†ngar,
	och t„nken p† dem som utst† misshandling, eftersom ocks† I
	sj„lva haven en kropp.
013:004 Žktenskapet m† h†llas i „ra bland alla, och „kta s„ng bevaras
	obesmittad; ty otuktiga m„nniskor och „ktenskapsbrytare skall
	Gud d”ma.
013:005 Varen i eder handel och vandel fria ifr†n penningbeg„r; l†ten
	eder n”ja med vad I haven.  Ty han har sj„lv sagt: ˝Jag skall
	icke l„mna dig eller ”vergiva dig.˝
013:006 Allts† kunna vi dristigt s„ga: ˝Herren „r min hj„lpare, jag
	skall icke frukta; vad kunna m„nniskor g”ra mig?˝
013:007 T„nken p† edra l„rare, som hava talat Guds ord till eder; sen
	huru de slutade sin levnad, och efterf”ljen deras tro.
013:008 Jesus Kristus „r densamme i g†r och i dag, s† ock i evighet.
013:009 L†ten eder icke vilsef”ras av allahanda fr„mmande l„ror.  Ty det
	„r gott att bliva styrkt i sitt hj„rta genom n†d och icke genom
	offerm†ltider; de som hava befattat sig med s†dant hava icke
	haft n†got gagn d„rav.
013:010 Vi hava ett altare, fr†n vilket de som g”ra tj„nst vid
	tabernaklet icke hava r„tt att f† n†got att „ta.
013:011 Det „r ju s†, att kropparna av de djur, vilkas blod
	”verstepr„sten b„r in i det allraheligaste till f”rsoning f”r
	synd, ˝br„nnas upp utanf”r l„gret˝.
013:012 D„rf”r var det ock utanf”r stadsporten som Jesus utstod sitt
	lidande, f”r att han genom sitt eget blod skulle helga folket.
013:013 L†tom oss allts† g† ut till honom ˝utanf”r l„gret˝ och b„ra hans
	sm„lek.
013:014 Ty vi hava h„r ingen varaktig stad, utan s”ka efter den
	tillkommande staden.
013:015 S† l†tom oss d† genom honom alltid till Gud ˝framb„ra ett lovets
	offer˝, det „r ˝en frukt ifr†n l„ppar˝ som prisa hans namn.
013:016 Men f”rg„ten icke att g”ra gott och dela med eder, ty s†dana
	offer har Gud behag till.
013:017 Varen edra l„rare h”rsamma, och b”jen eder f”r dem; ty de vaka
	”ver edra sj„lar, eftersom de skola avl„gga r„kenskap.  M† de d†
	kunna g”ra det med gl„dje, och icke med suckan, ty detta vore
	eder icke nyttigt.
013:018 Bedjen f”r oss; ty vi tro oss hava ett gott samvete, eftersom vi
	s”ka att i alla stycken f”ra en god vandel.
013:019 Och jag uppmanar eder att g”ra detta, s† mycket mer som jag
	hoppas att d„rigenom dess snarare bliva †tergiven †t eder.
013:020 Men fridens Gud, som fr†n de d”da har †terf”rt v†r Herre Jesus,
	vilken genom ett evigt f”rbunds blod „r den store herden f”r
	f†ren,
013:021 han fullkomne eder i allt vad gott „r, s† att I g”ren hans
	vilja; och han verke i oss vad som „r v„lbehagligt inf”r honom,
	genom Jesus Kristus.  Honom tillh”r „ran i evigheternas
	evigheter.  Amen.
013:022 Jag beder eder, mina br”der: tagen icke illa upp dessa
	f”rmaningens ord; jag har ju ock skrivit till eder helt kort.
013:023 Veten att v†r broder Timoteus har blivit l”sgiven.  Om han snart
	kommer hit, vill jag tillsammans med honom bes”ka eder.
013:024 H„lsen alla edra l„rare och alla de heliga.  De italiska br”derna
	h„lsa eder.
013:025 N†d vare med eder alla.



Book 59 F”rsta Petrus (1 Petr.)


001:001 Petrus, Jesu Kristi apostel, h„lsar de utvalda fr„mlingar som bo
	kringspridda i Pontus, Galatien, Kappadocien, provinsen Asien
	och Bitynien,
001:002 utvalda enligt Guds, Faderns, f”rsyn, i helgelse i Anden, till
	lydnad och till best„nkelse med Jesu Kristi blod.  N†d och frid
	f”r”ke sig hos eder.

001:003 Lovad vare v†r Herres, Jesu Kristi, Gud och Fader, som efter sin
	stora barmh„rtighet har genom Jesu Kristi uppst†ndelse fr†n de
	d”da f”tt oss p† nytt till ett levande hopp,
001:004 till ett of”rg„ngligt, obesmittat och ovanskligt arv, som i
	himmelen „r f”rvarat †t eder,
001:005 I som med Guds makt bliven genom tro bevarade till en fr„lsning
	som „r beredd f”r att uppenbaras i den yttersta tiden.
001:006 D„rf”r m†n I fr”jda eder, om I ock nu en liten tid, d„r s† m†ste
	ske, liden bedr”velse under allahanda pr”vningar,
001:007 f”r att, om eder tro h†ller provet -- vilket „r mycket mer v„rt
	„n guldet, som f”rg†s, men som dock genom eld bliver bepr”vat --
	detta m† befinnas l„nda eder till pris, h„rlighet och „ra vid
	Jesu Kristi uppenbarelse.
001:008 Honom „lsken I utan att hava sett honom; och fast„n I „nnu icke
	sen honom, tron I dock p† honom och fr”jden eder ”ver honom med
	outs„glig och h„rlig gl„dje,
001:009 d† I nu „ren p† v„g att vinna det som „r m†let f”r eder tro,
	n„mligen edra sj„lars fr„lsning.

001:010 Ang†ende denna fr„lsning hava profeter ivrigt forskat och
	rannsakat, de som profeterade om den n†d som skulle vederfaras
	eder.
001:011 De hava rannsakat f”r att finna vilken och hurudan tid det var
	som Kristi Ande i dem h„nvisade till, n„r han f”reb†dade de
	lidanden som skulle vederfaras Kristus, och den h„rlighet som
	d„refter skulle f”lja.
001:012 Och det blev uppenbarat f”r dem att det icke var sig sj„lva,
	utan eder, som de tj„nade h„rmed.  Om samma ting har nu en
	f”rkunnelse kommit till eder genom de m„n som i helig ande,
	neds„nd fr†n himmelen, hava f”r eder predikat evangelium; och i
	de tingen †stunda j„mv„l „nglar att sk†da in.

001:013 Omgjorden d„rf”r edert sinnes l„nder och varen nyktra; och
	s„tten med full tillit edert hopp till den n†d som bjudes eder i
	och med Jesu Kristi uppenbarelse.
001:014 D† I nu haven kommit till lydnad, s† f”ljen icke de beg„relser
	som I f”rut, under eder okunnighets tid, levden i,
001:015 utan bliven heliga i all eder vandel, s†som han som har kallat
	eder „r helig.
001:016 Det „r ju skrivet: ˝I skolen vara heliga, ty jag „r helig.˝
001:017 Och om I s†som Fader †kallen honom som utan anseende till
	personen d”mer var och en efter hans g„rningar, s† vandren ock i
	fruktan under denna edert fr„mlingsskaps tid.
001:018 I veten ju att det icke „r med f”rg„ngliga ting, med silver
	eller guld, som I haven blivit ˝l”sk”pta˝ fr†n den vandel I
	f”rden i f†f„nglighet, efter f„dernas s„tt,
001:019 utan med Kristi dyra blod, s†som med blodet av ett felfritt lamm
	utan fl„ck.
001:020 S† var f”rutsett om honom f”re v„rldens begynnelse; men f”rst nu
	i de yttersta tiderna har han blivit uppenbarad f”r eder skull,
001:021 I som genom honom tron p† Gud, vilken uppv„ckte honom fr†n de
	d”da och gav honom h„rlighet, s† att eder tro nu ock kan vara
	ett hopp till Gud.

001:022 Renen edra sj„lar, i lydnad f”r sanningen, till oskrymtad
	broderlig k„rlek, och „lsken varandra av hj„rtat med uth†llig
	k„rlek,
001:023 I som „ren f”dda p† nytt, icke av n†gon f”rg„nglig s„d, utan av
	en of”rg„nglig: genom Guds levande ord, som f”rbliver.
001:024   Ty
	  ˝allt k”tt „r s†som gr„s
	  och all dess h„rlighet s†som gr„sets blomster;
	  gr„set torkar bort,
	  och blomstret faller av,
001:025   men Herrens ord
	  f”rbliver evinnerligen˝.

	Och det „r detta ord som har blivit f”rkunnat f”r eder s†som ett
	glatt budskap.
002:001 S† l„ggen d† bort all ondska och allt svek s† ock skrymteri och
	avund och allt f”rtal.
002:002 Och d† I nu „ren nyf”dda barn, s† l„ngten efter att f† den
	andliga of”rfalskade mj”lken, p† det att I genom den m†n v„xa
	upp till fr„lsning,
002:003 om I annars haven ˝smakat att Herren „r god˝.
002:004 Och kommen till honom, den levande stenen, som v„l av m„nniskor
	„r f”rkastad, men inf”r Gud „r ˝utvald och dyrbar˝;
002:005 och l†ten eder sj„lva s†som levande stenar uppbyggas till ett
	andligt hus, s† att I bliven ett ˝heligt pr„sterskap˝, som skall
	framb„ra andliga offer, vilka genom Jesus Kristus „ro
	v„lbehagliga f”r Gud.
002:006 Det heter n„mligen p† ett st„lle i skriften:

	  ˝Se, jag l„gger i Sion
	  en utvald, dyrbar h”rnsten,
	  och den som tror p† den
	  skall icke komma p† skam.˝

002:007 F”r eder, I som tron, „r stenen allts† dyrbar, men f”r s†dana
	som icke tro ˝har den sten som byggningsm„nnen f”rkastade blivit
	en h”rnsten˝,
002:008 som „r ˝en st”testen och en klippa till fall˝.  Eftersom de icke
	h”rsamma ordet, st”ta de sig; s† var det ock best„mt om dem.
002:009 I †ter „ren ˝ett utvalt sl„kte, ett konungsligt pr„sterskap, ett
	heligt folk, ett egendomsfolk˝, f”r att I skolen f”rkunna hans
	h„rliga g„rningar, hans som har kallat eder fr†n m”rkret till
	sitt underbara ljus.
002:010 I som f”rut ˝icke voren ett folk˝, men nu „ren ˝ett Guds folk˝,
	I som ˝icke haden f†tt n†gon barmh„rtighet˝, men nu ˝haven f†tt
	barmh„rtighet˝.

002:011 Mina „lskade, jag f”rmanar eder s†som ˝g„ster och fr„mlingar˝
	att taga eder till vara f”r de k”ttsliga beg„relserna, vilka
	f”ra krig mot sj„len.
002:012 Och f”ren en god vandel bland hedningarna, p† det att dessa, om
	de i n†gon sak f”rtala eder s†som illg„rningsm„n, nu i st„llet,
	n„r de sk†da edra goda g„rningar, m† f”r dessas skull prisa Gud
	p† den dag d† han s”ker dem.

002:013 Varen underd†niga all m„nsklig ordning f”r Herrens skull, vare
	sig det „r konungen, s†som den ”verste h„rskaren,
002:014 eller det „r landsh”vdingarna, som ju „ro s„nda av honom f”r att
	straffa dem som g”ra vad ont „r och f”r att prisa dem som g”ra
	vad gott „r.
002:015 Ty s† „r Guds vilja, att I med goda g„rningar skolen stoppa
	munnen till p† of”rst†ndiga och f†kunniga m„nniskor.
002:016 I „ren ju fria, dock icke som om I haden friheten f”r att d„rmed
	”verskyla ondskan, utan s†som Guds tj„nare.
002:017 Bevisen var man „ra, „lsken br”derna, ˝frukten Gud, „ren
	konungen˝.

002:018 I tj„nare, underordnen eder edra herrar med all fruktan, icke
	allenast de goda och milda, utan ocks† de obilliga.
002:019 Ty det „r v„lbehagligt f”r Gud, om n†gon, med honom f”r ”gonen,
	t†ligt uth„rdar sina vederv„rdigheter, n„r han f†r lida
	of”rskylt.
002:020 Ty vad ber”mligt „r d„ri att I bevisen t†lamod, n„r I f”r edra
	synders skull f†n uppb„ra hugg och slag?  Men om I bevisen
	t†lamod, n„r I f†n lida f”r goda g„rningars skull, d† „r detta
	v„lbehaglig f”r Gud.
002:021 Ty d„rtill „ren I kallade, d† ju Kristus sj„lv led f”r eder och
	efterl„mnade †t eder en f”rebild, p† det att I skullen f”lja
	honom och vandra i hans fotsp†r.

002:022 ˝Han hade ingen synd gjort, och intet svek fanns i hans mun.
002:023 N„r han blev sm„dad, sm„dade han icke igen, och n„r han led,
	hotade han icke, utan ”verl„mnade sin sak †t honom som d”mer
	r„ttvist.
002:024 Och ˝v†ra synder bar han˝ i sin kropp upp p† korsets tr„, f”r
	att vi skulle d” bort ifr†n synderna och leva f”r
	r„ttf„rdigheten; och ˝genom hans s†r haven I blivit helade˝.
002:025 Ty I ˝gingen vilse s†som f†r˝, men nu haven I v„nt om till edra
	sj„lars herde och v†rdare.
003:001 Sammalunda, i hustrur, underordnen eder edra m„n, f”r att ocks†
	de m„n, som till „ventyrs icke h”rsamma ordet; m† genom sina
	hustrurs vandel bliva vunna utan ord,
003:002 n„r de sk†da den rena vandel som I f”ren i fruktan.
003:003 Eder prydnad vare icke den utv„rtes prydnaden, den som best†r i
	h†rfl„tningar och p†h„ngda gyllene smycken eller i eder
	kl„dedr„kt.
003:004 Den vare fastmer hj„rtats f”rdolda m„nniska, smyckad med den
	saktmodiga och stilla andens of”rg„ngliga v„sende; ty detta „r
	dyrbart inf”r Gud.
003:005 P† s†dant s„tt prydde sig ju ock fordom de heliga kvinnorna, de
	som satte sitt hopp till Gud och underordnade sig sina m„n.
003:006 S† var Sara lydig mot Abraham och kallade honom ˝herre˝; och
	hennes barn haven I blivit, om I g”ren vad gott „r, och icke
	l†ten eder f”rskr„ckas av n†got.

003:007 Sammalunda skolen I ock, I m„n, p† f”rst†ndigt s„tt leva
	tillsammans med edra hustrur, d† ju hustrun „r det svagare
	k„rlet; och eftersom de „ro edra medarvingar till livets n†d,
	skolen I bevisa dem all „ra, p† det att edra b”ner icke m† bliva
	f”rhindrade.

003:008 Varen slutligen alla endr„ktiga, medlidsamma, k„rleksfulla mot
	br”derna, barmh„rtiga, ”dmjuka.
003:009 Vederg„llen icke ont med ont, icke sm„delse med sm„delse, utan
	tv„rtom v„lsignen; d„rtill „ren I ju ock kallade, att I skolen
	f† v„lsignelse till arvedel.
003:010 Ty
	  ˝den som vill „lska livet
	  och se goda dagar,
	  han avh†lle sin tunga fr†n det som „r ont
	  och sina l„ppar fr†n att tala svek;
003:011   han v„nde sig bort ifr†n det som
	  „r ont, och g”re vad gott „r,
	  han s”ke friden, och trakte d„refter
003:012   Ty Herrens ”gon „ro v„nda till de r„ttf„rdiga,
	  och hans ”ron till deras b”n.
	  Men Herrens ansikte „r emot dem som g”ra det onda˝.

003:013 Och vem „r den som kan g”ra eder n†got ont, om I nit„lsken f”r
	det som „r gott?
003:014 Skullen I „n f† lida f”r r„ttf„rdighets skull, s† „ren I dock
	saliga.  ˝Hysen ingen fruktan f”r dem, och l†ten eder icke
	f”rskr„ckas;
003:015 nej, Herren, Kristus, skolen I h†lla helig i edra hj„rtan.˝  Och
	I skolen alltid vara redo att svara var och en som av eder beg„r
	sk„l f”r det hopp som „r i eder, dock med saktmod och i fruktan
003:016 och med ett gott samvete, s† att de som sm„da eder goda vandel i
	Kristus komma p† skam, i fr†ga om det som de f”rtala eder f”r.
003:017 Ty det „r b„ttre att lida f”r goda g„rningar, om s† skulle vara
	Guds vilja, „n att lida f”r onda.

003:018 Kristus sj„lv led ju en g†ng d”den f”r synder; r„ttf„rdig led
	han f”r or„ttf„rdiga, p† det att han skulle f”ra oss till
	Gud.  Ja, han blev d”dad till k”ttet, men till anden blev han
	gjord levande.
003:019 I anden gick han gick han ock †stad och predikade f”r de andar
	som h”llos i f„ngelse,
003:020 f”r s†dana som fordom voro oh”rsamma, n„r Guds l†ngmodighet gav
	dem anst†nd i Noas tid, d† n„r en ark byggdes, i vilken n†gra f†
	-- allenast †tta personer -- blevo fr„lsta genom vatten.
003:021 Efter denna f”rebild bliven nu och I fr„lsta genom vatten --
	n„mligen genom ett dop som icke betyder att man avtv†r kroppslig
	orenhet, utan betyder att man anropar Gud om ett gott samvete --
	i kraft av Jesu Kristi uppst†ndelse,
003:022 hans som har farit upp till himmelen, och som nu sitter p† Guds
	h”gra sida, sedan „nglar och v„ldige och makter i andev„rlden
	hava blivit honom underlagda.
004:001 D† nu Kristus har lidit till k”ttet, s† v„pnen ock I eder med
	samma sinne; ty den som har lidit till k”ttet har icke l„ngre
	n†got att skaffa med synd.
004:002 Och leven sedan, under den tid som †terst†r eder h„r i k”ttet,
	icke mer efter m„nniskors onda beg„relser, utan efter Guds
	vilja.
004:003 Ty det „r nog, att I under den framfarna tiden haven gjort
	hedningarnas vilja och levat i l”saktighet och onda beg„relser,
	i fylleri, vilt leverne och dryckenskap och i allahanda skamlig
	avgudadyrkan,
004:004 varf”r de ock f”rundra sig och sm„da eder, d† I nu icke l”pen
	med till samma liderlighetens p”l.
004:005 Men de skola g”ra r„kenskap inf”r honom som „r redo att d”ma
	levande och d”da.
004:006 Ty att evangelium blev f”rkunnat j„mv„l f”r d”da, det skedde, f”r
	att dessa, om de „n till k”ttet blevo d”mda, s†som alla m„nniskor
	d”mas, likv„l till anden skulle f† leva, s† som Gud lever

004:007 Men „nden p† allting „r nu n„ra.  Varen allts† besinningsfulla
	och nyktra, s† att I kunnen bedja.
004:008 Och varen framf”r allt uth†lliga i eder k„rlek till varandra, ty
	˝k„rleken ”verskyler en myckenhet av synder˝.
004:009 Varen g„stv„nliga mot varandra utan knot,
004:010 och tj„nen varandra, var och en med den n†deg†va han har
	undf†tt, s†som goda f”rvaltare av Guds m†ngfaldiga n†d.
004:011 Om n†gon talar, s† vare hans tal i enlighet med Guds ord, om
	n†gon har en tj„nst, s† sk”te han den efter m†ttet av den kraft
	som Gud f”rl„nar, s† att Gud i allt bliver „rad genom Jesus
	Kristus.  Honom tillh”r „ran och v„ldet i evigheternas evigheter,
	amen.

004:012 Mina „lskade, f”rundren eder icke ”ver den luttringseld som „r
	t„nd bland eder, och som I till eder pr”vning m†sten genomg†,
	och menen icke att d„rmed n†got f”runderligt vederfares eder;
004:013 utan ju mer I f†n dela Kristi lidanden, dess mer m†n I gl„dja
	eder, f”r att I ock m†n kunna gl„djas och fr”jda eder vid hans
	h„rlighets uppenbarelse.
004:014 Saliga „ren I, om I f”r Kristi namns skull bliven sm„dade, ty
	h„rlighetens Ande, Guds Ande, vilar d† ”ver eder.
004:015 Det m† n„mligen icke ske, att n†gon av eder f†r lida s†som
	dr†pare eller tjuv eller illg„rningsman, eller d„rf”r att han
	blandar sig i vad honom icke vidkommer.
004:016 Men om n†gon f†r lida f”r att han „r en kristen, d† m† han icke
	blygas, utan prisa Gud f”r detta namns skull.

004:017 Ty tiden „r inne att domen skall begynna, och det p† Guds hus;
	men om begynnelsen sker med oss, vad bliver d† „nden f”r dem som
	icke h”rsamma Guds evangelium?
004:018 Och om den r„ttf„rdige med knapp n”d bliver fr„lst, ˝huru skall
	det d† g† den ogudaktige och syndaren?˝
004:019 Allts†, de som efter Guds vilja f† lida, de m† anbefalla sina
	sj„lar †t sin trofaste Skapare, allt under det att de g”ra vad
	gott „r.
005:001 Till de „ldste bland eder st„ller jag nu denna f”rmaning, jag
	som sj„lv „r en av de „ldste och en som vittnar om Kristi
	lidanden, och som j„mv„l har del i den h„rlighet som kommer att
	uppenbaras:
005:002 Varen herdar f”r Guds hjord, som I haven i eder v†rd, varen det
	icke av tv†ng, utan av fri vilja, icke f”r slem vinnings skull,
	utan med villigt hj„rta.
005:003 Upptr„den icke s†som herrar ”ver edra f”rsamlingar, utan bliven
	f”red”men f”r hjorden.
005:004 D† skolen I, n„r ™verherden uppenbaras, undf† h„rlighetens
	of”rvissneliga segerkrans.

005:005 S† skolen I ock, I yngre, † eder sida underordna eder de
	„ldre.  Ikl„den eder alla, i umg„ngelsen med varandra,
	”dmjukheten s†som en tj„nardr„kt.  Ty
	  ˝Gud st†r emot de h”gmodiga,
	  men de ”dmjuka giver han n†d˝.

005:006 ™dmjuken eder allts† under Guds m„ktiga hand, f”r att han m†
	upph”ja eder i sinom tid.
005:007 Och ˝kasten alla edra bekymmer p† honom˝, ty han har omsorg om
	eder.

005:008 Varen nyktra och vaken.  Eder vedersakare, dj„vulen, g†r omkring
	s†som ett rytande lejon och s”ker vem han m† uppsluka.
005:009 St†n honom emot, fasta i tron, och veten att samma lidanden
	vederfaras edra br”der h„r i v„rlden.

005:010 Men all n†ds Gud, som har kallat eder till sin eviga h„rlighet i
	Kristus, sedan I en liten tid haven lidit, han skall fullkomna,
	st”dja, styrka och stadf„sta eder.
005:011 Honom tillh”r v„ldet i evigheternas evigheter.  Amen.

005:012 Genom Silvanus, eder trogne broder -- f”r en s†dan h†ller jag
	honom n„mligen -- har jag nu i korthet skrivit detta, f”r att
	f”rmana eder, och f”r att betyga att den n†d I st†n i „r Guds
	r„tta n†d.
005:013 F”rsamlingen i Babylon, utvald likasom eder f”rsamling, h„lsar
	eder.  S† g”r ock min son Markus.
005:014 H„lsen varandra med en k„rlekens kyss.

	Frid vare med eder alla som „ren i Kristus.



Book 60 Andra Petrus (2 Petr.)


001:001 Simon Petrus, Jesu Kristi tj„nare och apostel, h„lsar dem som i
	och genom v†r Guds och Fr„lsarens, Jesu Kristi, r„ttf„rdighet
	hava f†tt sig besk„rd en lika dyrbar tro som vi.
001:002 N†d och frid f”r”ke sig hos eder, i kunskap om Gud och v†r Herre
	Jesus Kristus.

001:003 Allt det som leder till liv och gudsfruktan har hans gudomliga
	makt sk„nkt oss, genom kunskapen om honom som har kallat oss
	medelst sin h„rlighet och underkraft.
001:004 Genom dem har han ock sk„nkt oss sina dyrbara och mycket stora
	l”ften, f”r att I skolen, i kraft av dem, bliva delaktiga av
	gudomlig natur och undkomma den f”rg„ngelse som i f”ljd av den
	onda beg„relsen r†der i v„rlden.

001:005 Vinnl„ggen eder just d„rf”r p† allt s„tt om att i eder tro
	bevisa dygd, i dygden kunskap,
001:006 i kunskapen †terh†llsamhet, i †terh†llsamheten st†ndaktighet, i
	st†ndaktigheten gudsfruktan,
001:007 i gudsfruktan broderlig k„rlek, i den broderliga k„rleken
	allm„nnelig k„rlek.
001:008 Ty om detta finnes hos eder och mer och mer f”r”kas, s†
	tillst„djer det eder icke att vara overksamma eller utan frukt i
	fr†ga om kunskapen om v†r Herre Jesus Kristus.
001:009 Den †ter som icke har detta, han „r blind och kan icke se; han
	har f”rg„tit att han har blivit renad fr†n sina f”rra synder,
001:010 Vinnl„ggen eder d„rf”r, mina br”der, s† mycket mer om att g”ra
	eder kallelse och utkorelse fast.  Ty om I det g”ren, skolen I
	aldrig n†gonsin komma p† fall.
001:011 S† skall intr„det i v†r Herres och Fr„lsares, Jesu Kristi, eviga
	rike f”rl„nas eder i rikligt m†tt.

001:012 D„rf”r kommer jag alltid att p†minna eder om detta, fast„n I
	visserligen redan k„nnen det och „ren bef„sta i den sanning som
	har kommit till eder.
001:013 Och jag h†ller det f”r r„tt och tillb”rligt, att s† l„nge jag
	„nnu „r i denna kroppshydda, genom mina p†minnelser v„cka
	eder.
001:014 Ty jag vet att jag snart skall l„mna min kroppshydda; detta har
	v†r Herre Jesus Kristus givit till k„nna f”r mig.
001:015 Men jag vill h„rmed s”rja f”r, att I ocks† efter min bortg†ng
	st„dse kunnen draga eder detta till minnes.

001:016 Ty det var icke n†gra slugt utt„nkta fabler vi f”ljde, n„r vi
	kungjorde f”r eder v†r Herres, Jesu Kristi, makt och hans
	tillkommelse utan vi hade sj„lva sk†dat hans h„rlighet.
001:017 Ty han fick ifr†n Gud, fadern, „ra och pris, n„r fr†n det h”gsta
	Majest„tet en r”st kom till honom och sade: ˝Denne „r min
	„lskade Son, i vilken jag har funnit behag.˝
001:018 Den r”sten h”rde vi sj„lva komma fr†n himmelen, n„r vi voro med
	honom p† det heliga berget.

001:019 S† mycket fastare st†r nu ocks† f”r oss det profetiska ordet;
	och I g”ren v„l, om I akten d„rp†, s†som p† ett ljus som lyser i
	en dyster vildmark, till dess att dagen gryr, och morgonstj„rnan
	g†r upp i edra hj„rtan.
001:020 Men det m†n I framf”r allt veta, att ingen profetia i n†got
	skriftens ord kan av n†gon m„nniskas egen kraft utl„ggas.
001:021 Ty ingen profetia har n†gonsin framkommit av en m„nniskas vilja,
	utan d„rigenom att m„nniskor, drivna av den helige Ande, talade
	vad som gavs dem fr†n Gud.

002:001 Men ocks† falska profeter uppstodo bland folket, likasom j„mv„l
	bland eder falska l„rare skola komma att finnas, vilka p†
	smygv„gar skola inf”ra f”rd„rvliga partimeningar och draga ”ver
	sig sj„lva pl”tsligt f”rd„rv, i det att de till och med f”rneka
	den Herre som har k”pt dem.
002:002 De skola f† m†nga efterf”ljare i sin l”saktighet, och f”r deras
	skull skall sanningens v„g bliva sm„dad.
002:003 I sin girighet skola de ock med bedr„gliga ord bereda sig
	vinning av eder.  Men sedan l„nge „r deras dom i annalkande, den
	dr”jer icke, och deras f”rd„rv sover icke.

002:004 Ty Gud skonade ju icke de „nglar som syndade, utan st”rtade dem
	ned i avgrunden och ”verl„mnade dem †t m”rkrets h†lor, f”r att
	d„r f”rvaras till domen.
002:005 Ej heller skonade han den forntida v„rlden, om han ock, n„r han
	l„t floden komma ”ver de ogudaktigas v„rld, bevarade Noa s†som
	r„ttf„rdighetens f”rkunnare, j„mte sju andra.
002:006 Och st„derna Sodom och Gomorra lade han i aska och d”mde dem
	till att omst”rtas; han gjorde dem s† till ett varnande exempel
	f”r kommande tiders ogudaktiga m„nniskor.
002:007 Men han fr„lste den r„ttf„rdige Lot, som sv†rt pinades av de
	gudl”sa m„nniskornas l”saktiga vandel.
002:008 Ty genom de og„rningar som han, den r„ttf„rdige mannen, m†ste se
	och h”ra, d„r han bodde ibland dem, pl†gades han dag efter dag i
	sin r„ttf„rdiga sj„l.

002:009 S† f”rst†r Herren att fr„lsa de gudfruktiga ur pr”vningen, men
	ock att under straff f”rvara de or„ttf„rdiga till domens dag.
002:010 Och detta g”r han f”rst och fr„mst med dem som i oren beg„relse
	st† efter k”ttslig lust och f”rakta andev„rldens herrar.

	I sitt trots och sin sj„lvgodhet b„va dessa m„nniskor icke f”r
	att sm„da andev„rldens h„rlige,
002:011 under det att „nglar som st† „nnu h”gre i starkhet och makt icke
	om dem uttala n†gon sm„dande dom inf”r Herren.
002:012 Men p† samma s„tt som osk„liga djur f”rg†s, varelser som av
	naturen „ro f”dda till att f†ngas och f”rg†s, p† samma s„tt
	skola ock dessa f”rg†s, eftersom de sm„da vad de icke k„nna
	till;
002:013 och de skola s† bliva bedragna p† den l”n som de vilja vinna
	genom or„ttf„rdighet.  De hava sin lust i kr„sligt leverne mitt
	p† ljusa dagen.  De „ro skamfl„ckar och styggelser, d„r de vid
	g„stabuden, som de f† h†lla med eder, frossa i sina njutningar.
002:014 Deras ”gon „ro fulla av otuktigt beg„r och kunna icke f† nog av
	synd.  De locka till sig obef„sta sj„lar.  De hava hj„rtan ”vade i
	girighet.  F”rbannade „ro de.
002:015 De hava ”vergivit den raka v„gen och kommit vilse genom att
	efterf”lja Balaam, Beors son, p† hans v„g.  Denne †tr†dde ju att
	vinna l”n genom or„ttf„rdighet;
002:016 men han blev tillr„ttavisad f”r sin ”vertr„delse: en stum
	arbets†sninna begynte tala med m„nniskor”st och hindrade
	profeten i hans galenskap.

002:017 Dessa m„nniskor „ro k„llor utan vatten, skyar som drivas av
	stormvinden, och det svarta m”rkret „r f”rvarat †t dem.
002:018 Ty de tala stora ord som „ro idel f†f„nglighet; och d† de nu
	sj„lva leva i k”ttsliga beg„relser, locka de genom sin
	l”saktighet till sig m„nniskor som med knapp n”d r„dda sig undan
	s†dana som vandra i villfarelse.
002:019 De lova dem frihet, fast„n de sj„lva „ro f”rg„ngelsens tr„lar;
	ty den som har l†tit sig ”vervinnas av n†gon, han har blivit
	dennes tr„l.
002:020 Och d† de genom kunskapen om Herren och Fr„lsaren, Jesus
	Kristus, hava undkommit v„rldens besmittelser, men sedan †ter
	l†ta sig insn„rjas och ”vervinnas av dem, s† har det sista f”r
	dem blivit v„rre „n det f”rsta.
002:021 Ty det hade varit b„ttre f”r dem att icke hava l„rt k„nna
	r„ttf„rdighetens v„g, „n att nu, sedan de hava l„rt k„nna den,
	v„nda tillbaka, bort ifr†n det heliga bud som har blivit dem
	meddelat.
002:022 Det har g†tt med dem s†som det riktigt heter i ordspr†ket: ˝En
	hund v„nder †ter till sina spyor˝, och: ˝Ett tvaget svin v„ltrar
	sig †ter i smutsen.˝
003:001 Detta „r nu redan det andra brevet som jag skriver till eder,
	mina „lskade; och i b†da har jag genom mina p†minnelser velat
	uppv„cka edert rena sinne,
003:002 s† att I kommen ih†g vad som har blivit f”rutsagt av de heliga
	profeterna, s† ock det bud som av edra apostlar har blivit eder
	givet fr†n Herren och Fr„lsaren.

003:003 Och det m†n I framf”r allt veta, att i de yttersta dagarna
	bespottare skola komma med bespottande ord, m„nniskor som vandra
	efter sina egna beg„relser.
003:004 De skola s„ga: ˝Huru g†r det med l”ftet om hans tillkommelse?
	Fr†n den dag d† v†ra f„der avsomnade har ju allt f”rblivit sig
	likt, „nda ifr†n v„rldens begynnelse.˝
003:005 Ty n„r de vilja p†st† detta, f”rg„ta de att i kraft av Guds ord
	himlar funnos till fr†n ur†ldrig tid, s† ock en jord som hade
	kommit till av vatten och genom vatten;
003:006 och genom ”versv„mning av vatten fr†n dem f”rgicks ocks† den
	v„rld som d† fanns.
003:007 Men de himlar och den jord som nu finnas, de hava i kraft av
	samma ord blivit sparade †t eld, och de f”rvaras nu till domens
	dag, d† de ogudaktiga m„nniskorna skola f”rg†s.

003:008 Men ett vare icke f”rdolt f”r eder, mina „lskade, detta, att ˝en
	dag „r f”r Herren s†som tusen †r, och tusen †r s†som en dag˝.
003:009 Herren f”rdr”jer icke uppfyllelsen av sitt l”fte, s†som somliga
	mena att han f”rdr”jer sig.  Men han „r l†ngmodig mot eder,
	eftersom han icke vill att n†gon skall f”rg†s, utan att alla
	skola v„nda sig till b„ttring.

003:010 Men Herrens dag skall komma s†som en tjuv, och d† skola himlarna
	med d†nande hast f”rg†s, och himlakropparna uppl”sas av hetta,
	och jorden och de verk som „ro d„rp† br„nnas upp.
003:011 Eftersom nu allt detta s†lunda g†r till sin uppl”sning, hurudana
	b”ren icke I d† vara i helig vandel och gudsfruktan,
003:012 medan I f”rbiden och p†skynden Guds dags tillkommelse, varigenom
	himlar skola uppl”sas av eld, och himlakroppar sm„lta av hetta!
003:013 Men ˝nya himlar och en ny jord˝, d„r r„ttf„rdighet bor, f”rbida
	vi efter hans l”fte.

003:014 D„rf”r, mina „lskade, eftersom I f”rbiden detta, skolen I med
	all flit s”rja f”r, att I m†n f”r honom befinnas vara
	obefl„ckade och ostraffliga, i frid.
003:015 Och I skolen h†lla f”re, att v†r Herres l†ngmodighet l„nder till
	fr„lsning; s†som ock v†r „lskade broder Paulus har skrivit till
	eder efter den vishet som har blivit honom given.
003:016 S† g”r han i alla sina brev, n„r han i dem talar om s†dant,
	fast„n visserligen i dem finnes ett och annat som „r sv†rt att
	f”rst†, och som okunniga och obef„sta m„nniskor vr†ngt uttyda,
	s†som de ock g”ra med de ”vriga skrifterna, sig sj„lva till
	f”rd„rv.

003:017 D† I nu s†ledes, mina „lskade, haven f†tt veta detta i f”rv„g,
	s† tagen eder till vara f”r att bliva indragna i de gudl”sas
	villfarelse och d„rigenom f”rlora edert f„ste.
003:018 V„xen i st„llet till i n†d och i kunskap om v†r Herre och
	Fr„lsare, Jesus Kristus.  Honom tillh”r „ran, nu och till
	evighetens dag.  Amen.



Book 61 F”rsta Johannes (1 Joh.)


001:001 Det som var fr†n begynnelsen, det vi hava h”rt, det vi med egna
	”gon hava sett, det vi sk†dade och med egna h„nder togo p†, det
	f”rkunna vi: om livets Ord tala vi.
001:002 Ty livet uppenbarades, och vi hava sett det; och vi vittna d„rom
	och f”rkunna f”r eder livet, det eviga, som var hos Fadern och
	uppenbarades f”r oss.
001:003 Ja, det vi hava sett och h”rt, det f”rkunna vi ock f”r eder, p†
	det att ocks† I m†n hava gemenskap med oss; och vi hava v†r
	gemenskap med Fadern och med hans Son, Jesus Kristus.
001:004 Och vi skriva nu detta, f”r att v†r gl„dje skall bliva
	fullkomlig.

001:005 Och detta „r det budskap som vi hava h”rt fr†n honom, och som vi
	f”rkunna f”r eder, att Gud „r ljus, och att intet m”rker finnes
	i honom.
001:006 Om vi s„ga oss hava gemenskap med honom, och vi vandra i
	m”rkret, s† ljuga vi och g”ra icke sanningen.
001:007 Men om vi vandra i ljuset, s†som han „r i ljuset, s† hava vi
	gemenskap med varandra, och Jesu, hans Sons, blod renar oss fr†n
	all synd.
001:008 Om vi s„ga att vi icke hava n†gon synd, s† bedraga vi oss
	sj„lva, och sanningen „r icke i oss.
001:009 Om vi bek„nna v†ra synder, s† „r han trofast och r„ttf„rdig, s†
	att han f”rl†ter oss v†ra synder och renar oss fr†n all
	or„ttf„rdighet.
001:010 Om vi s„ga att vi icke hava syndat, s† g”ra vi honom till en
	ljugare, och hans ord „r icke i oss.
002:001 Mina k„ra barn, detta skriver jag till eder, f”r att I icke
	skolen synda.  Men om n†gon syndar, s† hava vi en f”respr†kare
	hos Fadern, Jesus Kristus, som „r r„ttf„rdig;
002:002 och han „r f”rsoningen f”r v†ra synder, ja, icke allenast f”r
	v†ra, utan ock f”r hela v„rldens.

002:003 D„rav veta vi att vi hava l„rt k„nna honom, d„rav att vi h†lla
	hans bud.
002:004 Den som s„ger sig hava l„rt k„nna honom och icke h†ller hans
	bud, han „r en l”gnare och i honom „r icke sanningen.
002:005 Men den som h†ller hans ord, i honom „r f”rvisso Guds k„rlek
	fullkomnad.  D„rav veta vi att vi „ro i honom.
002:006 Den som s„ger sig f”rbliva i honom, han „r ock pliktig att sj„lv
	s† vandra som Han vandrade.

002:007 Mina „lskade, det „r icke ett nytt bud jag skriver till eder,
	utan ett gammalt bud, som I haven haft fr†n begynnelsen.  Detta
	gamla bud „r ordet som I haven f†tt h”ra.
002:008 P† samma g†ng „r det dock ett nytt bud som jag skriver till
	eder.  Och detta „r sant b†de i fr†ga om honom och i fr†ga om
	eder; ty m”rkret f”rg†r, och det sanna ljuset lyser redan.
002:009 Den som s„ger sig vara i ljuset och hatar sin broder, han „r
	„nnu alltj„mt i m”rkret.
002:010 Den som „lskar sin broder, han f”rbliver i ljuset, och i honom
	„r intet som l„nder till fall.
002:011 Men den som hatar sin broder, han „r i m”rkret och vandrar i
	m”rkret, och han vet icke vart han g†r; ty m”rkret har
	f”rblindat hans ”gon.

002:012 Jag skriver till eder, k„ra barn, ty synderna „ro eder f”rl†tna
	f”r hans namns skull.
002:013 Jag skriver till eder, I f„der, ty I haven l„rt k„nna honom som
	„r fr†n begynnelsen.  Jag skriver till eder, I ynglingar, ty I
	haven ”vervunnit den onde.

002:014 Jag har skrivit till eder, mina barn, ty I haven l„rt k„nna
	Fadern.  Jag har skrivit till eder, I f„der, ty I haven l„rt
	k„nna honom som „r fr†n begynnelsen.  Jag har skrivit till eder,
	I ynglingar, ty I „ren starka, och Guds ord f”rbliver i eder,
	och I haven ”vervunnit den onde.

002:015 Žlsken icke v„rlden, ej heller vad som „r i v„rlden.  Om n†gon
	„lskar v„rlden, s† „r Faderns k„rlek icke i honom.
002:016 Ty allt som „r i v„rlden, k”ttets beg„relse och ”gonens
	beg„relse och h”gf„rd ”ver detta livets goda, det „r icke av
	Fadern, utan av v„rlden.
002:017 Och v„rlden f”rg†r och dess beg„relse, men den som g”r Guds
	vilja, han f”rbliver evinnerligen.

002:018 Mina barn, nu „r den yttersta tiden.  I haven ju h”rt att en
	antikrist skall komma, och redan hava m†nga antikrister
	uppst†tt; d„rav f”rst† vi att den yttersta tiden „r inne.
002:019 Fr†n oss hava de utg†tt, men de h”rde icke till oss, ty hade de
	h”rt till oss, s† hade de f”rblivit hos oss.  Men det skulle
	bliva uppenbart att icke alla h”ra till oss.

002:020 I †ter haven mottagit sm”rjelse fr†n den Helige, och I haven all
	kunskap.
002:021 Jag har skrivit till eder, icke d„rf”r att I icke k„nnen
	sanningen, utan d„rf”r att I k„nnen den och veten att ingen l”gn
	kommer av sanningen.
002:022 Vilken „r ˝L”gnaren˝, om icke den som f”rnekar att Jesus „r
	Kristus?  Denne „r Antikrist, denne som f”rnekar Fadern och
	Sonen.
002:023 Var och en som f”rnekar Sonen, han har icke heller Fadern; den
	som bek„nner Sonen, han har ock Fadern.

002:024 I †ter skolen l†ta det som I haven h”rt fr†n begynnelsen
	f”rbliva i eder.  Om det som I haven h”rt fr†n begynnelsen
	f”rbliver i eder s† skolen ock I sj„lva f”rbliva i Sonen och i
	Fadern.
002:025 Och detta „r vad han sj„lv har lovat oss: det eviga livet.

002:026 Detta har jag skrivit till eder med tanke p† dem som s”ka
	f”rvilla eder.
002:027 Men vad eder ang†r, s† f”rbliver i eder den sm”rjelse I haven
	undf†tt fr†n honom, och det beh”ves icke att n†gon undervisar
	eder; ty vad hans sm”rjelse l„r eder om allting, det „r sant och
	„r icke l”gn.  F”rbliven allts† i honom, s†som den har l„rt
	eder.

002:028 Ja, k„ra barn, f”rbliven nu i honom, s† att vi, n„r han en g†ng
	uppenbaras, kunna frimodigt tr„da fram, och icke med skam n”dgas
	g† bort ifr†n honom vid hans tillkommelse.

002:029 Om I veten att han „r r„ttf„rdig, s† kunnen I f”rst† att ocks†
	var och en som g”r vad r„ttf„rdigt „r, han „r f”dd av honom.
003:001 Se vilken k„rlek Fadern har bevisat oss d„rmed att vi f† kallas
	Guds barn, vilket vi ock „ro.  D„rf”r k„nner v„rlden oss icke,
	eftersom den icke har l„rt k„nna honom.
003:002 Mina „lskade, vi „ro nu Guds barn, och vad vi skola bliva, det
	„r „nnu icke uppenbart.  Men det veta vi, att n„r han en g†ng
	uppenbaras, skola vi bliva honom lika; ty d† skola vi f† se
	honom s†dan han „r.
003:003 Och var och en som har detta hopp till honom, han renar sig,
	likasom Han „r ren.

003:004 Var och en som g”r synd, han ”vertr„der ock lagen, ty synd „r
	”vertr„delse av lagen.
003:005 Och i veten att Han uppenbarades, f”r att han skulle borttaga
	synderna; och synd finnes icke i honom.
003:006 Var och en som f”rbliver i honom, han syndar icke; var och en
	som syndar, han har icke sett honom och icke l„rt k„nna honom.

003:007 K„ra barn, l†ten ingen f”rvilla eder.  Den som g”r vad
	r„ttf„rdigt „r, han „r r„ttf„rdig, likasom Han „r r„ttf„rdig.
003:008 Den som g”r synd, han „r av dj„vulen, ty dj„vulen har syndat
	fr†n begynnelsen.  Och just d„rf”r uppenbarades Guds Son, att
	han skulle g”ra om intet dj„vulens g„rningar.

003:009 Var och en som „r f”dd av Gud, han g”r icke synd, ty Guds s„d
	f”rbliver i honom; han kan icke synda, eftersom han „r f”dd av
	Gud.
003:010 D„rav „r uppenbart vilka som „ro Guds barn, och vilka som „ro
	dj„vulens barn, d„rav att var och en som icke g”r vad
	r„ttf„rdigt „r, han „r icke av Gud, ej heller den som icke
	„lskar sin broder.
003:011 Ty detta „r det budskap som I haven h”rt fr†n begynnelsen, att
	vi skola „lska varandra
003:012 och icke likna Kain, som var av den onde och slog ihj„l sin
	broder.  Och varf”r slog han ihj„l honom?  D„rf”r att hans egna
	g„rningar voro onda och hans broders g„rningar r„ttf„rdiga.

003:013 F”rundren eder icke, mina br”der, om v„rlden hatar eder.
003:014 Vi veta att vi hava ”verg†tt fr†n d”den till livet, ty vi „lska
	br”derna.  Den som icke „lskar, han f”rbliver i d”den.
003:015 Var och en som hatar sin broder, han „r en mandr†pare; och I
	veten att ingen mandr†pare har evigt liv f”rblivande i sig.
003:016 D„rav att Han gav sitt liv f”r oss hava vi l„rt k„nna k„rleken;
	s† „ro ock vi pliktiga att giva v†ra liv f”r br”derna.
003:017 Men om n†gon har denna v„rldens goda och tillsluter sitt hj„rta
	f”r sin broder, n„r han ser honom lida n”d, huru kan d† Guds
	k„rlek f”rbliva i honom?
003:018 K„ra barn, l†tom oss „lska icke med ord eller med tungan, utan i
	g„rning och i sanning.
003:019 D„rav skola vi veta att vi „ro av sanningen; och s† kunna vi
	inf”r honom ”vertyga v†rt hj„rta d„rom,
003:020 att om v†rt hj„rta f”rd”mer oss, s† „r Gud st”rre „n v†rt hj„rta
	och vet allt.
003:021 Mina „lskade, om v†rt hj„rta icke f”rd”mer oss, s† hava vi
	frimodighet inf”r Gud,
003:022 och vadhelst vi bedja om, det f† vi av honom, eftersom vi h†lla
	hans bud och g”ra vad som „r v„lbehagligt f”r honom.
003:023 Och detta „r hans bud, att vi skola tro p† hans Sons, Jesu
	Kristi, namn och „lska varandra, enligt det bud han har givit
	oss.
003:024 Och den som h†ller hans bud, han f”rbliver i Gud, och Gud
	f”rbliver i honom.  Och att han f”rbliver i oss, det veta vi av
	Anden, som han har givit oss.
004:001 Mina „lskade, tron icke var och en ande, utan pr”ven andarna,
	huruvida de „ro av Gud; ty m†nga falska profeter hava g†tt ut i
	v„rlden.
004:002 D„rp† skolen I k„nna igen Guds Ande: var och en ande som
	bek„nner att Jesus „r Kristus, kommen i k”ttet, han „r av Gud;
004:003 men var och en ande som icke s† bek„nner Jesus, han „r icke av
	Gud.  Den anden „r Antikrists ande, om vilken I haven h”rt att
	den skulle komma, och som redan nu „r i v„rlden.

004:004 I, k„ra barn, I „ren av Gud och haven ”vervunnit dessa; ty han
	som „r i eder „r st”rre „n den som „r i v„rlden.
004:005 De „ro av v„rlden; d„rf”r tala de vad som „r av v„rlden, och
	v„rlden lyssnar till dem.
004:006 Vi †ter „ro av Gud.  Den som k„nner Gud, han lyssnar till oss;
	den som icke „r av Gud, han lyssnar icke till oss.  H„rp† k„nna
	vi igen sanningens Ande och villfarelsens ande.

004:007 Mina „lskade, l†tom oss „lska varandra; ty k„rleken „r av Gud,
	och var och en som „lskar, han „r f”dd av Gud och k„nner Gud.
004:008 Den som icke „lskar, han har icke l„rt k„nna Gud, ty Gud „r
	k„rleken.
004:009 D„rigenom har Guds k„rlek blivit uppenbarad bland oss, att Gud
	har s„nt sin enf”dde Son i v„rlden, f”r att vi skola leva genom
	honom.
004:010 Icke d„ri best†r k„rleken, att vi hava „lskat Gud, utan d„ri,
	att han har „lskat oss och s„nt sin Son till f”rsoning f”r v†ra
	synder.

004:011 Mina „lskade, om Gud s† har „lskat oss, d† „ro ock vi pliktiga
	att „lska varandra.
004:012 Ingen har n†gonsin sett Gud.  Om vi „lska varandra, s† f”rbliver
	Gud i oss, och hans k„rlek „r fullkomnad i oss.
004:013 D„rav att han har givit oss av sin Ande veta vi att vi f”rbliva
	i honom, och att han f”rbliver i oss.
004:014 Och vi hava sj„lva sett, och vi vittna om att Fadern har s„nt
	sin Son till att vara v„rldens Fr„lsare.
004:015 Den som bek„nner att Jesus „r Guds Son, i honom f”rbliver Gud,
	och han sj„lv f”rbliver i Gud.
004:016 Och vi hava l„rt k„nna den k„rlek som Gud har i oss, och vi hava
	kommit till tro p† den.  Gud „r k„rleken, och den som f”rbliver
	i k„rleken, han f”rbliver i Gud, och Gud f”rbliver i honom.

004:017 D„rigenom „r k„rleken fullkomnad hos oss, att vi hava
	frimodighet i fr†ga om domens dag; ty s†dan Han „r, s†dana „ro
	ock vi i denna v„rlden.
004:018 R„ddh†ga finnes icke i k„rleken, utan fullkomlig k„rlek driver
	ut r„ddh†gan, ty i r„ddh†gan ligger tanke p† straff, och den som
	r„des „r icke fullkomnad i k„rleken.
004:019 Vi „lska, d„rf”r att han f”rst har „lskat oss.
004:020 Om n†gon s„ger sig „lska Gud och hatar sin broder, s† „r han en
	l”gnare.  Ty den som icke „lskar sin broder, som han har sett,
	han kan icke „lska Gud, som han icke har sett.
004:021 Och det budet hava vi fr†n honom, att den som „lskar Gud, han
	skall ock „lska sin broder.
005:001 Var och en som tror att Jesus „r Kristus, han „r f”dd av Gud;
	och var och en som „lskar honom som f”dde, han „lskar ock den
	som „r f”dd av honom.
005:002 D„rf”r, n„r vi „lska Gud och h†lla hans bud, d† veta vi att vi
	„lska Guds barn.
005:003 Ty d„ri best†r k„rleken till Gud, att vi h†lla hans bud; och
	hans bud „ro icke tunga.
005:004 Ty allt som „r f”tt av Gud, det ”vervinner v„rlden; och detta „r
	den seger som har ”vervunnit v„rlden: v†r tro.
005:005 Vilken annan kan ”vervinna v„rlden, „n den som tror att Jesus „r
	Guds Son?

005:006 Han „r den som kom genom vatten och blod, Jesus Kristus, icke
	med vattnet allenast, utan med vattnet och blodet.  Och Anden „r
	den som vittnar, eftersom Anden „r sanningen.
005:007 Ty tre „ro de som vittna:
005:008 Anden, vattnet och blodet; och de tre vittna ett och detsamma.
005:009 Om vi taga m„nniskors vittnesb”rd f”r gott, s† m† v„l Guds
	vittnesb”rd vara f”rmer.  Detta „r ju Guds vittnesb”rd, att han
	har vittnat om sin Son.
005:010 Den som tror p† Guds Son, han har vittnesb”rdet inom sig sj„lv;
	den som icke tror Gud, han har gjort honom till en ljugare,
	eftersom han icke har trott p† Guds vittnesb”rd om sin Son.
005:011 Och detta „r vittnesb”rdet: att Gud har givit oss evigt liv; och
	det livet „r i hans Son.
005:012 Den som har Sonen, han har livet; den som icke har Guds Son, han
	har icke livet.

005:013 Detta har jag skrivit till eder, f”r att I skolen veta att I
	haven evigt liv, I som tron p† Guds Sons namn.
005:014 Och detta „r den fasta tillf”rsikt vi hava till honom, att om vi
	bedja om n†got efter hans vilja, s† h”r han oss.
005:015 Och om vi veta att han h”r oss, vadhelst vi bedja om, s† veta vi
	ock att vi redan hava det som vi hava bett honom om i v†r b”n.
005:016 Om n†gon ser sin broder beg† en synd som icke „r en synd till
	d”ds, d† m† han bedja, och s† skall han giva honom liv, om
	n„mligen synden icke „r till d”ds.  Det finnes synd till d”ds;
	f”r s†dan s„ger jag icke att man skall bedja.
005:017 All or„ttf„rdighet „r synd; dock finnes det synd som icke „r
	till d”ds.

005:018 Vi veta om var och en som „r f”dd av Gud att han icke syndar, ty
	den som har blivit f”dd av Gud, han tager sig till vara, och den
	onde kommer icke vid honom.
005:019 Vi veta att vi „ro av Gud, och att hela v„rlden „r i den ondes
	v†ld.
005:020 Och vi veta att Guds Son har kommit och givit oss f”rst†nd, s†
	att vi kunna k„nna den Sanne; och vi „ro i den Sanne, i hans
	Son, Jesus Kristus.  Denne „r den sanne Guden och evigt liv.

005:021 K„ra barn, tagen eder till vara f”r avgudarna.



Book 62 Andra Johannes (2 Joh.)


001:001 Den „ldste h„lsar den utvalda frun och hennes barn, vilka jag i
	sanning „lskar, och icke jag allenast, utan ock alla andra som
	hava l„rt k„nna sanningen.
001:002 Vi „lska dem f”r sanningens skull, som f”rbliver i oss, och som
	skall vara med oss till evig tid.
001:003 N†d, barmh„rtighet och frid ifr†n Gud, Fadern, och ifr†n Jesus
	Kristus, Faderns Son, skall vara med oss i sanning och i k„rlek.

001:004 Det har gjort mig stor gl„dje att jag har funnit flera av dina
	barn vandra i sanningen, efter det bud som vi hava f†tt ifr†n
	Fadern.
001:005 Och nu har jag en b”n till dig, k„ra fru.  Icke som om jag
	skreve f”r att giva dig ett nytt bud; det g„ller allenast det
	bud som vi hava haft fr†n begynnelsen: att vi skola „lska
	varandra.
001:006 Och d„ri best†r k„rleken, att vi vandra efter de bud han har
	givit.  Ja, detta „r budet, att I skolen vandra i k„rleken,
	enligt vad I haven h”rt fr†n begynnelsen.

001:007 Ty m†nga villol„rare hava g†tt ut i v„rlden, vilka icke bek„nna
	att Jesus „r Kristus, som skulle komma i k”ttet; en s†dan „r
	Villol„raren och Antikrist.
001:008 Tagen eder till vara, s† att I icke f”rloren det som vi med v†rt
	arbete hava kommit †stad, utan f†n full l”n.
001:009 Var och en som s† g†r fram†t, att han icke f”rbliver i Kristi
	l„ra, han har icke Gud; den som f”rbliver i den l„ran, han har
	b†de Fadern och Sonen.
001:010 Om n†gon kommer till eder och icke har den l„ran med sig, s†
	tagen icke emot honom i edra hus, och h„lsen honom icke.
001:011 Ty den som h„lsar honom, han g”r sig delaktig i hans onda
	g„rningar.

001:012 Jag hade v„l mycket annat att skriva till eder, men jag vill
	icke g”ra det med papper och bl„ck.  Jag hoppas att i st„llet f†
	komma till eder och muntligen tala med eder, f”r att v†r gl„dje
	skall bliva fullkomlig.

001:013 Din utvalda systers barn h„lsa dig.



Book 63 Tredje Johannes (3 Joh.)


001:001 Den „ldste h„lsar Gajus, den „lskade brodern, som jag i sanning
	„lskar.

001:002 Min „lskade, jag ”nskar att det i allt m† st† v„l till med dig,
	och att du m† vara vid god h„lsa, s†som det ock st†r v„l till
	med din sj„l.
001:003 Ty det gjorde mig stor gl„dje, d† n†gra av br”derna kommo och
	vittnade om den sanning som bor i dig, eftersom du ju vandrar i
	sanningen.
001:004 Jag har ingen st”rre gl„dje „n den att f† h”ra att mina barn
	vandra i sanningen.

001:005 Min „lskade, du handlar s†som en trofast man i allt vad du g”r
	mot br”derna, och detta j„mv„l n„r de komma s†som fr„mlingar.
001:006 Dessa hava nu inf”r f”rsamlingen vittnat om din k„rlek.  Och du
	g”r v„l, om du p† ett s„tt som „r v„rdigt Gud utrustar dem ocks†
	f”r forts„ttningen av deras resa.
001:007 Ty f”r hans namns skull hava de dragit †stad, utan att hava
	tagit emot n†got av hedningarna.
001:008 D„rf”r „ro vi † v†r sida pliktiga att taga oss an s†dana m„n, s†
	att vi bliva deras medarbetare till att fr„mja sanningen.

001:009 Jag har skrivit till f”rsamlingen, men Diotrefes, som ”nskar att
	vara den fr„mste bland dem, vill icke g”ra n†got f”r oss.
001:010 Om jag kommer, skall jag d„rf”r p†visa huru illa han g”r, d† han
	skvallrar om oss med elaka ord.  Och han n”jer sig icke h„rmed;
	utom det att han sj„lv intet vill g”ra f”r br”derna, hindrar han
	ocks† andra som vore villiga att g”ra n†got, ja, han driver dem
	ut ur f”rsamlingen.

001:011 Mina „lskade, f”lj icke onda f”red”men, utan goda.  Den som g”r
	vad gott „r, han „r av Gud; den som g”r vad ont „r, han har icke
	sett Gud.

001:012 Demetrius har f†tt gott vittnesb”rd om sig av alla, ja, av
	sanningen sj„lv.  Ocks† vi giva honom v†rt vittnesb”rd; och du
	vet att v†rt vittnesb”rd „r sant.

001:013 Jag hade v„l mycket annat att skriva till dig, men jag vill icke
	skriva till dig med bl„ck och penna.
001:014 Ty jag hoppas att r„tt snart f† se dig, och d† skola vi
	muntligen tala med varandra.

001:015 Frid vare med dig.

	V„nnerna h„lsa dig.  H„lsa v„nnerna, var och en s„rskilt.


Book 64 Jakobs


001:001 Jakob, Guds och Herrens, Jesu Kristi, tj„nare, h„lsar de tolv
	stammar som bo kringspridda bland folken.

001:002 Mina br”der, h†llen det f”r idel gl„dje, n„r I kommen i
	allahanda frestelser,
001:003 och veten, att om eder tro h†ller provet, s† verkar detta
	st†ndaktighet.
001:004 Och l†ten st†ndaktigheten hava med sig fullkomlighet i g„rning,
	s† att I „ren fullkomliga, utan fel och utan brist i n†got
	stycke.

001:005 Men om n†gon av eder brister i vishet, s† m† han utbedja sig
	s†dan fr†n Gud, som giver †t alla villigt och utan h†rda ord,
	och den skall bliva honom given.
001:006 Men han bedje i tro, utan att tvivla; ty den som tvivlar „r lik
	havets v†g, som drives omkring av vinden och kastas hit och dit.
001:007 En s†dan m„nniska m† icke t„nka att hon skall f† n†got fr†n
	Herren --
001:008 en m„nniska med delad h†g, en som g†r ostadigt fram p† alla sina
	v„gar.

001:009 Den broder som lever i ringhet ber”mme sig av sin h”ghet.
001:010 Den †ter som „r rik ber”mme sig av sin ringhet, ty s†som gr„sets
	blomster skall han f”rg†s.
001:011 Solen g†r upp med sin br„nnande hetta och f”rtorkar gr„set, och
	dess blomster faller av, och dess f„gring f”rg†r; s† skall ock
	den rike f”rvissna mitt i sin „vlan.

001:012 Salig „r den man som „r st†ndaktig i frestelsen; ty n„r han har
	best†tt sitt prov, skall han f† livets krona, vilken Gud har
	lovat †t dem som „lska honom.

001:013 Ingen s„ge, n„r han bliver frestad, att det „r fr†n Gud som hans
	frestelse kommer; ty s†som Gud icke kan frestas av n†got ont, s†
	frestar han icke heller n†gon.
001:014 Nej, n„rhelst n†gon frestas, s† „r det av sin egen beg„relse som
	han drages och lockas.
001:015 Sedan, n„r beg„relsen har blivit havande, f”der hon synd, och
	n„r synden har blivit fullmogen, framf”der hon d”d.
001:016 Faren icke vilse, mina „lskade br”der.
001:017 Idel goda g†vor och idel fullkomliga sk„nker komma ned
	ovanifr†n, fr†n himlaljusens Fader, hos vilken ingen f”r„ndring
	„ger rum och ingen v„xling av ljus och m”rker.
001:018 Efter sitt eget beslut f”dde han oss till liv genom sanningens
	ord, f”r att vi skulle vara en f”rstling av de varelser han har
	skapat.
001:019 Det veten I, mina „lskade br”der.

	Men var m„nniska vare snar till att h”ra och sen till att tala
	och sen till vrede.
001:020 Ty en mans vrede kommer icke †stad vad r„tt „r inf”r Gud.
001:021 Skaffen d„rf”r bort all orenhet och all ondska som finnes kvar,
	och mottagen med saktmod det ord som „r plantat i eder, och som
	kan fr„lsa edra sj„lar.
001:022 Men varen ordets g”rare, och icke allenast dess h”rare, eljest
	bedragen I eder sj„lva.
001:023 Ty om n†gon „r ordets h”rare, men icke dess g”rare, s† „r han
	lik en man som betraktar sitt ansikte i en spegel:
001:024 n„r han har betraktat sig d„ri, g†r han sin v„g och f”rg„ter
	strax hurudan han var.
001:025 Men den som sk†dar in i den fullkomliga lagen, frihetens lag,
	och f”rbliver d„rvid och icke „r en gl”msk h”rare, utan en
	verklig g”rare, han varder salig i sin g„rning.
001:026 Om n†gon menar sig tj„na Gud och icke tyglar sin tunga, utan
	bedrager sitt hj„rta, s† „r hans gudstj„nst intet v„rd.
001:027 En gudstj„nst, som „r ren och obesmittad inf”r Gud och Fadern,
	„r det att v†rda sig om fader- och moderl”sa barn och „nkor i
	deras bedr”velse, och att h†lla sig obefl„ckad av v„rlden.
002:001 Mina br”der, menen icke att tron p† v†r Herre Jesus Kristus, den
	f”rh„rligade, kan st† tillsammans med att hava anseende till
	personen.
002:002 Om till exempel i eder f”rsamling intr„der en man med guldring
	p† fingret och i pr„ktiga kl„der, och j„mte honom intr„der en
	fattig man i smutsiga kl„der,
002:003 och I d† v„nden edra blickar till den som b„r de pr„ktiga
	kl„derna och s„gen till honom: ˝Sitt du h„r p† denna goda
	plats˝, men d„remot s„gen till den fattige: ˝St† du d„r˝, eller:
	˝S„tt dig d„rnere vid min fotapall˝ --
002:004 haven I icke d† kommit i strid med eder sj„lva och blivit domare
	som d”ma efter or„tta grunder?

002:005 H”ren, mina „lskade br”der: Har icke Gud utvald just dem som i
	v„rldens ”gon „ro fattiga till att bliva rika i tro, och att f†
	till arvedel det rike han har lovat †t dem som „lska honom?
002:006 I †ter haven visat f”rakt f”r den fattige.  Žr det d† icke de
	rika som f”rtrycka eder, och „r det icke just de, som draga eder
	inf”r domstolarna?
002:007 Žr det icke de, som sm„da det goda namn som „r n„mnt ”ver eder?
002:008 Om I, s†som skriften bjuder, fullg”ren den konungsliga lagen:
	˝Du skall „lska din n„sta s†som dig sj„lv˝, d† g”ren I
	visserligen v„l.
002:009 Men om I haven anseende till personen, s† beg†n I synd och
	bliven av lagen ”verbevisade om att vara ”vertr„dare.
002:010 Ty om n†gon h†ller hela lagen i ”vrigt, men felar i ett, s† „r
	han skyldig till allt.
002:011 Densamme som sade: ˝Du skall icke beg† „ktenskapsbrott˝, han
	sade ju ock: ˝Du skall icke dr„pa.˝  Om du nu visserligen icke
	beg†r „ktenskapsbrott, men dr„per, s† „r du dock en
	lag”vertr„dare.
002:012 Talen och handlen s†, som det h”ves m„nniskor vilka skola d”mas
	genom frihetens lag.
002:013 Ty domen skall utan barmh„rtighet drabba den som icke har visat
	barmh„rtighet; barmh„rtighet †ter kan frimodigt tr„da fram inf”r
	domen.

002:014 Mina br”der, vartill gagnar det, om n†gon s„ger sig hava tro,
	men icke har g„rningar?  Icke kan v„l tron fr„lsa honom?
002:015 Om n†gon, vare sig en broder eller en syster, saknade kl„der och
	vore utan mat f”r dagen
002:016 och n†gon av eder d† sade till denne: ˝G† i frid, kl„d dig
	varmt, och „t dig m„tt˝ -- vartill gagnade detta, s†framt han
	icke d„rj„mte g†ve honom vad hans kropp beh”vde?
002:017 S† „r ock tron i sig sj„lv d”d, om den icke har med sig
	g„rningar.

002:018 Nu torde n†gon s„ga: ˝Du har ju tro?˝  -- ˝Ja, och jag har ocks†
	g„rningar; visa mig du din tro utan g„rningar, s† vill jag genom
	mina g„rningar visa dig min tro.˝
002:019 Du tror att Gud „r en.  D„ri g”r du r„tt; ocks† de onda andarna
	tro det och b„va.
002:020 Men vill du d† f”rst†, du f†kunniga m„nniska, att tron utan
	g„rningar „r till intet gagn!
002:021 Blev icke Abraham, v†r fader, r„ttf„rdig av g„rningar, n„r han
	frambar sin son Isak p† altaret?
002:022 Du ser allts† att tron samverkade med hans g„rningar, och av
	g„rningarna blev tron fullkomnad,
002:023 och s† fullbordades det skriftens ord som s„ger: ˝Abraham trodde
	Gud, och det r„knades honom till r„ttf„rdighet˝; och han blev
	kallad ˝Guds v„n˝.

002:024 I sen allts† att det „r av g„rningar som en m„nniska bliver
	r„ttf„rdig, och icke av tro allenast.
002:025 Och var det icke p† samma s„tt med sk”kan Rahab?  Blev icke hon
	r„ttf„rdig av g„rningar, n„r hon tog emot s„ndebuden och sedan
	p† en annan v„g sl„ppte ut dem?
002:026 Ja, s†som kroppen utan ande „r d”d, s† „r ock tron utan
	g„rningar d”d.
003:001 Mina br”der, icke m†nga av eder m† tr„da upp s†som l„rare; I
	b”ren veta att vi skola f† en dess str„ngare dom.
003:002 I m†nga stycken fela vi ju alla; om n†gon icke felar i sitt tal,
	s† „r denne en fullkomlig man, som f”rm†r tygla hela sin kropp.
003:003 N„r vi l„gga betsel i h„starnas mun, f”r att de skola lyda oss,
	d† kunna vi d„rmed styra ocks† hela deras ”vriga kropp.
003:004 Ja, till och med skeppen, som „ro s† stora, och som drivas av
	starka vindar, styras av ett helt litet roder †t det h†ll dit
	styrmannen vill.
003:005 S† „r ock tungan en liten lem och kan likv„l ber”mma sig av
	stora ting.  Bet„nken huru en liten eld kan ant„nda en stor skog.
003:006 Ocks† tungan „r en eld; s†som en v„rld av or„ttf„rdighet
	framst†r den bland v†ra lemmar, tungan som befl„ckar hela
	kroppen och s„tter ˝tillvarons hjul˝ i brand, likasom den sj„lv
	„r ant„nd av Gehenna.
003:007 Ty v„l „r det s†, att alla varelsers natur, b†de fyrfotadjurs
	och f†glars och kr„ldjurs och vattendjurs, l†ter t„mja sig, och
	verkligen har blivit tamd, genom m„nniskors natur.
003:008 Men tungan kan ingen m„nniska t„mja; ett oroligt och ont ting „r
	den, och full av d”dande gift.
003:009 Med den v„lsigna vi Herren och Fadern, och med den f”rbanna vi
	m„nniskorna, som „ro skapade till att vara Gud lika.
003:010 Ja, fr†n en och samma mun utg† v„lsignelse och f”rbannelse.  S†
	b”r det icke vara, mina br”der.
003:011 Icke giver v„l en k„lla fr†n en och samma †der b†de s”tt och
	bittert vatten?
003:012 Mina br”der, icke kan v„l ett fikontr„d b„ra oliver eller ett
	vintr„d fikon?  Lika litet kan en salt k„lla giva s”tt vatten.

003:013 Finnes bland eder n†gon vis och f”rst†ndig man, s† m† han, i
	visligt saktmod, genom sin goda vandel l†ta se de g„rningar som
	h”vas en s†dan man.
003:014 Om I †ter i edra hj„rtan hysen bitter avund och „ren
	genstridiga, d† m†n I icke f”rh„va eder och ljuga, i strid mot
	sanningen.
003:015 S†dan ˝vishet˝ kommer icke ned ovanifr†n, utan „r av jorden och
	tillh”r de ˝sj„liska˝ m„nniskorna, ja, de onda andarna.
003:016 Ty d„r avund och genstridighet r†da, d„r r†der oordning och allt
	vad ont „r.
003:017 Men den vishet som kommer ovanifr†n „r f”rst och fr„mst ren,
	vidare fridsam, foglig och mild, full av barmh„rtighet och andra
	goda frukter, fri ifr†n tvivel, fri ifr†n skrymtan.
003:018 Och r„ttf„rdighetens frukt kommer av en s†dd i frid, dem till
	del som h†lla frid.

004:001 Varav uppkomma strider, och varav tvister bland eder?  M†nne icke
	av de lustar som f”ra krig i eder lemmar?
004:002 I „ren fulla av beg„relser, men haven dock intet; I dr„pen och
	hysen avund, men kunnen dock intet vinna; och s† tvisten och
	striden I.  I haven intet, d„rf”r att I icke bedjen.
004:003 Dock, I bedjen, men I f†n intet, ty I bedjen illa, n„mligen f”r
	att kunna i edra lustar f”rsl”sa vad I f†n.
004:004 I trol”sa avf„llingar, veten I d† icke att v„rldens v„nskap „r
	Guds ov„nskap?  Den som vill vara v„rldens v„n, han bliver allts†
	Guds ov„n.
004:005 Eller menen I att detta „r ett tomt ord i skriften: ˝Med
	svartsjuk k„rlek tr„ngtar den Ande som han har l†tit taga sin
	boning i oss˝?
004:006 Men s† mycket st”rre „r den n†d han giver; d„rf”r heter det:
	˝Gud st†r emot de h”gmodiga, men de ”dmjuka giver han n†d.˝
004:007 S† varen nu Gud underd†niga, men st†n emot dj„vulen, s† skall
	han fly bort ifr†n eder.
004:008 Nalkens Gud, s† skall han nalkas eder.  Renen edra h„nder, I
	syndare, och g”ren edra hj„rtan rena, I m„nniskor med delad h†g.
004:009 K„nnen edert el„nde och s”rjen och gr†ten.  Edert l”je v„nde sig
	i sorg och eder gl„dje i bedr”velse.
004:010 ™dmjuken eder inf”r Herren, s† skall han upph”ja eder.

004:011 F”rtalen icke varandra, mina br”der.  Den som f”rtalar en broder
	eller d”mer sin broder, han f”rtalar lagen och d”mer lagen.  Men
	d”mer du lagen, s† „r du icke en lagens g”rare, utan dess
	domare.
004:012 En „r lagstiftaren och domaren, han som kan fr„lsa och kan
	f”rg”ra.  Vem „r d† du som d”mer din n„sta?

004:013 H”ren nu, I som s„gen: ˝I dag eller i morgon vilja vi begiva oss
	till den och den staden, och d„r vilja vi uppeh†lla oss ett †r
	och driva handel och skaffa oss vinning˝ --
004:014 I veten ju icke vad som kan ske i morgon.  Ty vad „r edert liv?
	En r”k „ren I, som synes en liten stund, men sedan f”rsvinner.
004:015 I borden fastmera s„ga: ˝Om Herren vill, och vi f†r leva, skola
	vi g”ra det, eller det.˝
004:016 Men nu talen I stora ord i eder f”rm„tenhet.  All s†dan
	stortalighet „r ond.

004:017 Allts†, den som f”rst†r att g”ra vad gott „r, men icke g”r det,
	f”r honom bliver detta till synd.
005:001 H”ren nu, I rike: Gr†ten och j„mren eder ”ver det el„nde som
	skall komma ”ver eder.
005:002 Eder rikedom multnar bort, och edra kl„der fr„tas s”nder av mal;
005:003 edert guld och silver f”rrostar, och rosten d„rp† skall vara
	eder till ett vittnesb”rd och skall s†som en eld f”rt„ra edert
	k”tt.  I haven samlat eder skatter i de yttersta dagarna.
005:004 Se, den l”n I haven f”rh†llit arbetarna som hava avb„rgat edra
	†krar, den ropar ”ver eder, och sk”rdem„nnens rop hava kommit
	fram till Herren Sebaots ”ron.
005:005 I haven levat i kr„slighet p† jorden och gjort eder goda dagar;
	I haven g”tt eder av hj„rtans lust ˝p† eder slaktedag˝.
005:006 I haven d”mt den r„ttf„rdige skyldig och haven dr„pt honom; han
	st†r eder icke emot.
005:007 S† biden nu t†ligt, mina br”der, intill Herrens tillkommelse.  I
	sen huru †kermannen v„ntar p† jordens dyrbara frukt och t†ligt
	bidar efter den, till dess att den har f†tt h”stregn och
	v†rregn.
005:008 Ja, biden ock I t†ligt, och styrken edra hj„rtan; ty Herrens
	tillkommelse „r n„ra.
005:009 Sucken icke mot varandra, mina br”der, p† det att I icke m†n
	bliva d”mda.  Se, domaren st†r f”r d”rren.
005:010 Mina br”der, tagen profeterna, som talade i Herrens namn, till
	edert f”red”me i att uth„rda lidande och visa t†lamod.
005:011 Vi prisa ju dem saliga, som hava varit st†ndaktiga.  Om Jobs
	st†ndaktighet haven I h”rt, och I haven sett vilken utg†ng
	Herren beredde; ty Herren „r n†derik och barmh„rtig.

005:012 Men framf”r allt, mina br”der, sv„rjen icke, varken vid himmelen
	eller vid jorden, ej heller vid n†got annat, utan l†ten edert
	˝ja˝ vara ˝ja˝, och edert ˝nej˝ vara ˝nej˝, s† att I icke
	hemfallen under dom.

005:013 F†r n†gon bland eder utst† lidande, s† m† han bedja.
005:014 Žr n†gon glad, s† m† han sjunga lovs†nger.  Žr n†gon bland eder
	sjuk, m† han d† kalla till sig f”rsamlingens „ldste; och dessa
	m† bedja ”ver honom och i Herrens namn sm”rja honom med olja.
005:015 Och trons b”n skall hj„lpa den sjuke, och Herren skall l†ta
	honom st† upp igen; och om han har beg†tt synder, skall detta
	bliva honom f”rl†tet.
005:016 Bek„nnen allts† edra synder f”r varandra, och bedjen f”r
	varandra, p† det att I m†n bliva botade.  Mycket f”rm†r en
	r„ttf„rdig mans b”n, n„r den bedes med kraft.
005:017 Elias var en m„nniska, med samma natur som vi.  Han bad en b”n
	att det icke skulle regna, och det regnade icke p† jorden under
	tre †r och sex m†nader;
005:018 †ter bad han, och d† gav himmelen regn, och jorden bar sin
	frukt.

005:019 Mina br”der, om n†gon bland eder har farit vilse fr†n sanningen,
	och n†gon omv„nder honom,
005:020 s† m†n I veta att den som omv„nder en syndare fr†n hans
	villov„g, han fr„lsar hans sj„l fr†n d”den och ”verskyler en
	myckenhet av synder.



Book 65 Judas


001:001 Judas, Jesu Kristi tj„nare och Jakobs broder, h„lsar de kallade,
	dem som „ro upptagna i Guds, Faderns, k„rlek och bevarade †t
	Jesus Kristus.
001:002 Barmh„rtighet och frid och k„rlek f”r”ke sig hos eder.

001:003 Mina „lskade, d† jag nu med all iver har tagit mig f”r att
	skriva till eder om v†r gemensamma fr„lsning, finner jag det
	n”digt att i min skrivelse f”rmana eder att k„mpa f”r den tro
	som en g†ng f”r alla har blivit meddelad †t de heliga.
001:004 N†gra m„nniskor hava n„mligen inn„stlat sig hos eder -- n†gra om
	vilka det f”r l„nge sedan blev skrivet att de skulle hemfalla
	under den domen -- ogudaktiga m„nniskor, som missbruka v†r Guds
	n†d till l”saktighet och f”rneka v†r ende h„rskare och herre,
	Jesus Kristus.

001:005 Men fast„n I redan en g†ng haven f†tt kunskap om alltsammans,
	vill jag p†minna eder d„rom, att Herren, sedan han hade fr„lst
	sitt folk ur Egyptens land, efter†t f”rgjorde dem som icke
	trodde,
001:006 s† ock d„rom, att de „nglar som icke beh”llo sin fursteh”ghet,
	utan ”verg†vo sin boning, hava av honom med eviga bojor blivit
	f”rvarade i m”rker till den stora dagens dom.
001:007 Likas† hava ock Sodom och Gomorra med kringliggande st„der,
	vilka p† samma s„tt som de f”rra bedrevo otukt och stodo efter
	annat umg„nge „n det naturliga, blivit satta till ett varnande
	exempel, i det att de f† lida straff i evig eld.

001:008 Dock g”ra nu ocks† dessa m„nniskor p† samma s„tt, f”rblindade av
	sina dr”mmar: k”ttet besmitta de, men andev„rldens herrar
	f”rakta de, och dess h„rlige sm„da de.
001:009 Icke s† Mikael, ”ver„ngeln; n„r denne tvistade med dj„vulen
	ang†ende Moses' kropp, dristade han sig icke att ”ver honom
	uttala n†gon sm„dande dom, utan sade allenast: ˝Herren n„pse
	dig.˝
001:010 Dessa †ter sm„da vad de icke k„nna till; och vad de, likasom de
	osk„liga djuren, med sina naturliga sinnen kunna fatta, det
	bruka de till sitt f”rd„rv.
001:011 Ve dem!  De hava tr„tt in p† Kains v„g, de hava f”r l”ns skull
	st”rtat sig i Balaams villfarelse och hava g†tt f”rlorade till
	f”ljd av en genstr„vighet lik Koras.

001:012 Det „r dessa som f† h†lla g„stabud med eder, d„r de sitta s†som
	skamfl„ckar vid edra k„rleksm†ltider och of”rsynt se sig sj„lva
	till godo.  De „ro skyar utan vatten, skyar som drivas bort av
	vindarna.  De „ro tr„d som st† nakna p† senh”sten, ofruktbara, i
	dubbel m†tto d”da, uppryckta med r”tterna.
001:013 De „ro vilda havsv†gor som uppkasta sina egna sk„ndligheters
	skum.  De „ro irrande stj„rnor, †t vilka det svarta m”rkret „r
	f”rvarat till evig tid.

001:014 Om dessa var det ock som Enok, den sjunde fr†n Adam, profeterade
	och sade: ˝Se, Herren kommer med sina m†ngtusen heliga,
001:015 f”r att h†lla dom ”ver alla och bestraffa alla de ogudaktiga f”r
	alla de ogudaktiga g„rningar som de hava ”vat, och f”r alla de
	f”rm„tna ord som de i sin syndiga ogudaktighet hava talat mot
	honom.˝

001:016 De „ro m„nniskor som alltid knorra och knota ”ver sin lott,
	medan de likv„l vandra efter sina egna beg„relser.  Och deras
	mun talar stora ord, under det att de dock av egennytta s”ka
	vara m„nniskor till behag.

001:017 Men kommen ih†g, I mina „lskade, vad som har blivit f”rutsagt av
	v†r Herres, Jesu Kristi, apostlar,
001:018 huru de sade till eder: ˝I den yttersta tiden skola bespottare
	uppst†, som vandra efter sina egna ogudaktiga beg„relser.˝
001:019 Det „r dessa m„nniskor som v†lla s”ndringar, dessa som „ro
	˝sj„liska˝ och icke hava ande.

001:020 Men I, mina „lskade, uppbyggen eder p† eder allraheligaste tro,
	bedjen i den helige Ande,
001:021 och bevaren eder s† i Guds k„rlek, under det att I v„nten p† v†r
	Herres, Jesu Kristi, barmh„rtighet, till evigt liv.

001:022 Mot somliga av dem, s†dana som „ro tvivlande, m†n I vara
	barmh„rtiga
001:023 och fr„lsa dem genom att rycka dem ur elden; mot de andra m†n I
	ocks† vara barmh„rtiga, dock med fruktan, s† att I avskyn till
	och med deras livkl„dnad, den av k”ttet befl„ckade.

001:024 Men honom som f”rm†r bevara eder ifr†n fall och st„lla eder
	inf”r sin h„rlighet ostraffliga, i fr”jd,
001:025 honom som allena „r Gud, och som „r v†r Fr„lsare genom Jesus
	Kristus, v†r Herre, honom tillh”r „ra, majest„t, v„lde och makt,
	s†som f”re all tid, s† ock nu och i alla evigheter.  Amen.



Book 66 Uppenbarelse


001:001 Detta „r en uppenbarelse fr†n Jesus Kristus, en som Gud gav
	honom f”r att visa sina tj„nare, vad som snart skall ske.  Och
	medelst ett budskap genom sin „ngel gav han det till k„nna f”r
	sin tj„nare Johannes,
001:002 som h„r vittnar och framb„r Guds ord och Jesu Kristi
	vittnesb”rd, allt vad han sj„lv har sett.

001:003 Salig „r den som f†r uppl„sa denna profetias ord, och saliga
	„ro de som f† h”ra dem och som taga vara p†, vad d„ri „r
	skrivet; ty tiden „r n„ra.

001:004 Johannes h„lsar de sju f”rsamlingarna i provinsen Asien.  N†d
	vare med eder och frid fr†n honom som „r, och som var, och som
	skall komma, s† ock fr†n de sju andar, som st† inf”r hans tron,
001:005 och fr†n Jesus Kristus, det trov„rdiga vittnet, den f”rstf”dde
	bland de d”da, den som „r h„rskaren ”ver konungarna p†
	jorden.  Honom som „lskar oss, och som har l”st oss fr†n v†ra
	synder med sitt blod
001:006 och gjort oss till ett konungad”me, till pr„ster †t sin Gud och
	Fader, honom tillh”r „ran och v„ldet i evigheternas evigheter,
	amen.

001:007 Se, han kommer med skyarna, och allas ”gon skola se honom, ja
	ock deras som hava stungit honom; och alla sl„kter p† jorden
	skola j„mra sig vid hans †syn.  Ja, amen.

001:008 Jag „r A och O, s„ger Herren Gud, han som „r, och som var,
	och som skall komma, den Allsm„ktige.

001:009 Jag, Johannes, eder broder, som med eder har del i bedr”velsen
	och riket och st†ndaktigheten i Jesus, jag befann mig p† den ”
	som heter Patmos, f”r Guds ords och Jesu vittnesb”rds skull.
001:010 Jag kom i andeh„nryckning p† Herrens dag och fick d† bakom mig
	h”ra en stark r”st, lik ljudet av en basun,
001:011 och den sade: ˝Skriv upp i en bok vad du f†r se, och s„nd den
	till de sju f”rsamlingarna i Efesus och Smyrna och Pergamus och
	Tyatira och Sardes och Filadelfia och Laodicea.˝
001:012 Och jag v„nde mig om f”r att se vad det var f”r en r”st som
	talade till mig; och n„r jag v„nde mig om, fick jag se sju
	gyllene ljusstakar
001:013 och mitt i bland ljusstakarna n†gon som liknade en m„nniskoson,
	kl„dd i en fotsid kl„dnad och omgjordad kring br”stet med ett
	gyllene b„lte.
001:014 Hans huvud och h†r var vitt s†som vit ull, s†som sn”, och hans
	”gon voro s†som eldsl†gor.
001:015 Hans f”tter liknade gl„nsande malm, n„r den har blivit gl”dgad i
	en ugn.  Och hans r”st var s†som bruset av stora vatten.
001:016 I sin h”gra hand hade han sju stj„rnor, och fr†n hans mun utgick
	ett skarpt tveeggat sv„rd, och hans ansikte var s†som solen, n„r
	den skiner i sin fulla kraft.
001:017 N„r jag s†g honom, f”ll jag ned f”r hans f”tter, s†som hade jag
	varit d”d.  Men han lade sin h”gra hand p† mig och sade:

	˝Frukta icke.  Jag „r den f”rste och den siste
001:018 och den levande; jag var d”d, men se, jag lever i evigheternas
	evigheter och jag har nycklarna till d”den och d”dsriket.
001:019 S† skriv nu upp, vad du har sett, och skriv upp b†de vad som nu
	„r, och vad som h„refter skall ske.
001:020 Vad ang†r hemligheten med de sju stj„rnorna, som du har sett i
	min h”gra hand, och de sju gyllene ljusstakarna, s† m† du veta
	att de sju stj„rnorna „ro de sju f”rsamlingarnas „nglar, och att
	de sju ljusstakarna „ro de sju f”rsamlingarna.˝

002:001 Skriv till Efesus' f”rsamlings „ngel: ˝S† s„ger han som h†ller
	de sju stj„rnorna i sin h”gra hand, han som g†r omkring bland de
	sju gyllene ljusstakarna:
002:002 Jag k„nner dina g„rningar och ditt arbete och din st†ndaktighet,
	och jag vet att du icke kan lida onda m„nniskor; du har pr”vat
	dem som s„ga sig vara apostlar, men icke „ro det, och har funnit
	dem vara l”gnare.
002:003 Och du „r st†ndaktig och har burit mycket f”r mitt namns skull
	och har icke f”rtr”ttats.
002:004 Men jag har det emot dig, att du har ”vergivit din f”rsta
	k„rlek.
002:005 Bet„nk d† varifr†n du har fallit, och b„ttra dig, och g”r †ter
	s†dana g„rningar som du gjorde under din f”rsta tid.  Varom
	icke, s† skall jag komma ”ver dig och skall flytta din ljusstake
	fr†n dess plats, s†framt du icke g”r b„ttring.
002:006 Men den ber”mmelsen har du, att du hatar nikolaiternas
	g„rningar, som ocks† jag hatar.  --
002:007 Den som har ”ra, han h”re vad Anden s„ger till
	f”rsamlingarna.  Den som vinner seger, †t honom skall jag giva
	att „ta av livets tr„d, som st†r i Guds paradis.˝

002:008 Och skriv till Smyrnas f”rsamlings „ngel:

	˝S† s„ger den f”rste och den siste, han som var d”d och †ter har
	blivit levande:
002:009 Jag k„nner din bedr”velse och din fattigdom -- dock, du „r rik!
	-- och jag vet vilken f”rsm„delse du utst†r av dem som s„ga sig
	vara judar, men icke „ro detta, utan „ro en Satans synagoga.
002:010 Frukta icke f”r det som du skall f† lida.  Se, dj„vulen skall
	kasta somliga av eder i f„ngelse, f”r att I skolen s„ttas p†
	prov; och I skolen f† utst† bedr”velse i tio dagar.  Var trogen
	intill d”den, s† skall jag giva dig livets krona,
002:011 Den som har ”ra, han h”re vad Anden s„ger till
	f”rsamlingarna.  Den som vinner seger, han skall f”rvisso icke
	lida n†gon skada av den andra d”den.˝

002:012 Och skriv till Pergamus' f”rsamlings „ngel: ˝S† s„ger han som
	har det skarpa tveeggade sv„rdet:
002:013 Jag vet var du bor: d„r varest Satan har sin tron.  Och dock
	h†ller du fast vid mitt namn; och tron p† mig f”rnekade du icke
	ens p† den tid d† Antipas, mitt vittne, min trogne tj„nare,
	blev dr„pt hos eder -- d„r varest Satan bor.
002:014 Men jag har n†got litet emot dig: du har hos dig n†gra som h†lla
	fast vid Balaams l„ra, hans som l„rde Balak huru han skulle
	l„gga en st”testen f”r Israels barn, s† att de skulle „ta k”tt
	fr†n avgudaoffer och bedriva otukt.
002:015 S† har ocks† du n†gra som p† lika s„tt h†lla sig till
	nikolaiternas l„ra.
002:016 G”r d† b„ttring; varom icke, s† skall jag snart komma ”ver dig
	och skall strida mot dem med min muns sv„rd.
002:017 Den som har ”ra, han h”re vad Anden s„ger till f”rsamlingarna.
	Den som vinner seger, †t honom skall jag giva av det f”rdolda
	mannat; och jag skall giva honom en vit sten och ett nytt namn
	skrivet p† den stenen, ett namn som ingen k„nner, utom den som
	f†r det.˝

002:018 Och skriv till Tyatiras f”rsamlings „ngel: ˝S† s„ger Guds Son,
	han som har ”gon s†som eldsl†gor, han vilkens f”tter likna
	gl„nsande malm:
002:019 Jag k„nner dina g„rningar och din k„rlek och din tro, och jag
	vet huru du har tj„nat och varit st†ndaktig, och huru dina sista
	g„rningar „ro flera „n dina f”rsta.
002:020 Men jag har det emot dig att du „r s† efterl†ten mot kvinnan
	Jesabel -- hon som s„ger sig vara en profetissa och upptr„der
	s†som l„rare och f”rleder mina tj„nare till att bedriva otukt
	och till att „ta k”tt fr†n avgudaoffer.
002:021 Jag har givit henne tid till b„ttring, men hon vill icke g”ra
	b„ttring och upph”ra med sin otukt.
002:022 Se, jag vill l„gga henne ned p† sjuks„ngen; och ”ver dem som med
	henne beg† „ktenskapsbrott vill jag s„nda stor vederm”da,
	s†framt de icke b„ttra sig och upph”ra med att g”ra hennes
	g„rningar.
002:023 Och hennes barn skall jag dr„pa.  Och alla f”rsamlingarna skola
	f”rnimma, att jag „r den som rannsakar njurar och hj„rtan; och
	jag skall giva var och en av eder efter hans g„rningar.
002:024 Men till eder, I andra som bon i Tyatira, till eder alla som
	icke haven denna l„ra, d† I ju icke ˝haven l„rt k„nna
	djupheterna˝, s†som de s„ga -- ja, Satans djupheter!  -- till eder
	s„ger jag: Jag l„gger icke p† eder n†gon ny b”rda;
002:025 h†llen allenast fast vid det som I haven, till dess jag kommer.
002:026 Den som vinner seger och intill „nden troget g”r mina g„rningar,
	†t honom skall jag giva makt ”ver hedningarna.
002:027 och han skall styra dem med j„rnspira, likasom n„r man krossar
	lerk„rl,
002:028 s†som ock jag har f†tt den makten av min Fader; och jag skall
	giva honom morgonstj„rnan.
002:029 Den som har ”ra, han h”re vad Anden s„ger till f”rsamlingarna.˝
003:001 Och skriv till Sardes' f”rsamlings „ngel:

	˝S† s„ger han som har Guds sju andar och de sju stj„rnorna: Jag
	k„nner dina g„rningar; du har det namnet om dig, att du lever,
	men du „r d”d.
003:002 Vakna upp och h†ll dig vaken, och styrk det som „nnu „r kvar, det
	som har varit n„ra att d”.  Ty jag har icke funnit dina g„rningar
	vara fullkomliga inf”r min Gud.
003:003 T„nk nu p† huru du undfick ordet och h”rde det, och tag vara p†
	d„rp† och g”r b„ttring.  Om du icke h†ller dig vaken, s† skall
	jag komma s†som en tjuv, och du skall f”rvisso icke veta vilken
	stund jag kommer ”ver dig.
003:004 Dock kunna hos dig i Sardes n„mnas n†gra f† som icke hava
	fl„ckat sina kl„der; och dessa skola vandra med mig i vita
	kl„der, ty de „ro v„rdiga d„rtill.
003:005 Den som vinner seger, han skall s† bliva kl„dd i vita kl„der,
	och jag skall aldrig utpl†na hans namn ur livets bok, utan
	k„nnas vid hans namn inf”r min Fader och inf”r hans „nglar.
003:006 Den som har ”ra, han h”re vad Anden s„ger till f”rsamlingarna.˝

003:007 Och skriv till Filadelfias f”rsamlings „ngel:

	˝S† s„ger den Helige, den Sannf„rdige, han som har 'Davids
	nyckel', han som 'uppl†ter, och ingen kan tillsluta', han som
	'tillsluter, och ingen uppl†ter':
003:008 Jag k„nner dina g„rningar.  Se, jag har l†tit dig finna en ”ppen
	d”rr, som ingen kan tillsluta.  Ty v„l „r din kraft ringa, men du
	har tagit vara p† mitt ord och icke f”rnekat mitt namn.
003:009 Se, jag vill ”verl„mna †t dig n†gra fr†n Satans synagoga, n†gra
	av dem som s„ga sig vara judar, men icke „ro det, utan ljuga;
	ja, jag vill g”ra s†, att de komma ock falla ned f”r dina
	f”tter, och de skola f”rst†, att jag har f†tt dig k„r.
003:010 Eftersom du har tagit vara p† mitt bud om st†ndaktighet, skall
	ock jag taga vara p† dig och fr„lsa dig ut ur den pr”vningens
	stund som skall komma ”ver hela v„rlden, f”r att s„tta jordens
	inbyggare p† prov.
003:011 Jag kommer snart; h†ll fast det du har, s† att ingen tager din
	krona.
003:012 Den som vinner seger, honom skall jag g”ra till en pelare i min
	Guds tempel, och han skall aldrig mer l„mna det; och jag skall
	skriva p† honom min Guds namn och namnet p† min Guds stad, det
	nya Jerusalem, som kommer ned fr†n himmelen, fr†n min Gud, s†
	ock mitt eget nya namn.
003:013 Den som har ”ra, han h”re vad Anden s„ger till f”rsamlingarna.

003:014 Och skriv till Laodiceas f”rsamlings „ngel: ˝S† s„ger han som „r
	Amen, den trov„rdiga och sannf„rdiga vittnet, begynnelsen
	till Guds skapelse:
003:015 Jag k„nner dina g„rningar: du „r varken kall eller varm.  Jag
	skulle ”nska att du vore antingen kall eller varm.
003:016 Men nu, d† du „r ljum och varken varm eller kall, skall jag
	utspy dig ur min mun.
003:017 Du s„ger ju: 'Jag „r rik, ja, jag har vunnit rikedomar och
	beh”ver intet'; och du vet icke att du just „r el„ndig och
	”mkansv„rd och fattig och blind och naken.
003:018 S† r†der jag dig d† att du k”per av mig guld som „r luttrat i
	eld, f”r att du skall bliva rik, och att du k”per vita kl„der
	till att kl„da dig i, f”r att din nakenhets skam icke skall
	bliva uppenbar, och att du k”per ”gonsalva till att sm”rja dina
	”gon med, f”r att du skall kunna se.
003:019 'Alla som jag „lskar, dem tuktar och agar jag.'  S† g”r nu
	b„ttring med all flit.
003:020 Se, jag st†r f”r d”rren och klappar; om n†gon lyssnar till min
	r”st och uppl†ter d”rren, s† skall jag g† in till honom och
	h†lla m†ltid med honom och han med mig.
003:021 Den som vinner seger, honom skall jag l†ta sitta med mig p† min
	tron, likasom jag sj„lv har vunnit seger och satt mig med min
	Fader p† hans tron.
003:022 Den som har ”ra, han h”re vad Anden s„ger till f”rsamlingarna.

004:001 Sedan fick jag se en d”rr vara ”ppnad i himmelen; och den r”st,
	lik ljudet av en basun, som jag f”rut hade h”rt tala till mig,
	sade: ˝Kom hit upp, s† skall jag visa dig, vad som skall ske
	h„refter.˝
004:002 I detsamma kom jag i andeh„nryckning.  Och jag fick se en tron
	vara framsatt i himmelen, och n†gon satt p† den tronen;
004:003 och han som satt d„rp† var till utseendet s†som jaspissten och
	karneol.  Och runt omkring tronen gick en regnb†ge, som till
	utseendet var s†som en smaragd.
004:004 Och jag s†g tjugufyra andra troner runt omkring tronen, och p†
	de tronerna sutto tjugufyra „ldste, kl„dda i vita kl„der, med
	gyllene kransar p† sina huvuden.
004:005 Och fr†n tronen utgingo ljungeldar och dunder och tord”n; och
	framf”r tronen brunno sju eldbloss, det „r Guds sju andar.
004:006 Framf”r tronen syntes ock likasom ett glashav, likt kristall;
	och runt omkring tronen stodo fyra v„senden, ett mitt f”r var
	sida av tronen och de voro fullsatta med ”gon framtill och
	baktill.
004:007 Och det f”rsta v„sendet liknade ett lejon, det andra v„sendet
	liknade en ung tjur, det tredje v„sendet hade ett ansikte s†som
	en m„nniska, det fj„rde v„sendet liknade en flygande ”rn.
004:008 Och vart och ett av de fyra v„sendena hade sex vingar; runt
	omkring, j„mv„l under vingarna voro de fullsatta med ”gon.  Och
	dag och natt sade de utan uppeh†ll: ˝Helig, helig, helig „r
	Herren Gud den Allsm„ktige, han som var, och som „r, och som
	skall komma.˝

004:009 Och n„r v„sendena hemb„ra pris och „ra och tack †t honom som
	sitter p† tronen och tillbedja honom som lever i evigheternas
	evigheter,
004:010 d† falla de tjugufyra „ldste ned inf”r honom som sitter p†
	tronen, och tillbedja honom som lever i evigheternas evigheter,
	och l„gga sina kransar ned inf”r tronen och s„ga;

004:011 ˝Du, v†r Herre och Gud, „r v„rdig att mottaga pris och „ra och
	makt, ty du har skapat allting, och d„rf”r att s† var din vilja,
	kom det till och blev skapat.˝
005:001 Och i h”gra handen p† honom som satt p† tronen s†g jag en
	bokrulle, med skrift b†de p† insidan och p† utsidan, och
	f”rseglad med sju insegel.
005:002 Och jag s†g en v„ldig „ngel som utropade med h”g r”st: ˝Vem „r
	v„rdig att ”ppna bokrullen och bryta dess insegel?˝
005:003 Men ingen, vare sig i himmelen eller p† jorden eller under
	jorden, kunde ”ppna bokrullen eller se vad som stod d„ri.
005:004 Och jag gr„t bittert ”ver att ingen befanns vara v„rdig att
	”ppna bokrullen eller se, vad som stod d„ri.
005:005 Men en av de „ldste sade till mig: ˝Gr†t icke.  Se, lejonet av
	Juda stam, telningen fr†n Davids rot, har vunnit seger, s† att
	han kan ”ppna bokrullen och och bryta dess sju insegel.˝

005:006 D† fick jag se att mellan tronen och de fyra v„sendena och de
	„ldste stod ett lamm, som s†g ut s†som hade det varit slaktat.  Det
	hade sju horn och sju ”gon, det „r Guds sju andar, vilka „ro
	uts„nda ”ver hela jorden.
005:007 Och det tr„dde fram och tog bokrullen ur h”gra handen p† honom
	som satt p† tronen.

005:008 Och n„r han tog bokrullen, f”llo de fyra v„sendena och de
	tjugufyra „ldste ned inf”r Lammet; och de hade var och en sin
	harpa och hade gyllene sk†lar, fulla med r”kelse, det „r de
	heligas b”ner.
005:009 Och de sj”ngo en ny s†ng som lydde s†:
	  ˝Du „r v„rdig att taga bokrullen
	  och att bryta dess insegel,
	  ty du har blivit slaktad,
	  och med ditt blod har du †t Gud k”pt m„nniskor,
	  av alla stammar och tungom†l och folk och folkslag,
005:010   och gjort dem †t v†r Gud till ett konungad”me och till pr„ster,
	  och de skola regera p† jorden˝

005:011 Och i min syn fick jag h”ra r”ster av m†nga „nglar runt omkring
	tronen och omkring v„sendena och de „ldste; och deras antal var
	tio tusen g†nger tio tusen och tusen g†nger tusen.
005:012 Och de sade med h”g r”st: ˝Lammet som blev slaktat, „r v„rdigt
	att mottaga makten, s† ock rikedom och vishet och starkhet och
	„ra, och pris och lov.˝
005:013 Och allt skapat, b†de i himmelen och p† jorden och under jorden
	och p† havet, och allt vad i dem var, h”rde jag s„ga: ˝Honom, som
	sitter p† tronen, och Lammet tillh”r lovet och „ran och priset
	och v„ldet i evigheternas evigheter.˝
005:014 Och de fyra v„sendena sade ˝amen˝, och de „ldste f”llo ned och
	tillb†do.
006:001 Och jag s†g Lammet bryta det f”rsta av de sju inseglen; och jag
	h”rde ett av de fyra v„sendena s„ga s†som med tord”nsr”st:
	˝Kom.˝
006:002 D† fick jag se en vit h„st; och mannen som satt p† den hade en
	b†ge, och en segerkrans blev honom given, och han drog ut s†som
	segrare och f”r att segra.

006:003 Och n„r det br”t det andra inseglet, h”rde jag det andra
	v„sendet s„ga ˝Kom.˝
006:004 D† kom en annan h„st fram, en som var r”d; och †t mannen som
	satt p† den blev givet att taga friden bort fr†n jorden, s† att
	m„nniskorna skulle slakta varandra.  Och ett stort sv„rd blev
	honom givet.

006:005 Och n„r det br”t det tredje inseglet, h”rde jag det tredje
	v„sendet s„ga ˝Kom.˝  D† fick jag se en svart h„st; och mannen
	som satt p† den hade en v†gsk†l i sin hand.
006:006 Och jag h”rde likasom en r”st mitt ibland de fyra v„sendena
	s„ga: ˝Ett m†tt vete f”r en silverpenning och tre m†tt
	korn f”r en silverpenning!  Och oljan och vinet m† du icke
	skada.˝

006:007 Och n„r det br”t det fj„rde inseglet, h”rde jag det fj„rde
	v„sendets r”st s„ga: ˝Kom.˝
006:008 D† fick jag se en blekgul h„st; och mannen som satt p† den,
	hans namn var D”den, och D”dsriket f”ljde med honom.  Och †t dem
	gavs makt ”ver fj„rdedelen av jorden, s† att de skulle f† dr„pa
	med sv„rd och genom hungersn”d och pest och genom vilddjuren p†
	jorden.

006:009 Och n„r det br”t det femte inseglet, s†g jag under altaret de
	m„nniskors sj„lar, som hade blivit slaktade f”r Guds ords skull
	och f”r det vittnesb”rds skull, som de hade.
006:010 Och de ropade med h”g r”st och sade: ˝Huru l„nge, du helige och
	sannf„rdige Herre, skall du dr”ja att h†lla dom och att utkr„va
	v†rt blod av jordens inbyggare?˝
006:011 Och †t var och en av dem gavs en vit, fotsid kl„dnad, och †t dem
	blev tillsagt att de „nnu en liten tid skulle giva sig till ro,
	till dess j„mv„l skaran av deras medtj„nare och br”der, som
	skulle bliva dr„pta likasom de sj„lva, hade blivit fulltalig.

006:012 Och jag s†g Lammet bryta det sj„tte inseglet.  D† blev det en
	stor jordb„vning, och solen blev svart som en sorgdr„kt, och
	m†nen blev hel och h†llen s†som blod;
006:013 och himmelens stj„rnor f”llo ned p† jorden, s†som n„r ett
	fikontr„d f„ller sina omogna frukter, d† det skakas av en stark
	vind.
006:014 Och himmelen vek undan, s†som n„r en bokrulle rullas tillhopa;
	och alla berg och ”ar flyttades bort ifr†n sin plats.
006:015 Och konungarna p† jorden och storm„nnen och krigs”verstarna och
	alla de rika och de v„ldiga, ja, alla, b†de tr„lar och fria,
	dolde sig i h†lor och bland bergsklippor.
006:016 Och de sade till bergen och klipporna: ˝Fallen ”ver oss och
	d”ljen oss f”r dens ansikte, som sitter p† tronen, och f”r
	Lammets vrede.
006:017 Ty deras vredes stora dag „r kommen, och vem kan best†?˝

007:001 Sedan s†g jag fyra „nglar st† vid jordens fyra h”rn och h†lla
	tillbaka jordens fyra vindar, f”r att ingen vind skulle bl†sa
	”ver jorden eller ”ver havet eller mot n†got tr„d.
007:002 Och jag s†g en annan „ngel tr„da fram ifr†n ”ster med den
	levande Gudens signet.  Och han ropade med h”g r”st till de fyra
	„nglar som hade f†tt sig givet att skada jorden och havet,
007:003 och sade: ˝G”ren icke jorden eller havet eller tr„den n†gon
	skada, f”rr„n vi hava tecknat v†r Guds tj„nare med insegel p†
	deras pannor.˝
007:004 Och jag fick h”ra antalet av dem som voro tecknade med insegel,
	ett hundra fyrtiofyra tusen tecknade, av alla Israels barns
	stammar;
007:005   av Juda stam tolv tusen tecknade,
	  av Rubens stam tolv tusen,
	  av Gads stam tolv tusen,
007:006   av Asers stam tolv tusen,
	  av Neftalims stam tolv tusen,
	  av Manasses' stam tolv tusen,
007:007   av Simeons stam tolv tusen,
	  av Levi stam tolv tusen,
	  av Isaskars stam tolv tusen,
007:008   av Sabulons stam tolv tusen,
	  av Josefs stam tolv tusen,
	  av Benjamins stam tolv tusen tecknade.

007:009 Sedan fick jag se en stor skara, som ingen kunde r„kna, en skara
	ur alla folkslag och stammar och folk och tungom†l st† inf”r
	tronen och inf”r Lammet; och de voro kl„dda i vita, fotsida
	kl„der och hade palmer i sina h„nder.
007:010 Och de ropade med h”g r”st och sade: ˝Fr„lsningen tillh”r v†r
	Gud, honom som sitter p† tronen, och Lammet.˝
007:011 Och alla „nglar, som stodo runt omkring tronen och omkring de
	„ldste och de fyra v„sendena, f”llo ned p† sina ansikten inf”r
	tronen och tillb†do Gud
007:012 och sade: ˝Amen.  Lovet och priset och visheten och tacks„gelsen
	och „ran och makten och starkheten tillh”ra v†r Gud i
	evigheternas evigheter.  Amen.˝

007:013 Och en av de „ldste tog till orda och sade till mig: ˝Dessa som
	„ro kl„dda i de vita, fotsida kl„derna, vilka „ro de, och
	varifr†n hava de kommit?˝
007:014 Jag svarade honom: ˝Min herre, du vet sj„lv det.˝  D† sade han
	till mig: ˝Dessa „ro de som komma ur den stora bedr”velsen, och
	som hava tvagit sina kl„der och gjort dem vita i Lammets blod.
007:015 D„rf”r st† de inf”r Guds tron och tj„na honom, dag och natt, i
	hans tempel.  Och han som sitter p† tronen skall sl† upp sitt
	tabernakel ”ver dem.
007:016   'De skola icke mer hungra och icke mer t”rsta,
	  och solens hetta skall icke tr„ffa dem,
	  ej heller eljest n†gon br„nnande hetta.
007:017 Ty Lammet, som st†r mitt f”r tronen, skall vara deras herde och
	leda dem till livets vattenk„llor, och 'Gud skall avtorka alla
	t†rar fr†n deras ”gon'.˝
008:001 Och n„r Lammet br”t det sjunde inseglet, uppstod i himmelen en
	tystnad, som varade vid pass en halv timme.
008:002 Och jag fick se de sju „nglar, som st† inf”r Gud; †t dem g†vos sju
	basuner.
008:003 Och en annan „ngel kom och st„llde sig vid altaret, och han hade
	ett gyllene r”kelsekar; och mycken r”kelse var given †t honom,
	f”r att han skulle l„gga den till alla de heligas b”ner p† det
	gyllene altare som stod framf”r tronen.
008:004 Och ur „ngelns hand steg r”ken av r”kelsen med de heligas b”ner
	upp inf”r Gud.
008:005 Och „ngeln tog r”kelsekaret och fyllde det med eld fr†n altaret
	och kastade elden ned p† jorden.  D† kommo tord”n och dunder och
	ljungeldar och jordb„vning.

008:006 Och de sju „nglarna, som hade de sju basunerna, gjorde sig redo
	att st”ta i sina basuner.

008:007 Och den f”rste st”tte i sin basun.  D† kom hagel och eld, blandat
	med blod, och det kastades ned p† jorden; och tredjedelen av
	jorden br„ndes upp, och tredjedelen av tr„den br„ndes upp, och
	allt gr”nt gr„s br„ndes upp.

008:008 Och den andre „ngeln st”tte i sin basun.  D† var det som om ett
	stort brinnande berg hade blivit kastat i havet; och tredjedelen
	av havet blev blod.
008:009 Och tredjedelen av de levande varelser som funnos i havet omkom;
	och tredjedelen av skeppen f”rgicks.

008:010 Och den tredje „ngeln st”tte i sin basun.  D† f”ll fr†n himmelen
	en stor stj„rna, brinnande s†som ett bloss; och den f”ll ned
	”ver tredjedelen av str”mmarna och ”ver vattenk„llorna.
008:011 Och stj„rnans namn var Mal”rt.  Och tredjedelen av vattnet blev
	bitter mal”rt; och m†nga m„nniskor omkommo genom vattnet, d„rf”r
	att det hade blivit s† bittert.

008:012 Och den fj„rde „ngeln st”tte i sin basun.  D† drabbade
	hems”kelsen tredjedelen av solen och tredjedelen av m†nen och
	tredjedelen av stj„rnorna, s† att tredjedelen av dem f”rm”rkades
	och dagen miste tredjedelen av sitt ljus, sammalunda ock natten.

008:013 Sedan fick jag i min syn h”ra en ”rn, som fl”g fram uppe i
	himlarymden, ropa med h”g r”st: ˝Ve, ve, ve ”ver jordens
	inbyggare, n„r de tre ”vriga „nglar, som skola st”ta i basun,
	l†ta sina basuner ljuda!˝
009:001 Och den femte „ngeln st”tte i sin basun.  D† s†g jag en stj„rna
	vara fallen ifr†n himmelen ned p† jorden; och †t henne gavs
	nyckeln till avgrundens brunn.
009:002 Och hon ”ppnade avgrundens brunn.  D† steg en r”k upp ur brunnen,
	lik r”ken fr†n en stor ugn, och solen och luften f”rm”rkades av
	r”ken fr†n brunnen.
009:003 Och ur r”ken kommo gr„shoppor ut ”ver jorden; och †t dem gavs
	samma makt som skorpionerna p† jorden hava.
009:004 Och dem blev tillsagt, att de icke skulle skada gr„set p† jorden
	eller n†got annat gr”nt eller n†got tr„d, utan allenast de
	m„nniskor som icke hade Guds insegel p† sina pannor.
009:005 Och †t dem blev givet att, icke att d”da dem, men att pl†ga dem
	i fem m†nader; och pl†gan, som de v†llade var s†som den pl†ga
	en skorpion †stadkommer, n„r den stinger en m„nniska.
009:006 P† den tiden skola m„nniskorna s”ka d”den, men icke kunna finna
	den; de skola †stunda att d”, men d”den skall fly undan ifr†n
	dem.

009:007 Och gr„shopporna tedde sig s†som h„star, rustade till strid.  P†
	sina huvuden hade de likasom kransar, som syntes vara av
	guld.  Deras ansikten voro s†som m„nniskors ansikten.
009:008 De hade h†r s†som kvinnors h†r, och deras t„nder voro s†som
	lejons.
009:009 De hade br”st, som liknade j„rnpansar; och rasslet av deras
	vingar var s†som vagnsrasslet, n„r m†nga h„star med sina vagnar
	st”rta fram till strid.
009:010 De hade stj„rtar med gaddar, s†som skorpioner hava; och i deras
	stj„rtar l†g den makt de hade f†tt att i fem m†nader skada
	m„nniskorna.
009:011 Till konung ”ver sig hade de avgrundens „ngel, vilkens namn p†
	hebreiska „r Abaddon och som p† grekiska har namnet Apollyon.

009:012 Det f”rsta ve har g†tt till „nda; se, efter detta komma „nnu tv†
	andra ve.

009:013 Och den sj„tte „ngeln st”tte i sin basun.  D† h”rde jag en r”st
	fr†n de fyra hornen p† det gyllene altare, som stod inf”r Guds
	ansikte,
009:014 s„ga till den sj„tte „ngeln, den som hade basunen: ˝L”s de fyra
	„nglar, som h†llas bundna invid den stora floden Eufrat.˝
009:015 Och de fyra „nglarna l”stes, de som just f”r den timmen, p† den
	dagen, i den m†naden, under det †ret hade h†llits redo att dr„pa
	tredjedelen av m„nniskorna.
009:016 Och antalet ryttare i de ridande skarorna var tv† g†nger tio
	tusen g†nger tio tusen; jag fick h”ra att de voro s† m†nga.
009:017 Och h„starna och m„nnen som sutto p† dem tedde sig f”r min syn
	p† detta s„tt: m„nnen hade eldr”da och m”rkbl† och svavelgula
	pansar; och h„starna hade huvuden s†som lejon, och ur deras gap
	gick ut eld och r”k och svavel.
009:018 Av dessa tre pl†gor -- av elden och r”ken och svavlet som gick
	ut ur deras gap -- d”dades tredjedelen av m„nniskorna.
009:019 Ty h„starnas makt l†g i deras gap och i deras svansar.  Deras
	svansar liknade n„mligen ormar, och hade huvuden, och med dem
	var det, som de gjorde skada.

009:020 Men de †terst†ende m„nniskorna, de som icke hade blivit d”dade
	genom dessa pl†gor, gjorde icke b„ttring; de v„nde sig icke ifr†n
	bel„tena, som de hade gjort med egna h„nder, och upph”rde icke
	att tillbedja onda andar och avgudar av guld och silver och
	koppar och sten och tr„, som varken kunna se eller h”ra eller
	g†.
009:021 De gjorde icke b„ttring och upph”rde icke med sina mordg„rningar
	och trolldomskonster, sin otukt och sitt tjuveri.

010:001 Och jag s†g en annan v„ldig „ngel komma ned fr†n himmelen.  Han
	var kl„dd i en sky och hade regnb†gen ”ver sitt huvud, och hans
	ansikte var s†som solen, och hans ben voro s†som eldpelare;
010:002 och i sin hand hade han en ”ppen liten bokrulle.  Och han satte
	sin h”gra fot p† havet och sin v„nstra p† jorden.
010:003 Och han ropade med h”g r”st, s†som n„r ett lejon ryter.  Och n„r
	han hade ropat, l„to de sju tord”nen h”ra sina r”ster.
010:004 Och sedan de sju tord”nen hade talat, t„nkte jag skriva, men jag
	fick d† h”ra en r”st fr†n himmelen s„ga: ˝G”m s†som under
	insegel vad de sju tord”nen hava talat, och skriv icke upp det.˝

010:005 Och „ngeln, som jag s†g st† p† havet och p† jorden, lyfte sin
	h”gra hand upp mot himmelen
010:006 och svor vid honom som lever i evigheternas evigheter, vid honom
	som har skapat himmelen och vad d„ri „r, och jorden och vad d„rp†
	„r, och havet och vad d„ri „r, och sade: ˝Ingen tid skall mer
	givas,
010:007 utan i de dagar, d† den sjunde „ngelns r”st h”res, n„r det sker
	att han st”ter i sin basun, d† „r Guds hemliga r†dslut
	fullbordat, i enlighet med det glada budskap som han har
	f”rkunnat f”r sina tj„nare profeterna.˝

010:008 Och den r”st som jag hade h”rt fr†n himmelen h”rde jag nu †ter
	tala till mig; den sade: ˝G† och tag den ”ppna bokrulle som
	„ngeln har i sin hand, han som st†r p† havet och p† jorden.˝
010:009 D† gick jag bort till „ngeln och bad honom att han skulle giva
	mig bokrullen.  Och han sade till mig: ˝Tag den och „t upp den;
	den skall v†lla dig bitter pl†ga i din buk, men i din mun skall
	den vara s”t s†som honung.˝
010:010 D† tog jag bokrullen ur „ngelns hand och †t upp den; och den var
	i min mun s”t s†som honung, men n„r jag hade „tit upp den, k„nde
	jag bitter pl†ga i min buk.
010:011 Och mig blev sagt: ˝Du m†ste „n ytterligare profetera om m†nga
	folk och folkslag och tungom†l och konungar.
011:001 Och ett r”r, likt en m„tst†ng, gavs †t mig, och mig blev sagt:
	˝St† upp och m„t Guds tempel och altaret tillika med dem som
	tillbedja d„rinne.
011:002 Men l„mna † sido templets yttre f”rg†rd och m„t den icke; ty den
	„r prisgiven †t hedningarna, och de skola under fyrtiotv†
	m†nader f”rtrampa den heliga staden.
011:003 Och jag skall l†ta mina tv† vittnen under ett tusen tv† hundra
	sextio dagar profetera, h”ljda i s„cktyg.

011:004 Dessa vittnen „ro de tv† olivtr„d och de tv† ljusstakar som st†
	inf”r jordens Herre.
011:005 Och om n†gon vill g”ra dem skada, s† g†r eld ut ur deras mun och
	f”rt„r deras ov„nner; ja, om n†gon vill g”ra dem skada, s† skall
	han bliva d”dad p† det s„ttet.
011:006 De hava makt att tillsluta himmelen, s† att intet regn faller
	under den tid de profetera; de hava ock makt ”ver vattnet, att
	f”rvandla det till blod, och makt att sl† jorden med alla slags
	pl†gor, s† ofta de vilja.
011:007 Och n„r de hava till fullo framburit sitt vittnesb”rd, skall
	vilddjuret, det som skall stiga upp ur avgrunden, giva sig i
	strid med dem och skall ”vervinna dem och d”da dem.
011:008 Och deras d”da kroppar skola bliva liggande p† gatan i den stora
	staden som, andligen talat, heter Sodom och Egypten, den stad
	d„r ocks† deras Herre blev korsf„st.
011:009 Och m„nniskor av allahanda folk och stammar och tungom†l och
	folkslag skola i tre och en halv dagar se deras d”da kroppar
	ligga d„r, och de skola icke tillst„dja att kropparna l„ggas i
	n†gon grav.
011:010 Och jordens inbyggare skola gl„djas ”ver vad som har vederfarits
	dem och skola fr”jda sig och s„nda varandra g†vor; ty dessa tv†
	profeter hade varit en pl†ga f”r jordens inbyggare.˝

011:011 Men efter tre och en halv dagar kom livets ande fr†n Gud in i
	dem, och de reste sig upp p† sina f”tter; och en stor fruktan
	f”ll ”ver dem som s†go dem.
011:012 Och de h”rde en stark r”st fr†n himmelen, som sade till dem:
	˝Kommen hit upp.˝  D† stego de i en sky upp till himmelen, i
	sina ov„nners †syn.
011:013 Och i samma stund blev det en stor jordb„vning, och tiondedelen
	av staden st”rtade samman, och genom jordb„vningen omkommo sju
	tusen m„nniskor; och de ”vriga blevo f”rskr„ckta och g†vo „ra †t
	Gud i himmelen.
011:014 Det andra ve har g†tt till „nda; se, det tredje ve kommer snart.

011:015 Och den sjunde „ngeln st”tte i sin basun.  D† lj”do i himmelen
	starka r”ster som sade: ˝V„ldet ”ver v„rlden har blivit v†r
	Herres och hans Smordes, och han skall vara konung i
	evigheternas evigheter.˝
011:016 Och de tjugufyra „ldste, som sutto p† sina troner inf”r Gud,
	f”llo ned p† sina ansikten och tillb†do Gud
011:017 och sade: ˝Vi tacka dig, Herre Gud, du Allsm„ktige, du som „r,
	och som var, f”r att du har tagit i besittning din stora makt
	och tr„tt fram s†som konung.
011:018 Folken vredgades, men din vredes dag har nu kommit, och den tid
	d† de d”da skola f† sin dom, och d† du skall l”na dina tj„nare
	profeterna och de heliga och dem som frukta ditt namn, b†de sm†
	och stora, och d† du skall f”rd„rva dem som f”rd„rva jorden.˝

011:019 Och Guds tempel i himmelen ”ppnades, och hans f”rbundsark blev
	synlig i hans tempel.  D† kommo ljungeldar och dunder och tord”n
	och jordb„vning och starkt hagel.
012:001 Och ett stort tecken visade sig i himmelen: d„r syntes en
	kvinna, som hade solen till sin kl„dnad och m†nen under sina
	f”tter, och en krans av tolv stj„rnor p† sitt huvud.
012:002 Hon var havande och ropade i barnsn”d och f”dslov†nda.
012:003 Žnnu ett annat tecken visade sig i himmelen: d„r syntes en stor
	r”d drake, som hade sju huvuden och tio horn, och p† sina
	huvuden sju kronor.
012:004 Och hans stj„rt drog med sig tredjedelen av himmelens stj„rnor
	och kastade den ned p† jorden.  Och draken stod framf”r kvinnan
	som skulle f”da, ty han ville uppsluka hennes barn, n„r hon hade
	f”tt det.
012:005 Och hon f”dde ett barn gossebarn, som en g†ng skall styra alla
	folk med j„rnspira.  Men hennes barn blev uppryckt till Gud och
	till hans tron;
012:006 Och kvinnan flydde ut i ”knen, d„r hon har en plats sig beredd
	av Gud, och d„r hon skulle f† sitt uppeh„lle under ett tusen tv†
	hundra sextio dagar.

012:007 Och en strid uppstod i himmelen: Mikael och hans „nglar g†vo sig
	i strid med draken; och draken och hans „nglar stridde mot dem,
012:008 men de f”rm†dde intet mot dem, och i himmelen fanns nu icke mer
	n†gon plats f”r dem.
012:009 Och den store draken, den gamle ormen, blev nedkastad, han som
	kallas Dj„vul och Satan, och som f”rvillar hela v„rlden; han blev
	nedkastad till jorden, och hans „nglar kastades ned j„mte honom.

012:010 Och jag h”rde en stark r”st i himmelen s„ga: ˝Nu har fr„lsningen
	och makten och riket blivit v†r Guds, och v„ldet hans Smordes; ty
	v†ra br”ders †klagare „r nedkastad, han som dag och natt
	anklagade dem inf”r v†r Gud.
012:011 De ”vervunno honom i kraft av Lammets blod och i kraft av sitt
	vittnesb”rds ord: de „lskade icke s† sitt liv, att de drogo sig
	undan d”den.
012:012 Gl„djens f”rdenskull, I himlar och I som bon i dem.  Men ve dig,
	du jord, och dig, du hav!  Ty dj„vulen har kommit ned till eder i
	stor vrede, eftersom han vet att den tid han har kvar „r kort.˝

012:013 Och n„r draken s†g att han var nedkastad p† jorden, f”rf”ljde
	han kvinnan, som hade f”tt gossebarnet.
012:014 Men †t kvinnan g†vos den stora ”rnens tv† vingar, f”r att hon
	skulle flyga ut i ”knen till den plats d„r hon skulle f† sitt
	uppeh„lle under en tid och tider och en halv tid, fj„rran ifr†n
	ormens †syn.
012:015 D† sprutade ormen ur sitt gap vatten efter kvinnan s†som en
	str”m, f”r att str”mmen skulle bortf”ra henne.
012:016 Men jorden kom kvinnan till hj„lp; jorden ”ppnade sin mun och
	drack upp str”mmen, som draken hade sprutat ut ur sitt gap.
012:017 Och draken vredgades „n mer p† kvinnan och gick †stad f”r att
	f”ra krig mot de ”vriga av hennes s„d, mot dem som h†lla Guds
	bud och hava Jesu vittnesb”rd.

013:018 Och han st„llde sig p† sanden invid havet.
013:001 D† s†g jag ett vilddjur stiga upp ur havet; det hade tio horn
	och sju huvuden, och p† sina horn hade det tio kronor och p†
	sina huvuden h„diska namn.
013:002 Och vilddjuret, som jag s†g, liknade en panter, men det hade
	f”tter s†som en bj”rn och gap s†som ett lejon.  Och draken gav
	det sin makt och sin tron och gav det stor myndighet.
013:003 Och jag s†g ett av dess huvuden vara likasom s†rat till d”ds, men
	dess d”dss†r blev l„kt.  Och hela jorden s†g med f”rundran efter
	vilddjuret.
013:004 Och de tillb†do draken, d„rf”r att han hade givit vilddjuret
	s†dan myndighet; de tillb†do och vilddjuret och sade ˝Vem „r lik
	vilddjuret, och vem kan strida mot det?˝
013:005 Och det fick en mun sig given, som talade stora ord och vad
	h„diskt var, och det fick makt att s† g”ra under fyrtiotv†
	m†nader.
013:006 Och den ”ppnade sin mun till att f”ra h„diskt tal mot Gud, till
	att h„da hans namn och hans tabernakel och dem som bo i
	himmelen.
013:007 Och det fick makt att f”ra krig mot de heliga och att ”vervinna
	dem; och det fick makt ”ver alla stammar och folk och tungom†l
	och folkslag.
013:008 Och alla jordens inbyggare skola tillbedja det, ja, envar som
	icke har sitt namn fr†n v„rldens begynnelse skrivet i livets
	bok, det slaktade Lammets bok.
013:009 Den som har ”ra, han h”re.
013:010 Den som f”r andra bort i f†ngenskap, han skall sj„lv bliva
	bortf”rd i f†ngenskap; den som dr„per andra med sv„rd, han skall
	sj„lv bliva dr„pt med sv„rd.  H„r g„ller det f”r de heliga att
	hava st†ndaktighet och tro.

013:011 Och jag s†g ett annat vilddjur stiga upp ur jorden; det hade tv†
	horn, lika ett lamms, och det talade s†som en drake.
013:012 Och det ut”var det f”rsta vilddjurets hela myndighet, i dess
	†syn.  Och det kommer jorden och dem som bo d„rp† att tillbedja
	det f”rsta vilddjuret, det vars d”dss†r blev l„kt.
013:013 Och det g”r stora tecken, s† att det till och med l†ter eld i
	m„nniskornas †syn falla ned fr†n himmelen p† jorden.
013:014 Och genom de tecken, som det har f†tt makt att g”ra i vilddjurets
	†syn, f”rvillar det jordens inbyggare; det f”rm†r genom sitt tal
	jordens inbyggare att g”ra en bild †t vilddjuret, det som var
	s†rat med sv„rd, men †ter kom till liv.
013:015 Och det fick makt att giva ande †t vilddjurets bild, s† att
	vilddjurets bild till och med kunde tala och kunde l†ta d”da
	alla som icke tillb†do vilddjurets bild.
013:016 Och det f”rm†r alla, b†de sm† och stora, b†de rika och fattiga,
	b†de fria och tr„lar, att l†ta giva sig ett m„rke p† h”gra
	handen eller p† pannan,
013:017 s† att ingen f†r vare sig k”pa eller s„lja n†got, utom den som
	„r m„rkt med vilddjurets namn eller dess namns tal.
013:018 H„r g„ller det att vara vis; den som har f”rst†nd, han r„kne ut
	betydelsen av vilddjurets tal, ty det „r en m„nniskas tal.  Och
	dess tal „r sex hundra sextiosex.
014:001 Och jag fick se Lammet st† p† Sions berg j„mte det ett hundra
	fyrtiofyra tusen som hade dess namn och dess Faders namn skrivna
	p† sina pannor.
014:002 Och jag h”rde ett ljud fr†n himmelen, likt bruset av stora
	vatten och d†net av ett starkt tord”n; och ljudet som jag
	h”rde var s†som n„r harpospelare spela p† sina harpor.
014:003 Och de sj”ngo inf”r tronen och inf”r de fyra v„sendena och de
	„ldste vad som tycktes vara en ny s†ng; och ingen kunde l„ra
	sig den s†ngen, utom de ett hundra fyrtiofyra tusen som voro
	frik”pta ifr†n jorden.
014:004 Dessa „ro de som icke hava orenat sig med kvinnor; ty de „ro
	s†som jungfrur.  Dessa „ro de som f”lja Lammet varthelst det
	g†r.  De hava blivit frik”pta ifr†n m„nniskorna till en f”rstling
	†t Gud och Lammet.
014:005 Och i deras mun har ingen l”gn blivit funnen; de „ro
	ostraffliga.

014:006 Och jag s†g en annan „ngel flyga fram uppe i himlarymden; han
	hade ett evigt evangelium, som han skulle f”rkunna f”r dem som
	bo p† jorden, f”r alla folkslag och stammar och tungom†l och
	folk.
014:007 Och han sade med h”g r”st: ˝Frukten Gud och given honom „ra; ty
	stunden „r kommen, d† han skall h†lla dom.  Ja, tillbedjen honom
	som har skapat himmel och jord och hav och vattenk„llor.

014:008 Och „nnu en annan „ngel f”ljde honom; denne sade: ˝Fallet,
	fallet „r det stora Babylon, som har givit alla folk att dricka
	av sin otukts vredesvin.˝

014:009 Och „nnu en tredje „ngel f”ljde dem; denne sade med h”g r”st:
	˝Om n†gon tillbeder vilddjuret och dess bild och tager dess
	m„rke p† sin panna eller p† sin hand,
014:010 s† skall ock han f† dricka av Guds vredesvin, det som „r isk„nkt
	i hans vredes kalk, obem„ngt; och han skall bliva pl†gad med eld
	och svavel, i heliga „nglars och i Lammets †syn.
014:011 Och n„r de s† pl†gas, uppstiger r”ken d„rav i evigheters
	evigheter, och de hava ingen ro, vaken dag eller natt, de som
	tillbedja vilddjuret och dess bild, eller som l†ta m„rka sig med
	dess namn.
014:012 H„r g„ller det f”r de heliga att hava st†ndaktighet, f”r dem som
	h†lla Guds bud och bevara tron p† Jesus.˝

014:013 Och jag h”rde en r”st fr†n himmelen s„ga: ˝Skriv: Saliga „ro de
	d”da som d” i Herren h„refter.  Ja, s„ger Anden, de skola f†
	vila sig fr†n sitt arbete, ty deras g„rningar f”lja dem.˝

014:014 Och jag fick se en vit sky, och p† skyn satt en som liknade en
	m„nniskoson; och han hade p† sitt huvud en gyllene krans, och i
	sin hand en vass lie.

014:015 Och en annan „ngel kom ut ur templet och ropade med h”g r”st
	till den som satt p† skyn: ˝L†t din lie g†, och inb„rga sk”rden;
	ty sk”rdetiden „r kommen, och s„den p† jorden „r fullt mogen
	till sk”rd.˝
014:016 Den som satt p† skyn h”gg d† till med sin lie p† jorden, och
	jorden blev avb„rgad.

014:017 Och en annan „ngel kom ut ur templet i himmelen, och j„mv„l han
	hade en vass lie.

014:018 Och „nnu en „ngel kom fram ifr†n altaret, den som hade makt ”ver
	elden.  Denne ropade med h”g r”st till den som hade den vassa
	lien; han sade ˝L†t din vassa lie g†, och sk„r av druvklasarna
	fr†n vintr„den p† jorden, ty deras druvor „ro fullmogna.˝
014:019 Och „ngeln h”gg till med sin lie p† jorden och skar av frukten
	ifr†n vintr„den p† jorden och kastade den i Guds vredes stora
	vinpress.
014:020 Och vinpressen trampade utanf”r staden, och blod gick ut fr†n
	pressen och steg „nda upp till betslen p† h„starna, p† en
	str„cka av ett tusen sex hundra stadier.
015:001 Och jag s†g ett annat tecken i himmelen, stort och underbart;
	sju „nglar med de sju pl†gor som bliva de sista, ty med dem „r
	Guds vredesdom fullbordad.

015:002 Och jag fick se n†got som s†g ut s†som ett glashav, blandat med
	eld.  Och jag s†g dem som hade vunnit seger ”ver vilddjuret, med
	dess bild och dess namns tal, st† vid glashavet, med Guds harpor
	i sina h„nder.
015:003 Och de sj”ngo Moses', Guds tj„nares, s†ng och
	Lammets s†ng: de sj”ngo:
	  ˝Stora och underbara „ro dina verk,
	  Herre Gud, du Allsm„ktige;
	  r„ttf„rdiga och r„tta „ro dina v„gar,
	  du folkens konung.
015:004   Vem skulle icke frukta dig, Herre,
	  och prisa ditt namn?
	  Du allena „r helig,
	  och alla folk skola komma
	  och tillbedja inf”r dig.
	  Ty dina domar hava blivit uppenbara.˝

015:005 Sedan s†g jag att vittnesb”rdets tabernakels tempel i himmelen
	”ppnades.
015:006 Och de sju „nglarna med de sju pl†gorna kommo ut ur templet,
	kl„dda i rent, skinande linne, och omgjordade kring br”stet med
	gyllene b„lten.
015:007 Och ett av de fyra v„sendena gav de sju „nglarna sju gyllene
	sk†lar, fulla av Guds vrede, hans som lever i evigheternas
	evigheter.
015:008 Och templet blev uppfyllt av r”k fr†n Guds h„rlighet och fr†n
	hans makt, och ingen kunde g† in i templet, f”rr„n de sju
	„nglarnas sju pl†gor hade f†tt sin fullbordan.
016:001 Och jag h”rde en stark r”st fr†n templet s„ga till de sju
	„nglarna: ˝G†n †stad och gjuten ut Guds sju vredessk†lar p†
	jorden.˝

016:002 Och den f”rste gick †stad och g”t ut sin sk†l p† jorden.  D†
	kommo onda och sv†ra s†rnader p† de m„nniskor som buro
	vilddjurets m„rke och tillb†do dess bild.

016:003 Och den andre g”t ut sin sk†l i havet.  D† f”rvandlades det till
	blod, likt blodet av en d”d m„nniska, och alla levande varelser
	i havet dogo.

016:004 Och den tredje g”t ut sin sk†l i str”mmarna och
	vattenk„llorna.  D† f”rvandlades dessa till blod.
016:005 Och jag h”rde vattnens „ngel s„ga: ˝R„ttf„rdig „r du, du som „r
	och som var, du helige, som har d”mt s†.
016:006 De hava utgjutit heliga m„ns och profeters blod.  D„rf”r har ock
	du givit dem blod att dricka; de „ro det v„rda.˝
016:007 Och jag h”rde altaret s„ga: ˝Ja, Herre Gud, du Allsm„ktige,
	r„tta och r„ttf„rdiga „ro dina domar.˝

016:008 Och den fj„rde g”t ut sin sk†l ”ver solen.  D† fick denna makt
	att br„nna m„nniskorna s†som med eld.
016:009 Och n„r nu m„nniskorna blevo br„nda av stark hetta, h„dade de
	Guds namn, hans som hade makten ”ver dessa pl†gor; de gjorde
	icke b„ttring och g†vo honom icke „ra.

016:010 Och den femte g”t ut sin sk†l ”ver vilddjurets tron.  D† blev
	dess rike f”rm”rkat, och m„nniskorna beto s”nder sina tungor i
	sin v†nda.
016:011 Och de h„dade himmelens Gud f”r sin v†ndas och sina s†rnaders
	skull; de gjorde icke b„ttring och upph”rde icke med sina
	g„rningar.

016:012 Och den sj„tte g”t ut sin sk†l ”ver den stora floden Eufrat.  D†
	torkade dess vatten ut, f”r att v„g skulle beredas †t konungarna
	fr†n ”stern.
016:013 Och ur drakens gap och ur vilddjurets gap och ur den falske
	profetens mun s†g jag tre orena andar utg†, lika paddor.
016:014 De „ro n„mligen onda andar som g”ra tecken, och som g† ut till
	konungarna i hela v„rlden, f”r att samla dem till striden p†
	Guds, den Allsm„ktiges, stora dag.
016:015 (˝Se, jag kommer s†som en tjuv; salig „r den som vakar och
	bevarar sina kl„der, s† att han icke m†ste g† naken, och man f†r
	se hans skam.˝)
016:016 Och de f”rsamlade dem till den plats som p† hebreiska heter
	Harmagedon.

016:017 Och den sjunde g”t ut sin sk†l i luften.  D† gick en stark r”st
	ut fr†n tronen i templet och sade ˝Det „r gjort.˝
016:018 Och nu kommo ljungeldar och dunder och tord”n, och det blev en
	stor jordb„vning, en jordb„vning s† v†ldsam och s† stor, att
	dess like icke hade f”rekommit, alltsedan m„nniskor blevo till
	p† jorden.
016:019 Och den stora staden r„mnade s”der i tre delar, och folkens
	st„der st”rtade samman; och Gud kom ih†g det stora Babylon, s†
	att han r„ckte det kalken med sin str„nga vredes vin.
016:020 Och alla ”ar flydde, och inga berg funnos mer.
016:021 Och stora hagel, centnertunga, f”llo ned fr†n himmelen p†
	m„nniskorna; och m„nniskorna h„dade Gud f”r den pl†ga som haglen
	v†llade, ty den pl†gan var mycket stor.
017:001 Och en av de sju „nglarna med de sju sk†larna kom och talade med
	mig och sade: ˝Kom hit, s† skall jag visa dig, huru den stora
	sk”kan f†r sin dom, hon som tronar vid stora vatten,
017:002 hon som jordens konungar hava bedrivit otukt med och av vilkens
	otukts vin jordens inbyggare hava druckit sig druckna.˝

017:003 Sedan f”rde han mig i anden bort till en ”ken.  D„r s†g jag en
	kvinna som satt p† ett scharlakansr”tt vilddjur, fulltecknat
	med h„diska namn; och det hade sju huvuden och tio horn.
017:004 Och kvinnan var kl„dd i purpur och scharlakan och gl„nste av guld
	och „dla stenar och p„rlor; och i sin hand hade hon en gyllene
	kalk, full av styggelser och av hennes otukts orenlighet.
017:005 Och p† hennes panna var skrivet ett namn med hemlig betydelse:
	˝Det stora Babylon, hon som „r moder till sk”korna och till
	styggelserna p† jorden.˝
017:006 Och jag s†g kvinnan vara drucken av de heligas blod och av Jesu
	vittnens blod.  Och jag f”rundrade mig storligen, n„r jag s†g
	henne.

017:007 Och „ngeln sade till mig: ˝Varf”r f”rundrar du dig?  Jag skall
	s„ga dig hemligheten om kvinnan, och om vilddjuret som b„r
	henne, och som har de sju huvudena och de tio hornen.
017:008 Vilddjuret som du har sett, det har varit, och „r icke mer; men
	det skall stiga upp ur avgrunden, och det g†r sedan i
	f”rd„rvet.  Och de av jordens inbyggare, vilkas namn icke fr†n
	v„rldens begynnelse „ro skrivna i livets bok, skola f”rundra
	sig, n„r de f† se vilddjuret som har varit, och icke mer „r, men
	dock skall komma.  --
017:009 H„r g„ller det att „ga ett f”rst†nd med vishet.  De sju huvudena
	„ro sju berg, som kvinnan tronar p†.  De „ro ock sju konungar;
017:010 fem av dem hava fallit, en „r, och den †terst†ende har „nnu icke
	kommit, och n„r han kommer, skall han bliva kvar en liten tid.
017:011 Och vilddjuret som har varit, och icke mer „r, det „r sj„lvt den
	†ttonde, och dock en av de sju, och det g†r i f”rd„rvet.
017:012 Och de tio horn som du har sett, de „ro tio konungar, som „nnu
	icke hava kommit till konungav„lde, men som f”r en kort tid,
	tillika med vilddjuret, f† makt s†som konungar.
017:013 Dessa hava ett och samma sinne, och de giva sin makt och
	myndighet †t vilddjuret.
017:014 De skola giva sig i strid med Lammet; men Lammet j„mte de
	kallade och utvalda och trogna som f”lja det, skall ”vervinna
	dem, ty Lammet „r herrarnas herre och konungarnas konung.˝

017:015 Och han sade ytterligare till mig: ˝Vattnen som du har sett,
	d„r varest sk”kan tronar, „ro folk och m„nniskoskaror och
	folkslag och tungom†l.
017:016 Och de tio horn, som du har sett, och vilddjuret, de skola hata
	sk”kan och g”ra henne utblottad och naken, och skola „ta hennes
	k”tt och br„nna upp henne i eld.
017:017 Ty Gud har ingivit dem i hj„rtat att de skola utf”ra vad han
	har i sinnet, och att de alla skola handla i ett och samma sinne,
	och att de skola giva sitt v„lde †t vilddjuret, till dess Guds
	utsagor hava fullbordats.
017:018 Och kvinnan som du har sett „r den stora staden, som har
	konungsligt v„lde ”ver jordens konungar.˝
018:001 D„refter s†g jag en annan „ngel komma ned fr†n himmelen; han
	hade stor makt, och jorden upplystes av hans h„rlighet.
018:002 Och han ropade med stark r”st och sade:

	˝Fallet, fallet „r det stora Babylon; det har blivit en boning
	f”r onda andar, ett tillh†ll f”r alla slags orena andar och ett
	tillh†ll f”r alla slags orena och vederstyggliga f†glar.
018:003 Ty av hennes otukts vredesvin hava alla folk druckit; konungarna
	p† jorden hava bedrivit otukt med henne, och k”pm„nnen p† jorden
	hava skaffat sig rikedom genom hennes om†ttliga v„llust.˝

018:004 Och jag h”rde en annan r”st fr†n himmelen s„ga:

	˝Dragen ut ifr†n henne, I mitt folk, s† att I icke g”ren eder
	delaktiga i hennes synder och f†n eder del av hennes pl†gor.
018:005 Ty hennes synder r„cka „nda upp till himmelen, och Gud har
	kommit ih†g hennes or„ttf„rdiga g„rningar.
018:006 Vederg„llen henne vad hon har gjort, ja, given henne dubbelt
	igen f”r hennes g„rningar; isk„nken dubbelt †t henne i den kalk
	vari hon har isk„nkt.
018:007 S† mycken „ra och v„llust som hon har berett sig, s† mycken
	pina och sorg m†n I bereda henne.  Eftersom hon s„ger i sitt
	hj„rta: 'Jag tronar s†som drottning och och sitter icke s†som
	„nka, och aldrig skall jag veta av n†gon sorg',
018:008 d„rf”r skola p† en och samma dag hennes pl†gor komma ”ver henne:
	d”d och sorg och hungersn”d; och hon skall br„nnas upp i eld.  Ty
	stark „r Herren Gud, han som har d”mt henne.

018:009 Och jordens konungar, som hava bedrivit otukt och levat i
	v„llust med henne, skola gr†ta och j„mra sig ”ver henne, n„r de
	se r”ken av hennes brand.
018:010 De skola st† l†ngt ifr†n, av f”rf„ran ”ver hennes pina, och skola
	s„ga: 'Ve, ve dig, Babylon, du stora stad, du starka stad!
	Pl”tsligt har nu din dom kommit.'

018:011 Och k”pm„nnen p† jorden gr†ta och s”rja ”ver henne, d† nu ingen
	mer k”per de varor som de frakta:
018:012 guld och silver, „dla stenar och p„rlor, fint linne och purpur,
	siden och scharlakan, allt slags v„lluktande tr„, alla slags
	arbeten av elfenben och dyrbaraste tr„, av koppar och j„rn och
	marmor,
018:013 d„rtill kanel och kostbar salva, r”kverk, sm”rjelse och
	v„lluktande harts, vin och olja, fint mj”l och vete, f„kreatur
	och f†r, h„star och vagnar, livegna och tr„lar.
018:014 De frukter som din sj„l hade beg„r till hava f”rsvunnit ifr†n
	dig; allt vad kr„sligt och pr„ktigt du hade har g†tt f”rlorat
	f”r dig och skall aldrig mer bliva funnet.
018:015 De som handlade med s†dant, de som skaffade sig rikedom genom
	henne, de skola st† l†ngt ifr†n, av f”rf„ran ”ver hennes pina; de
	skola gr†ta och s”rja
018:016 och skola s„ga: 'Ve, ve dig, du stora stad, du som var kl„dd i
	fint linne och purpur och scharlakan, du som gl„nste av guld och
	„dla stenar och p„rlor!
018:017 I ett ”gonblick har nu denna stora rikedom blivit f”r”dd.'

	Och alla skeppare och alla kustfarare och sj”m„n och alla andra
	som hava sitt arbete p† havet st† l†ngt ifr†n;
018:018 och n„r de ser r”ken av hennes brand, ropa de och s„ga: 'Var
	fanns den stora stadens like?'
018:019 Och de str” stoft p† sina huvuden och ropa under gr†t och sorg
	och s„ga: 'Ve, ve dig, du stora stad, genom vars skatter alla de
	d„rinne, som hade skepp p† havet, blevo rika!  I ett ”gonblick
	har den nu blivit f”r”dd.

018:020 Gl„d dig ”ver vad som har vederfarits henne, du himmel och I
	helige och I apostlar och profeter, d† nu Gud har h†llit dom
	”ver henne och utkr„vt vederg„llning f”r eder!˝

018:021 Och en v„ldig „ngel tog upp en sten, lik en stor kvarnsten, och
	kastade den i havet och sade: ˝S† skall Babylon, den stora
	staden, med fart st”rtas ned och aldrig mer bliva funnen.
018:022 Av harpospelare och s†ngare, av fl”jtbl†sare och basunbl†sare
	skall aldrig mer n†got ljud bliva h”rt i dig; aldrig mer skall
	n†gon konstf”rfaren man av n†got slags yrke finnas i dig;
	bullret av en kvarn skall aldrig mer h”ras i dig;
018:023 en lampas sken skall aldrig mer lysa i dig; rop f”r brudgum och
	brud skall aldrig mer h”ras i dig -- du vars k”pm„n voro storm„n
	p† jorden, du genom vars trolldom alla folk blevo f”rvillade,
018:024 och i vilken man s†g profeters och heliga m„ns blod, ja, alla de
	m„nniskors blod, som hade blivit slaktade p† jorden.˝
019:001 Sedan h”rde jag likasom starka r”ster av en stor skara i
	himmelen, som sade ˝Halleluja!  Fr„lsningen och „ran och makten
	tillh”ra v†r Gud.
019:002 Ty r„tta och r„ttf„rdiga „ro hans domar; han har d”mt den stora
	sk”kan, som f”rd„rvade jorden genom sin otukt, och han har
	utkr„vt sina tj„nares blod av hennes hand.˝
019:003 Och †ter sade de: ˝Halleluja!˝  Och r”ken fr†n henne stiger upp i
	evigheternas evigheter!
019:004 Och de tjugufyra „ldste och de fyra v„sendena f”llo ned och
	tillb†do Gud, som satt p† tronen; de sade: ˝Amen!  Halleluja!˝

019:005 Och fr†n tronen utgick en r”st, som sade: ˝Loven v†r Gud, alla I
	hans tj„nare, I som frukten honom, b†de sm† och stora.˝
019:006 Och jag h”rde likasom r”ster av en stor skara, lika bruset av
	stora vatten och d†net av starka tord”n; de sade: ˝Halleluja!
	Herren, v†r Gud, den Allsm„ktige, har nu tr„tt fram s†som
	konung.
019:007 L†tom oss gl„djas och fr”jda oss och giva honom „ran; ty tiden
	„r inne f”r Lammets br”llop, och dess brud har gjort sig redo.
019:008 Och †t henne har blivit givet att kl„da sig i fint linne,
	skinande och rent.˝  Det fina linnet „r de heligas r„ttf„rdighet.

019:009 Och han sade till mig: ˝Skriv: Saliga „ro de som „ro bjudna till
	Lammets br”llopsm†ltid.˝  Ytterligare sade han till mig: ˝Dessa
	ord „ro sanna Guds ord.˝
019:010 Och jag f”ll ned f”r hans f”tter f”r att tillbedja honom, men
	han sade till mig: ˝G”r icke s†.  Jag „r din medtj„nare och dina
	br”ders, deras som hava Jesu vittnesb”rd.  Gud skall du
	tillbedja.  Ty Jesu vittnesb”rd „r profetians ande.˝

019:011 Och jag s†g himmelen ”ppen och fick d„r se en vit h„st; och
	mannen som satt p† den heter ˝Trofast och sannf„rdig˝, och han
	d”mer och strider i r„ttf„rdighet.
019:012 Hans ”gon voro s†som eldsl†gor, och p† sitt huvud bar han m†nga
	kronor och hade ett namn d„r skrivet, som ingen k„nner utom han
	sj„lv.
019:013 Och han var kl„dd i en mantel som var doppad i blod; och det
	namn han har f†tt „r ˝Guds Ord˝.
019:014 Och honom f”ljde, p† vita h„star, de himmelska h„rskarorna,
	kl„dda i fint linne, vitt och rent.
019:015 Och fr†n hans mun utgick ett skarpt sv„rd, varmed han skulle sl†
	folken.  Och han skall styra dem med j„rnspira; och han trampar
	Guds, den Allsm„ktiges, str„nga vredes vinpress.
019:016 Och p† sin mantel, ”ver sin l„nd, har han detta namn skrivet:
	˝Konungarnas konung och herrarnas herre.˝

019:017 Och jag s†g en „ngel st† i solen, och denne ropade med h”g r”st
	och sade till alla f†glar som fl”go fram uppe i himlarymden:
	˝Kommen hit, f”rsamlen eder till Guds stora g„stabud,
019:018 f”r att „ta k”tt av konungar och krigs”verstar och hj„ltar, k”tt
	av h„star och deras ryttare, ja, k”tt av alla, b†de fria och
	tr„lar, b†de sm† och stora.˝

019:019 Och jag s†g vilddjuret och konungarna p† jorden med sina
	h„rskaror, samlade f”r att utk„mpa sin strid mot honom som satt
	p† h„sten och mot hans h„rskara.
019:020 Och vilddjuret blev gripet, d„rj„mte ock den falske profeten,
	som i dess †syn hade gjort de tecken med vilka han hade
	f”rvillat dem som hade tagit vilddjurets m„rke, och dem som hade
	tillbett dess bild.  B†da blevo de levande kastade i eldsj”n,
	som brann med svavel.
019:021 Och de andra blevo dr„pta med ryttarens sv„rd, det som utgick
	fr†n hans mun; och alla f†glar blevo m„ttade av deras k”tt.
020:001 Och jag s†g en „ngel komma ned fr†n himmelen; han hade nyckeln
	till avgrunden och hade en stor kedja i sin hand.
020:002 Och han grep draken, den gamle ormen, det „r dj„vulen och Satan,
	och f„ngslade honom f”r tusen †r
020:003 och kastade honom i avgrunden och st„ngde igen och satte dit ett
	insegel ”ver honom p† det att han icke mer skulle f”rvilla
	folken, f”rr„n de tusen †ren hade g†tt till „nda.  D„refter skall
	han †ter komma l”s f”r en liten tid.

020:004 Och jag s†g troner st† d„r, och de satte sig p† dem, de †t
	vilka gavs makt att h†lla dom.  Och jag s†g de m„nniskors sj„lar,
	som hade blivit halshuggna f”r Jesu vittnesb”rds och Guds Ords
	skull, och som icke hade tillbett vilddjuret eller dess bild, och
	icke heller tagit dess m„rke p† sina pannor och sina h„nder;
	dessa blevo nu †ter levande och fingo regera med Kristus i tusen
	†r.
020:005 (De ”vriga d”da blevo icke levande, f”rr„n de tusen †ren hade
	g†tt till „nda.) Detta „r den f”rsta uppst†ndelsen.
020:006 Salig och helig „r den som har del i den f”rsta uppst†ndelsen;
	”ver dem har den andra d”den ingen makt, utan de skola vara Guds
	och Kristi pr„ster och skola f† regera med honom de tusen †ren.

020:007 Men n„r de tusen †ren hava g†tt till „nda, skall Satan komma l”s
	ur sitt f„ngelse.
020:008 Han skall d† g† ut f”r att f”rvilla de folk som bo vid jordens
	fyra h”rn, Gog och Magog, och samla dem till den stundande
	striden; och de „ro till antalet s†som sanden i havet.
020:009 Och de draga fram ”ver jordens hela vidd och omringa de heligas
	l„ger och ˝den „lskade staden˝; men eld faller ned fr†n himmelen
	och f”rt„r dem.
020:010 Och dj„vulen, som f”rvillade dem, bliver kastad i samma sj” av
	eld och svavel, dit vilddjuret och den falske profeten hade
	blivit kastade; och de skola d„r pl†gas dag och natt i
	evigheternas evigheter.

020:011 Och jag s†g en stor vit tron och honom som satt d„rp†; och f”r
	hans ansikte flydde jord och himmel, och ingen plats blev funnen
	f”r dem.
020:012 Och jag s†g de d”da, b†de stora och sm†, st† inf”r tronen, och
	b”cker blevo uppl†tna.  Och j„mv„l en annan bok blev uppl†ten;
	det var livets bok.  Och de d”da blevo d”mda efter sina
	g„rningar, p† grund av det som var upptecknat i b”ckerna.
020:013 Och havet gav igen de d”da som voro d„ri, och d”den och
	d”dsriket g†vo igen de d”da som voro i dem; och dessa blev
	d”mda, var och en efter sina g„rningar.
020:014 Och d”den och d”dsriket blevo kastade i den brinnande sj”n;
	detta, den brinnande sj”n, „r den andra d”den.
020:015 Och om n†gon icke fanns skriven i livets bok, s† blev han kastad
	i den brinnande sj”n.
021:001 Och jag s†g en ny himmel och en ny jord; ty den f”rra himmelen
	och den f”rra jorden voro f”rg†ngna, och havet fanns icke mer.
021:002 Och jag s†g den heliga staden, ett nytt Jerusalem, komma ned
	fr†n himmelen, fr†n Gud, f„rdigsmyckad s†som en brud som „r
	prydd f”r sin brudgum.
021:003 Och jag h”rde en stark r”st fr†n tronen s„ga: ˝Se, nu st†r Guds
	tabernakel bland m„nniskorna, och han skall bo ibland dem, och
	de skola vara hans folk; ja, Gud sj„lv skall vara hos dem
021:004 och skall avtorka alla t†rar fr†n deras ”gon.  Och d”den skall
	icke mer vara till, och ingen sorg eller klagan eller pl†ga
	skall vara mer; ty det som f”rr var „r nu f”rg†nget.˝

021:005 Och han som satt p† tronen sade: ˝Se, jag g”r allting nytt.˝
	Ytterligare sade han: ˝Skriv: ty dessa ord „ro visa och sanna.˝
021:006 Han sade vidare till mig: ˝Det „r gjort.  Jag „r A och O,
	begynnelsen och „nden.  Źt den som t”rstar skall jag giva att
	dricka f”r intet ur k„llan med livets vatten.
021:007 Den som vinner seger, han skall f† detta till arvedel, och jag
	skall vara hans Gud, och han skall vara min son.
021:008 Men de fega och de otrogna, och de som hava gjort vad
	styggeligt „r, och dr†pare och otuktiga m„nniskor och
	trollkarlar och avgudadyrkare och alla l”gnare skola f† sin del
	i den sj” som brinner med eld och svavel; detta „r den andra
	d”den.˝

021:009 Och en av de sju „nglarna med de sju sk†lar, som voro fulla med
	de sju sista pl†gorna, kom och talade till mig och sade: ˝Kom
	hit, s† skall jag visa dig bruden, Lammets hustru.˝
021:010 Och han f”rde mig i anden †stad upp p† ett stort och h”gt berg
	och visade mig den heliga staden Jerusalem, som kom ned fr†n
	himmelen, fr†n Gud,
021:011 med Guds h„rlighet.  Den gl„nste likt den dyrbaraste „delsten,
	den var s†som kristallklar jaspis.
021:012 Den hade en stor och h”g mur med tolv portar, och vid portarna
	stodo tolv „nglar, och ”ver portarna voro skrivna namn: namnen
	p† Israels barns tolv stammar.
021:013 I ”ster voro tre portar, i norr tre portar, i s”der tre portar
	och i v„ster tre portar.
021:014 Och stadsmuren hade tolv grundstenar, och p† dem stodo tolv
	namn: namnen p† Lammets tolv apostlar.

021:015 Och han som talade till mig hade en gyllene m„tst†ng f”r att
	d„rmed m„ta staden och dess portar och dess mur.
021:016 Och staden utgjorde en fyrkant, och dess l„ngd var lika stor som
	dess bredd.  Och med st†ngen m„tte han staden: dess m†tt var tolv
	tusen stadier, dess l„ngd och bredd och h”jd voro lika.
021:017 Och han m„tte dess mur: den var ett hundra fyrtiofyra alnar
	efter m„nniskors m†tt, som ock „r „nglars.

021:018 Och stadsmuren var byggd av jaspis, men staden sj„lv var av rent
	guld, likt rent glas.
021:019 Stadsmurens grundstenar voro sk”nt lagda och utgjordes av alla
	slags „delstenar.  Den f”rsta grundstenen var en jaspis, den
	andra en safir, den tredje en kalcedon, den fj„rde en smaragd,
021:020 den femte en sardonyx, den sj„tte en karneol, den sjunde en
	krysolit, den †ttonde den beryll, den nionde en topas, den
	tionde en krysopras, den elfte en hyacint, den tolfte en
	ametist.
021:021 Och de tolv portarna utgjordes av tolv p„rlor; var s„rskild port
	utgjordes av en enda p„rla.  Och stadens gata var av rent guld,
	likt genomskinligt glas.

021:022 Och jag s†g i den intet tempel, ty Herren Gud, den Allsm„ktige,
	„r dess tempel, han och Lammet.
021:023 Och staden beh”ver icke sol eller m†ne till att lysa d„r, ty
	Guds h„rlighet upplyser den och dess ljus „r Lammet.

021:024 Och folken skola vandra i dess ljus, och jordens konungar f”ra
	ditin, vad h„rligt de hava.
021:025 Dess portar skola aldrig st„ngas om dagen -- natt skall icke
	finnas d„r
021:026 och vad h„rligt och dyrbart folken hava skall man f”ra ditin.
021:027 Men intet orent skall n†gonsin komma ditin, och ingen som g”r
	vad styggeligt „r och l”gn, utan allenast de som „ro skrivna
	i livets bok, Lammets bok.

022:001 Och han visade mig en str”m med vatten, klar som kristall.  Den
	gick ut fr†n Guds och Lammets tron
022:002 och fl”t fram mitt igenom stadens gata.  Och p† b†da sidor om
	str”mmen stodo livstr„d, som g†vo tolv sk”rdar, ty de buro frukt
	var m†nad; och tr„dens l”v tj„nade till l„kedom f”r folken.
022:003 Och ingen f”rbannelse skall vara mer.  Och Guds och Lammets tron
	skall st† d„r inne, och hans tj„nare skall tj„na honom
022:004 och skola se hans ansikte; och hans namn skall st† tecknat p†
	deras pannor.
022:005 Och ingen natt skall vara mer; och de beh”va icke n†gon lampas
	ljus, ej heller solens ljus, ty Herren Gud skall lysa ”ver dem,
	och de skola regera i evigheternas evigheter.

022:006 Och han sade till mig: ˝Dessa ord „ro vissa och sanna; och
	Herren, profeternas andars Gud, har s„nt sin „ngel f”r att visa
	sina tj„nare, vad som snart skall ske.
022:007 Och se, jag kommer snart.  Salig „r den som tager vara p† de
	profetians ord som st† i denna bok.˝

022:008 Och jag, Johannes, var den som h”rde och s†g detta.  Och n„r jag
	hade h”rt och sett det, f”ll jag ned f”r att tillbedja inf”r
	„ngelns f”tter, hans som visade mig detta.
022:009 Men han sade till mig: ˝G”r icke s†.  Jag „r din medtj„nare och
	dina br”ders, profeternas, och deras som taga vara p† denna boks
	ord.  Gud skall du tillbedja.˝

022:010 Och han sade till mig: ˝G”m icke under n†got insegel de
	profetians ord som st† i denna bok; ty tiden „r n„ra.
022:011 M† den som „r or„ttf„rdig fortfara att ”va sin or„ttf„rdighet
	och den som „r oren att orena sig.  S† ock den som „r r„ttf„rdig,
	han fortfare att ”va sin r„ttf„rdighet, och den som „r helig att
	helga sig.
022:012 Se, jag kommer snart och har med mig min l”n, f”r att vederg„lla
	var och en efter som hans g„rningar „ro.
022:013 Jag „r A och O, den f”rste och den siste, begynnelsen och
	„nden.
022:014 Saliga „ro de som tv† sina kl„der f”r att f† r„tt att „ta av
	livets tr„d och att g† in i staden genom dess portar.
022:015 Men de som „ro hundar och trollkarlar och otuktiga och dr†pare
	och avgudadyrkare och alla som „lska och g”ra l”gn, de m†ste
	alla stanna d„rutanf”r.˝

022:016 Jag, Jesus, har s„nt min „ngel f”r att i f”rsamlingarna vittna
	om detta f”r eder.  Jag „r telningen fr†n Davids rot och kommen
	av hans sl„kt, jag „r den klara morgonstj„rnan.
022:017 Och Anden och bruden s„ga: ˝Kom.˝  Och den som h”r det, han s„ge
	˝Kom.˝  Och den som t”rstar, han komme; ja den som vill, han tage
	livets vatten f”r intet.

022:018 F”r var och en som h”r de profetians ord, som st† i denna bok
	betygar jag detta: ˝Om n†gon l„gger n†got till dem, s† skall Gud
	p† honom l„gga de pl†gor om vilka „r skrivet i denna bok.
022:019 Och om n†gon tager bort n†got fr†n de ord som st† i denna
	profetias bok, s† skall Gud taga ifr†n honom hans del i livets
	tr„d och i den heliga staden, om vilka „r skrivet i denna bok.˝

022:020 Han som betygar detta s„ger: ˝Ja, jag kommer snart.˝  Amen.  Kom
	Herre Jesus!

022:021 Herren Jesu n†d vare med alla.





End of The Project Gutenberg Etext The Bible, in Swedish, both Testaments

Credits: Bibeln, Gamla och Nya Testamentet, 1917 (Project Runeberg)
PROJECT RUNEBERG--Nordic literature, art on the Internet since 1992
mailto:runeberg@lysator.liu.se  http://www.lysator.liu.se/runeberg/

